Справа № 810/1367/14
Суддя: Терлецька О.О.
Дата ухвалення: 2014-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

23 квітня 2014 року 810/1367/14

Київський окружний адміністративний
суд у складі головуючого - судді
Терлецької О.О., суддів Головенко О.Д. та
Щавінського В.Р., при секретарі
судового засідання Акопян Е.Н., за
участю представників сторін:

від позивача: Компанець М.Б.,

від відповідача: Кравець А.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Інтерфом»доМіністерства доходів і
зборів Українипро визнання
протиправною бездіяльності та
зобов'язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ: До
Київського окружного
адміністративного суду звернулось
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Інтерфом» (надалі -
позивач) з позовом до Міністерства
доходів і зборів України (надалі -
відповідач) про визнання протиправною
бездіяльності та визнання наявності
компетенції у відповідача щодо
розгляду по суті повторної скарги.

Предмет позову складають відносини
між сторонами спору щодо повноти та
змісту рішення відповідача, прийнятого
за результатами розгляду скарги
позивача (повторної) від 18.10.2013 вих.№02/499
(далі - повторна скарга).

Вважаючи своє право на отримання
належного рішення відповідача
порушеним, позивач звернувся з позовом
до суду і просив суд визнати наявність
компетенції у відповідача щодо
розгляду по суті повторної скарги
позивача на податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції в Обухівському
районі Головного управління
Міндоходів у Київській області від
26.07.2013 №/26 (далі - рішення
№/26); а також - визнати
протиправною бездіяльність
відповідача щодо прийняття належного
рішення за зазначеною повторною
скаргою позивача. З пояснень
представника позивача в судовому
засіданні слідує, що під бездіяльністю
позивач має на увазі неповноту та
необґрунтованість відповіді, наданою
відповідачем письмово на повторну
скаргу.

Відповідач проти позову заперечував.
Свої заперечення проти позову
відповідач обґрунтовує тим, що
повторна скарга була по суті не скаргою
на рішення №/26, а скаргою на дії
самого відповідача, а тому відповідач в
силу норм чинного законодавства не мав
повноважень розглядати скаргу на свої
ж дії.

Дослідивши обставини справи, суд
встановив наступне.

18.10.2013 позивач звернувся до Міністра
доходів і зборів України з повторною
скаргою на рішення Головного
управління Міндоходів у Київській
області від 09.10.2013 №1005/10/10-36-10-01-206/676
(далі - рішення №1005/10/10-36-10-01-206/676) про
результати розгляду первинної скарги
та повідомлення-рішення заступника
начальника ДПІ в Обухівському районі
ГУ Міндоходів у Київські області
Сибірцевої А.В. від 26.07.2013 №/26.

В повторній скарзі позивач просив
адресата скасувати рішення №/26 та
рішення №1005/10/10-36-10-01-206/676, а також -
надати мотивовану письмову відповідь
за результатом розгляду повторної
скарги.

При цьому, змістом повторної скарги
позивача, спростовується твердження
відповідача про те, що предметом
оскарження були дії відповідача.
Натомість зі скарги слідує, що вона
подана з метою перегляду
(адміністративного оскарження) рішень
податкових органів нижчого рівня.

У відповідь на повторну скаргу
відповідач надав письмову відповідь за
підписом заступника Міністра доходів і
зборів України від 01.11.13
вих.№14500/6/99-99-10-01-15 (далі - оскаржувана
відповідь).

Зі змісту оскаржуваної відповіді
слідує, відповідачем не було
досліджено по суті питання
правомірності рішень податкових
органів №/26 та №1005/10/10-36-10-01-206/676,
але вказано позивачу на те, що
зазначені рішення є предметом розгляду
в суді. Разом з тим, за результатами
вивчення обставин звернення з
повторною скаргою відповідач прийняв
рішення про залишення без змін рішення
№1005/10/10-36-10-01-206/676. Тобто, прийняв по суті
рішення за результатами розгляду
повторної скарги та не виклавши
правові та фактичні підстави такого
рішення.

Також матеріалами справи було
спростовано в судовому засіданні
твердження відповідача про те, що
рішення №/26 було чи є предметом
судового розгляду, що виключало б
розгляд відповідачем повторної скарги
позивача по суті.

Надаючи правову оцінку обставинам
справи, які складають предмет позову,
суд виходить з наступного.

Право особи на оскарження рішень
податкових органів слідує з норм
Податкового кодексу України.

Так, відповідно до статей 56.1-56.3
Податкового кодексу України, - рішення,
прийняті контролюючим органом, можуть
бути оскаржені в адміністративному або
судовому порядку. У разі коли платник
податків вважає, що контролюючий орган
неправильно визначив суму грошового
зобов'язання або прийняв будь-яке інше
рішення, що суперечить законодавству
або виходить за межі повноважень
контролюючого органу, встановлених цим
Кодексом або іншими законами України,
він має право звернутися до
контролюючого органу вищого рівня із
скаргою про перегляд цього рішення.
Скарга подається до контролюючого
органу вищого рівня у письмовій формі
(за потреби - з належним чином
засвідченими копіями документів,
розрахунками та доказами, які платник
податків вважає за потрібне надати з
урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44
цього Кодексу) протягом 10 календарних
днів, що настають за днем отримання
платником податків податкового
повідомлення-рішення або іншого
рішення контролюючого органу, що
оскаржується.

Відповідно до статей 56.6 - 56.8
Податкового кодексу України, - у разі
коли контролюючий орган приймає
рішення про повне або часткове
незадоволення скарги платника
податків, такий платник податків має
право звернутися протягом 10
календарних днів, наступних за днем
отримання рішення про результати
розгляду скарги, зі скаргою до
контролюючого органу вищого рівня. У
разі порушення платником податків
вимог пунктів 56.3 і 56.6 подані ним скарги
не розглядаються та повертаються йому
із зазначенням причин повернення.
Контролюючий орган, який розглядає
скаргу платника податків, зобов'язаний
прийняти вмотивоване рішення та
надіслати його протягом 20 календарних
днів, наступних за днем отримання
скарги, на адресу платника податків
поштою з повідомленням про вручення
або надати йому під розписку.

Окрім того, принцип обґрунтованості
оскаржуваного рішення закріплений і
нормою частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Натомість з матеріалів справи слідує,
що рішення відповідача взагалі не
мотивоване оцінкою обставин справи та
містить лише формальне посилання на
розгляд рішення №/26 в судовому
порядку. Таким чином, оскаржуване
рішення не може вважатись належним
рішенням суб?єкта владних повноважень.

Зважаючи на зазначене, суд приходить до
висновку про обґрунтованість позовних
вимог в частині визнання протиправною
бездіяльності відповідача щодо
надання належного рішення за
результатами розгляду скарги, поданою
в установленому законодавством
порядку.

Разом з тим, позовні вимоги щодо
визнання наявності у відповідача
компетенції щодо розгляду по суті
повторної скарги не підлягають
задоволенню, оскільки суд не наділений
правом в обхід закону встановлювати чи
визнавати компетенцію суб?єктів
владних повноважень з будь-яких питань.
Задоволення позовної вимоги щодо
визнання компетенції означало б
порушення вимог статті 19 Конституції
України щодо встановлення компетенції
суб?єктів владних повноважень
винятково законами України.

При цьому, суд звертає увагу, що норма
пункту 6 частини 4 статті 105 Кодексу
адміністративного судочинства України
може бути застосована судом винятково
щодо вирішення спору компетенції,
визначених в законодавстві між
суб?єктами владних повноважень, що
підтверджується визначенням
юрисдикції адміністративних судів в
статті 17 Кодексу адміністративного
судочинства України. І лише в такому
випадку задоволення судом вимоги про
встановлення компетенції не порушує
статтю 19 Конституції України.
Натомість, в межах даної справи не
розглядається спір про компетенцію.

Враховуючи наведене, суд приходить до
висновку про задоволення позовних
вимог частково.

Відповідно до частини третьої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
Україна, якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Керуючись статтями 69-71, 94, 160-163, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити
частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність
Міністерства доходів і зборів України
щодо прийняття належного рішення за
повторною скаргою ТОВ "Інтерфом" від
18.10.2013 вих. № 02/499 на податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції в Обухівському
районі Головного управління
Міндоходів у Київській області від
26.07.2013 №
/26.

3. В задоволенні решти позовних вимог, -
відмовити.

4.Стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Інтерфом" судовий
збір у розмірі 36 (тридцять шість) грн. 54
коп.

Постанова може бути оскаржена в
порядку та строки встановленими
статтею 186 Кодексу адміністративного
судочинства України та набирає
законної сили в порядку встановленому
статтею 254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий суддя
Терлецька О.О.

Судді:
Головенко О.Д.

Щавінський В.Р.

Дата виготовлення і підписання повного
тексту постанови - 23 квітня 2014 р.