Справа № 815/1537/14
Суддя: Бойко О.Я.
Дата ухвалення: 2014-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1537/14
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2014 року м. Одеса

12:16

Одеський окружний адміністративний
суд в складі:

головуючого судді - Бойко О.Я.;

за участі:

секретаря судового засідання -
Мураховської А.І.;

представника позивача - Подольної Т.А.
(довіреність від 22.07.2013 року);

представника позивача - Кольцової В.А.
(довіреність від 10.04.2014 року);

представника відповідача - Груня С.О.
(довіреність від 04.10.2013 року);

представника відповідача - Лісовської
М.В. (довіреність від 04.02.2014 року),

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Житлопромбуд» до
Державної податкової інспекції у
Приморському районі м. Одеси Головного
управління Міндоходів в Одеській
області про визнання протиправним та
скасування податкового повідомлення -
рішення від 26.02.2013 року № , -

СУТЬ СПОРУ:

Позивач звернувся з адміністративним
позовом до Державної податкової
інспекції у Приморському районі м.
Одеси Головного управління Міндоходів
в Одеській області в якому просив суд
визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Приморському районі м. Одеси Головного
управління Міндоходів в Одеській
області від 26.02.2013 року № .

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач зазначив наступне.

В період з 14.12.2012 року по 21.12.2012 року
співробітники Державної податкової
інспекції у Приморському районі м.
Одеси Головного управління Міндоходів
в Одеській області Машталер Ю.П. та
Лісовська М.В. провели документальну
позапланову виїзну перевірку
правомірності нарахування ТОВ
«Житлопромбуд» від'ємного значення
різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту податку на додану вартість за
лютий - травень, липень-жовтень 2011 року,
січень, лютий, квітень - липень 2012 року
відображених у податкових деклараціях
з податку на додану вартість, поданих
за відповідний звітний (податковий)
період.

За результатами цієї перевірки 28.12.2012
року відповідач склав акт № 8059/22-2/32696339,
яким встановлені порушення позивачем:

- пп.196.1.1 п.196.1 ст.196 Податкового кодексу
України, в результаті чого завищено
від'ємне значення у сумі 7017260,00 грн.

На підставі цього акту перевірки
відповідач прийняв податкове
повідомлення - рішення:

- від 26.02.2013 року № , яким
позивачеві, за порушення пп.196.1.1 п.196.1
ст.196 Податкового кодексу України,
зменшено розмір від'ємного значення
суми податку на додану вартість в
розмірі 7017260,00 грн.

Позивач не погоджується з податковим
повідомленням - рішенням Державної
податкової інспекції у Приморському
районі м. Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеській області та
вважає його незаконним, винесеним з
порушенням норм чинного законодавства
та таким, що належить до скасування.

Представники позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримали у
повному обсязі та просили їх
задовольнити посилаючись на
обґрунтування викладені в позовній
заяві (т.1 а.с.3-21).

Представники відповідача в судовому
засіданні позов не визнали та
заперечували проти його задоволення з
підстав, викладених у письмових
запереченнях проти позову (т.6 а.с.41-42).

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши надані письмові
докази, перевіривши матеріали справи, а
також проаналізувавши законодавство,
яке регулює спірні правовідносини, суд
дійшов висновку, що адміністративний
позов належить задовольнити. Свій
висновок суд вмотивовує наступним
чином. Так, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Житлопромбуд»
зареєстроване виконавчим комітетом
Одеської міської ради 08.10.2003 року за №
2022888 відповідно до свідоцтва про
державну реєстрацію юридичної особи
серії АО1 № 320910 (т.6 а.с.23).

Позивач зареєстрований та перебуває
на обліку в Державній податковій
інспекції у Приморському районі м.
Одеси Головного управління Міндоходів
в Одеській області як платник податків
з 16.10.2003 року за № 10034 (т.6 а.с.23).

На підставі направлень від 10.12.2012 року
№ 003706/3460 (т.6 а.с.44), від 10.12.2012 року №
003705/3459 (т.6 а.с.45) та Наказу від 10.12.2012 року
№ 2934 (т.6 а.с.43), в період з 14.12.2012 року по
21.12.2012 року співробітники Державної
податкової інспекції у Приморському
районі м. Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеській області провели
документальну позапланову виїзну
перевірку правомірності нарахування
ТОВ «Житлопромбуд» від'ємного значення
різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту податку на додану вартість за
лютий - травень, липень-жовтень 2011 року,
січень, лютий, квітень - липень 2012 року
відображених у податкових деклараціях
з податку на додану вартість, поданих
за відповідний звітний (податковий)
період.

За результатами цієї перевірки 28.12.2012
року відповідач склав акт № 8059/22-2/32696339
про результати документальної
позапланової виїзної перевірки
правомірності нарахування ТОВ
«Житлопромбуд» від'ємного значення
різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту податку на додану вартість за
лютий - травень, липень-жовтень 2011 року,
січень, лютий, квітень - липень 2012 року
(т.6 а.с.22-25).

В акті перевірки встановлені наступні
порушення з боку позивача:

- пп.196.1.1 п.196.1 ст.196 Податкового кодексу
України, в результаті чого завищено
від'ємне значення суми податку на
додану вартість у розмірі 7017260,00 грн.

За наслідками перевірки позивача,
податковий орган прийняв податкове
повідомлення-рішення:

- від 26.02.2013 року № , яким
позивачеві, за порушення пп.196.1.1 п.196.1
ст.196 Податкового кодексу України,
зменшено розмір від'ємного значення
суми податку на додану вартість в
розмірі 7017260,00 грн. (т.6 а.с.21).

Суд вважає, що вказані висновки про
наявність зазначених порушень
податкового законодавства позивачем є
необґрунтованими.

Так, впродовж судового розгляду справи
суд встановив, що в періоді, який
перевірявся, одним із постачальників
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Житлопромбуд» були
ПП «ТТМ-Теплотехмонтаж», ТОВ
«Главстрой», ТОВ «Паритет», ПАТ «Марфін
Банк», ТОВ «Енергоінвест», ТОВ
«Стандарт Інжинірінг», ТОВ
«Енергоінвест», ТОВ «Зв'язкосервіс»,
ТОВ «Джі Ес Сі-Інформ», УВКФ «Атланта»,
ТОВ «СЛК «Укрліфт», ТОВ «Телекомпанія
«Круг», ТОВ «Ромстал Україна», ТОВ
«Професійний проектний продукт», ТОВ
«Меридіан-СТМ», ТОВ «Паритет», ПП «СЕП
«Енерго-КОМ», ТОВ «Топсервіс», ТОВ
«Арт-Майстер», АТ «Укрсиббанк», ТОВ
«Об'єднання «Одесаагрогаз», ТОВ «ЦСС»,
МП ТОВ «Согласие ЛТД», ПП «Фараон»,
«Атланта» Інвестиційна Група (ТОВ), КП
«Одеське міське проектно-виробниче
бюро архітектури та містобудування»,
ТОВ «Група Компаній «Главстрой», ТОВ
«Інфокс» філія «Інфоксводоканал», ТОВ
«СЛК «Укрліфт», ТОВ «ТД «Н'ю-Лайн», ТОВ
«Телекомунікаційні технології», КП
«ОМБТІ та РОН», ДП «ЧЕТЦ», ТОВ «Епіцентр
К» «Гіпермаркет «Епіцентр К», ПП
«Інвест-Трейдинг», ТОВ «Блас-Тек», ТОВ
«Тирас», ТОВ «Зумер».

Між ТОВ «Житлопромбуд» та зазначеними
вище підприємствами було укладено
договори на виконання
будівельно-монтажних робіт, договори
підряду, договори про надання послуг,
договори купівлі-продажу, договори
постачання, договори на
рекламно-інформаційне обслуговування
(т.1 а.с.144-161, 167-171, 175-188, 224-233, т.2 а.с.15-23, 30-31,
35-36, 54, 59-64, 150-151, 171-250, т.3 а.с.1-4, 10-27, т.4
а.с.189-190, т.5 а.с.17-18, 146-158).

Суд встановив, що позивач, на виконання
вищезазначених договорів, здійснював
оплату за поставлений товар та надані
послуги відповідно до наявних в
матеріалах справи платіжних доручень
(т.5 а.с.86-145), видаткових та податкових
накладних (т.1 а.с.62-90, 112-122, т.2 а.с.24-25, 32-34,
55-56, 148-149, т.3 а.с.47, т.4 а.с.102, 186-188, 191, т.5
а.с.15-16, 24-28, т.6 а.с.77-250, т.7 а.с.1-25), актами
прийому-передачі та атами прийому
виконаних робіт (т.1 а.с.24-61, 92-99, 126-143,
191-223, 236-250, т.2 а.с.1-5, 37-57, 65-147, 153-170, т.3
а.с.5-9, 33-39, 44-45, 48-162, 165-250, т.4 а.с.1-101, 103-185,
192-250, т.5 а.с.1-14, 20-23, 29-85).

З огляду на матеріали справи суд
встановив, що позивач включив до
податкового кредиту звітного
податкового періоду (рядок 17
декларації) суму податків по
господарських операціях з своїми
контрагентами за лютий 2011 року - 699739,00
грн., за квітень 2011 року - 810164,00 грн., за
травень 2011 року - 515061,00 грн., за липень 2011
року - 882347,00 грн., за серпень 2011 року -
535044,00 грн., за вересень 2011 року - 1277363,00
грн., за жовтень 2011 року 603607,00 грн., за
січень 2012 року 147638,00 грн., за лютий 2012
року - 138088,00 грн., за квітень 2012 року -
590188,00 грн., за травень 2012 року - 177952,00
грн., за червень 2012 року - 250053,00 грн., за
липень 2012 року - 390016,00 грн. (т.5 а.с.164-249, т.6
а.с.2-13).

До вказаних правовідносин суд
застосовує такі норми закону.

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг (у разі
здійснення контрольованих операцій -
не вище рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу)
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Згідно з п.198.2 ст.198 Податкового кодексу
України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Таким чином, відповідно до зазначених
правових норм, з моменту отримання
позивачем зазначених податкових
накладних від контрагентів у позивача
виникло право на віднесення ПДВ по
операціях з цими контрагентами до
складу свого податкового кредиту з ПДВ.

При цьому факт виконання вказаними
контрагентами позивача передбачених
укладеними договорами послуг
підтверджується наданими суду
первинними документами, що знаходяться
в матеріалах справи.

Відповідно до п.200.1 ст.200 Податкового
кодексу України сума податку, що
підлягає сплаті (перерахуванню) до
Державного бюджету України або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Згідно з п.200.3 ст.200 Податкового кодексу
України при від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
податку, що виник за попередні звітні
(податкові) періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до цього Кодексу), а в разі
відсутності податкового боргу -
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду.

При цьому суд зазначає, що відповідно
до п.200.4 ст.200 Податкового кодексу
України якщо в наступному податковому
періоді сума, розрахована згідно з
пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне
значення, то: а) бюджетному
відшкодуванню підлягає частина такого
від'ємного значення, яка дорівнює сумі
податку, фактично сплаченій
отримувачем товарів/послуг у
попередніх та звітному податкових
періодах постачальникам таких
товарів/послуг або до Державного
бюджету України, а в разі отримання від
нерезидента послуг на митній території
України - сумі податкового
зобов'язання, включеного до податкової
декларації за попередній період за
отримані від нерезидента послуги
отримувачем послуг; б) залишок
від'ємного значення попередніх
податкових періодів після бюджетного
відшкодування включається до складу
сум, що відносяться до податкового
кредиту наступного податкового
періоду.

Відповідно до пп.196.1.1 п.196.1 ст.196
Податкового кодексу України не є
об'єктом оподаткування операції з
випуску (емісії), розміщення у будь-які
форми управління та продажу (погашення,
викупу) за кошти цінних паперів, що
випущені в обіг (емітовані) суб'єктами
підприємницької діяльності,
Національним банком України,
Міністерством фінансів України,
органами місцевого самоврядування
відповідно до закону, включаючи
інвестиційні та іпотечні сертифікати,
сертифікати фонду операцій з
нерухомістю, деривативи, а також
корпоративні права, виражені в інших,
ніж цінні папери, формах; обміну
зазначених цінних паперів та
корпоративних прав, виражених в інших,
ніж цінні папери, формах, на інші цінні
папери; розрахунково-клірингової,
реєстраторської та депозитарної
діяльності на ринку цінних паперів, а
також діяльності з управління активами
(у тому числі пенсійними активами,
фондами банківського управління),
відповідно до закону.

Суд не погоджується з доводами
відповідача, що позивач відповідно до
податкових декларацій з ПДВ декларував
операції, що не є об'єктом
оподаткування, а саме: продаж
інвестиційних сертифікатів та
векселів.

З огляду на додаток 5 до податкових
декларацій з податку на додану
вартість (за період, що перевірявся) в
розділі ІІ «Податковий кредит» позивач
вказав операції з придбання послуг з
будівництва, будівельних товарів.

Характер вказаних операцій
підтверджується податковими
накладними, договорами
купівлі-продажу, договорами підряду та
відповідними актами виконаних робіт
(т.1-7 матеріалів справи).

Таким чином, ці операції дають право на
формування податкового кредиту. А
відтак - висновок відповідача про
завищення податкового кредиту з
подальшим завищенням від'ємного
значення не знайшов свого
підтвердження впродовж судового
розгляду справи.

Також відповідач не довів свою позицію
щодо включення до податкового кредиту
операцій з продажу інвестиційних
сертифікатів з відповідним
відображенням їх у податкових
деклараціях.

Так, на пропозицію суду відповідач не
вказав на конкретних контрагентів, на
конкретні договори, акти виконаних
робіт та податкові накладні, які б
підтверджували конкретні операції з
продажу інвестиційних сертифікатів,
які, на думку відповідача, позивач
включив у податковий кредит.

В акті перевірки № 8059/22-2/32696339 від 28.12.2012
року, на підставі якого податковий
орган виніс спірне рішення, відповідач
вказує, що при проведенні перевірки
використовував декларації з ПДВ з
додатками, реєстри виданих та
отриманих податкових накладних,
платіжні документи, податкові
накладні, акти виконаних робіт,
видаткові накладні, договори,
контракти (т.6 а.с.22). Однак, в цьому акті
відсутні посилання на конкретних
контрагентів, на конкретні договори,
контракти, податкові накладні,
операції за якими включені до
податкового кредиту, як операції з
продажу інвестиційних сертифікатів.

Даний факт, на думку суду, свідчить про
необґрунтованість прийнятого
податкового повідомлення-рішення від
26.02.2013 року № .

Тобто при прийнятті спірного рішення
відповідач не дотримався
основоположних вимог щодо законності
прийняття рішень. Адже відповідно до ч.2
ст.19 Конституції України органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Аналогічні критерії законності рішень
суб'єкта владних повноважень
закріплені в ч.3 ст.2 КАС України.
Відповідно до якої у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють чи прийняті вони на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії), добросовісно;
розсудливо; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія).

Представники відповідача не довели
суду правомірність та обґрунтованість
прийнятого рішення.

Адже відповідно до ч.2 ст.72 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Таким чином, враховуючи викладене вище,
суд встановив, що відповідач всупереч
нормам Податкового кодексу України
необґрунтовано прийняв спірне
податкове повідомлення-рішення.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України: «Якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідно місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його службова або
посадова особа».

Відповідно до пп.3 п.9 розділу
Прикінцевих та перехідних положень
Бюджетного кодексу України у разі
безспірного списання коштів
державного бюджету (місцевих бюджетів)
Державна казначейська служба України
відображає в обліку відповідні
бюджетні зобов'язання розпорядника
бюджетних коштів, з вини якого виникли
такі зобов'язання. Погашення таких
бюджетних зобов'язань здійснюється
виключно за рахунок бюджетних
асигнувань цього розпорядника
бюджетних коштів. Одночасно
розпорядник бюджетних коштів
зобов'язаний привести у відповідність
з бюджетними асигнуваннями інші взяті
бюджетні зобов'язання.

Водночас п.19 Порядку виконання рішень
про стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або бюджетних
установ, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 р.
№ 845 встановлено, що безспірне списання
коштів державного та місцевих бюджетів
і їх перерахування на рахунок,
зазначений у виконавчому документі про
стягнення надходжень бюджету та/або
заяві про виконання рішення про
стягнення надходжень бюджету,
здійснюються органами Казначейства з
відповідного рахунка, на який такі
кошти зараховані, шляхом оформлення
розрахункових документів.

З огляду на викладене та з урахуванням
принципу пріоритетності законів над
підзаконними актами, орган Державної
казначейської служби України
зобов'язаний стягнути судові витрати
із Державного бюджету України шляхом
їх безспірного списання із рахунка
суб'єкта владних повноважень -
відповідача.

В даному випадку стягнення судових
витрат необхідно провести шляхом їх
безспірного списання із рахунка
Державної податкової інспекції у
Приморському районі м. Одеси Головного
управління Міндоходів в Одеській
області.

У процесі розгляду справи не
встановлено інших фактичних обставин,
що мають суттєве значення для
правильного вирішення спору, і доказів
на підтвердження цих обставин.

На підставі викладеного, керуючись
Конституцією України, Податковим
кодексом України, ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 27, 69-71,
86, 94, 159-163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення - рішення
Державної податкової інспекції у
Приморському районі м. Одеси Головного
управління Міндоходів в Одеській
області від 26.02.2013 року № , яким
Товариству з обмеженою
відповідальністю «Житлопромбуд»
зменшено розмір від'ємного значення
суми податку на додану вартість в
розмірі 7017260 (сім мільйонів сімнадцять
тисяч двісті шістдесят),00 грн.

3. Стягнути з Державного бюджету
України через Головне управління
Державної казначейської служби
України в Одеській області на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Житлопромбуд» суму
сплаченого судового збору в розмірі 4588
(чотири тисячі п'ятсот вісімдесят
вісім),00 грн.

Порядок і строки оскарження постанови
визначаються ст.ст. 185, 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова суду першої інстанції,
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано. У разі
подання апеляційної скарги судове
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Відповідно до частини першої статті 185,
частини першої-другої, четвертої
статті 186 Кодексу адміністративного
судочинства України, сторони які
беруть участь у справі, а також особи,
які не брали участі у справі, якщо суд
вирішив питання про їхні права,
свободи, інтереси чи обов'язки, мають
право оскаржити в апеляційному порядку
дану постанову повністю або частково
шляхом подання апеляційної скарги до
Одеського апеляційного
адміністративного суду через Одеський
окружний адміністративний суд.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а
також прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
безпосередньо в суді, то десятиденний
строк на апеляційне оскарження
постанови суду обчислюється з
наступного дня після закінчення
п'ятиденного строку з моменту
отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Одеського апеляційного
адміністративного суду через
адміністративний суд першої інстанції,
який ухвалив судове рішення.

Повний текст постанови складений 22
квітня 2014 року (21 квітня 2014 року -
святковий день).

Суддя
О.Я. Бойко