Справа № 9101/185928/2012
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2014-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

25 березня 2014 рокусправа № 2а/0417/116/2012

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Олефіренко Н.А.

суддів: Головко
О.В. Суховарова А.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Дніпропетровську
управління праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Індустріальної районної у
м.Дніпропетровську ради на постанову
Індустріального районного суду
м.Дніпропетровська від 14 березня 2012
року у справі №2а/0417/116/2012 за позовом
ОСОБА_1 до управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Індустріальної
районної у м.Дніпропетровську ради про
зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в:

01.03.2012 року позивач звернувся до суду з
позовом до управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Індустріальної
районної у м.Дніпропетровську ради та
просить зобов'язати відповідача
нарахувати та виплатити недоплачену
щорічну разову грошову допомогу на
оздоровлення за 2011 рік.

Постановою Індустріального районного
суду м.Дніпропетровська від 14 березня
2012 року адміністративний позов
задоволено частково: визнано
протиправною бездіяльність та
зобов'язано управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Індустріальної
районної у м.Дніпропетровську ради
виконати перерахунок та виплату ОСОБА_1
щорічної одноразової допомоги на
оздоровлення відповідно до ст.48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
в розмірі п'яти мінімальних заробітних
плат за 2011 рік, з урахуванням раніше
отриманої суми.

Не погодившись з рішенням суду,
відповідач звернувся з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
оскаржувану постанову та прийняти нову
про відмову в позові.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість
постанови суду в межах доводів
апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог, суд дійшов висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач є громадянкою, яка евакуйована
із зони відчуження у 1986 році ІІ
категорії, та користується пільгами,
встановленими ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Як вбачається з довідки управління
праці та соціального захисту населення
виконавчого комітету Індустріальної
районної у м.Дніпропетровську ради
позивачу було нараховано допомогу на
оздоровлення за 2011 рік проте не
виплачено.

Згідно з частиною 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до ст.48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» щорічна
допомога на оздоровлення евакуйованим
із зони відчуження у 1986 році, включаючи
дітей, виплачується у розмірі трьох
мінімальних заробітних плат;

Станом на час виникненні спірних
правовідносин, нормативних актів
Кабінету Міністрів України з приводу
встановлення розмірів виплат
одноразової допомоги на оздоровлення
особам, визначеним ст. 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» не
приймалося.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що у 2011 році нарахування одноразової
допомоги на оздоровлення повинно
здійснюватися відповідно до ст. 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Застосування відповідачем положень
постанови Кабінету Міністрів України
від 12 липня 2005 року № 562 при нарахуванні
одноразової допомоги на оздоровлення
суперечить положенням Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», а отже,
виходячи із загальних принципів
пріоритетності законів над
підзаконними актами, вказана Постанова
застосуванню не підлягає.

Тому висновки суду першої інстанції
щодо виплати одноразової допомоги у
розмірі трьох мінімальних заробітних
плат за 2011 рік є обґрунтованими.

Право позивача на отримання щорічної
одноразової допомоги на оздоровлення
відповідно до ст.48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» в розмірі
трьох мінімальних заробітних плат не
залежить від наявності чи відсутності
грошових коштів та належного
фінансування, таке право надане
державою і закріплено Законом України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Оскільки таке право декларовано
державою, то відповідно держава, через
створені нею органи, в даному випадку
органи управління праці та соціального
захисту населення України, і несе
обов'язок по своєчасній та повній
виплаті допомоги саме у розмірах, які
нею ж визначені та закріплені в Законі.

Доводи відповідача щодо правомірності
своїх дій з посиланням на відсутність
бюджетних коштів для повної реалізації
програми з виплат щорічної допомоги
інвалідам війни суд до уваги не
приймає, оскільки питання фінансування
цих видатків не є предметом спору, що
розглядається. Проблеми надання
бюджетних коштів Управлінню для
виконання покладених на нього
обов'язків у справах цієї категорії
виходять за межі заявлених вимог і
судом першої інстанції не
розглядалось.

Крім цього і практика Європейського
суду з прав людини, яка відповідно до
ст.17 Закону України «Про виконання
рішень та застосування практики
Європейського суду з прав людини» є
джерелом права, свідчить про те, що
органи державної влади не можуть
посилатися на відсутність коштів, як на
причину невиконання своїх обов'язків
(справа «Кечко проти України», рішення
від 08.11.2005р.)

З огляду на викладене, суд не вбачає
підстав для зміни або скасування
постанови суду першої інстанції, отже
апеляційну скаргу необхідно залишити
без задоволення, постанову суду першої
інстанції - залишити без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, ст.205, ст. 206
КАС України, суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Індустріальної
районної у м.Дніпропетровську ради
залишити без задоволення.

Постанову Індустріального районного
суду м.Дніпропетровська від 14 березня
2012 року у справі №2а/0417/116/2012 залишити
без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
постановлення, є остаточною та
оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Н.А. Олефіренко

Суддя:
О.В. Головко

Суддя:
А.В. Суховаров