Справа № 2а-2760/11
Суддя: Попко Я.С.
Дата ухвалення: 2014-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2014 року
Справа № 108320/12/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Попка Я.С.

суддів
Хобор Р.Б., Сеника Р.П.

розглянувши у порядку письмового
провадження у м. Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в Горохівському районі
Волинської області на постанову
Горохівського районного суду
Волинської області від 14 червня 2011 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
Горохівському районі Волинської
області про стягнення допомоги дітям
війни,-

В С Т А Н О В И В:

17.05.2011 року позивач - ОСОБА_1 звернувся
до суду з позовом до управління
Пенсійного фонду України в
Горохівському районі Волинської
області, в якому просить визнати дії
відповідача незаконними; зобов'язати
відповідача провести перерахування та
виплату на його користь недоплачене
йому, як дитині війни, щомісячне
підвищення до пенсії в межах строку
позовної давності з дня звернення до
суду, з врахуванням проведених виплат.

Постановою Горохівського районного
суду Волинської області від 14 червня 2011
року позов задоволено. Визнано
незаконними дії управління Пенсійного
фонду України в Горохівському районі
Волинської області провести
перерахування та виплату щомісячного
підвищення до пенсії як дитині війни в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.
Зобов'язано управління Пенсійного
фонду України в Горохівському районі
Волинської області провести ОСОБА_1
перерахування та виплату підвищення до
пенсії як дитині війни, передбаченої
ст. 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» за період з 17.11.2010
року по 17.05.2011 року з врахуванням
фактично проведених виплат. Постанову
звернено до негайного виконання.

Не погодившись із постановою суду
першої інстанції, відповідач оскаржив
її в апеляційному порядку. У
апеляційній скарзі просить скасувати
постанову Горохівського районного
суду Волинської області від 14 червня 2011
року та прийняти нову постанову, якою
повністю відмовити позивачу у
задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної
скарги, апелянт зазначає, що суд
ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог позивача не з'ясував чи
були проведені бюджетні кошти на
рахунки відповідача для виплати їх
особам, що мають статус «дитини війни»;
з якого розрахунку надходили ці кошти;
чи має право відповідач проводити
заявлені позивачем виплати за рахунок
інших платежів, а також суд не
проаналізував законодавства, в якому
визначено розміри видатків, що
направляються органам Пенсійного
фонду україни.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.197 КАС України
суд апеляційної інстанції прийшов до
висновку про можливість розгляду
справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, оскільки апеляційну
скаргу подано на рішення суду першої
інстанції, яке прийнято у порядку
скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1,2 ч.1 ст.183-2 цього
Кодексу.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши повноту встановлення
обставин справи, правильність їх
юридичної оцінки, обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав:

Із змісту ст. 19 Конституції України
вбачається, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування,

їх посадові особи зобов'язані діяти
лише на підставі, в межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Розглядаючи спір, суд апеляційної
інстанції вважає, що висновки суду
першої інстанції лише частково
відповідають нормам матеріального та
процесуального права та фактичним
обставинам справи.

Судом встановлено, підтверджено
матеріалами справи, що позивач є
дитиною війни, що стверджується
паспортом позивача та пенсійним
посвідченням. У Законі України «Про
соціальний захист дітей війни»
визначено, що державні соціальні
гарантії дітям війни, встановлені цим
Законом, не можуть бути обмежені або
скасовані іншими нормативно-правовими
актами.

Статтею 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
передбачено, що дітям війни пенсії або
щомісячне довічне грошове утримання чи
державна соціальна допомога, що
виплачується замість пенсії,
підвищується на 30% мінімальної пенсії
за віком.

Стосовно позовних вимог позивача щодо
здійснення нарахування та виплати
недоплаченого підвищення до пенсії за
2010-2011роки, суд апеляційної інстанції
вважає, що такі підлягають задоволенню,
так як Законами України "Про Державний
бюджет на 2010-2011 роки" дію ст.6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" не зупинено. Відповідно до
Законів України "Про Державний бюджет
на 2010-2011 роки" розміри державних
соціальних гарантій на 2010-2011 роки, що
визначаються залежно від прожиткового
мінімуму, встановлюються відповідними
законами України, цим Законом, та
нормативно-правовими актами Кабінету
Міністрів України.

Достатніх правових підстав чи
застережень щодо неможливості
підвищення пенсії позивачу в
передбаченому ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» розмірі
за період з 17.11.2010 року по 17.05.2011 року,
згідно позовних вимог, суд апеляційної
інстанції не вбачає.

Доводи відповідача про те, що
мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
застосовується виключно для
визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом, тому
цей розмір не може застосовуватись для
інших розрахунків (доплат, підвищень,
дотацій, надбавок), є безпідставними,
оскільки наявність такої норми за
відсутності іншого мінімального
розміру пенсії за віком не є підставою
для відмови в реалізації позивачем
конституційної гарантії та права на
отримання підвищення розміру пенсії,
виходячи з розміру мінімальної пенсії
за віком, як це встановлено ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни».

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» суди застосовують при розгляді
справ Конвенцію та практику суду як
джерело права.

Як зазначив Європейський суд з прав
людини в рішенні від 08.11.2005 року у
справі Кечко проти України, заява №
63134/00, в межах свободи дій держави
визначати, які надбавки виплачувати
своїм робітникам з державного бюджету.
Держава може вводити, призупиняти чи
закінчити виплату таких надбавок,
вносячи відповідні зміни в
законодавство. Однак, якщо чинне
правове положення передбачає виплату
певних надбавок, і дотримано всі
вимоги, необхідні для цього, органи
державної влади не можуть свідомо
відмовляти у цих виплатах доки
відповідні положення є чинними (п. 23
Рішення). Згідно з п. 26 даного Рішення
Суд не приймає аргумент Уряду щодо
бюджетних асигнувань, оскільки органи
державної влади не можуть посилатися
на відсутність коштів як на причину
невиконання своїх зобов'язань.

З врахуванням зазначеної вище позиції
Європейського суду з прав людини,
посилання відповідача на відсутність
відповідних асигнувань з державного
бюджету України на дані виплати суд
апеляційної інстанції не приймає.

З огляду на положення ст.ст. 21, 105, 162 КАС
України адміністративний позов може
містити вимоги щодо визнання
незаконними рішення, дії чи
бездіяльності відповідача,
зобов'язання вчинити певні дії,
відшкодувати шкоду, заподіяну
незаконними рішеннями, дією чи
бездіяльністю. Встановивши, що
відповідач у справі порушив норми
права, які регулюють спірні
правовідносини, адміністративний суд
повинен визнати такі дії протиправними
і зобов'язати відповідача провести
нарахування та виплату належних
позивачу сум відповідно до закону, а не
ухвалювати рішення про стягнення чи
виплату їх конкретних розмірів.

Оскільки функцію з призначення,
нарахування та виплати підвищення до
пенсії або щомісячного довічного
грошового утримання чи державної
соціальної допомоги здійснює
Пенсійний фонд України в особі
управління Пенсійного фонду України в
Горохівському районі Волинської
області, відповідний обов'язок слід
покласти на відповідача у справі.

Разом із тим, відповідно до ст. 201 КАС
України підставою для зміни постанови
суду першої інстанції є правильне по
суті вирішення справи, але із
помилковим застосуванням норм
матеріального чи процесуального права.

Вирішуючи даний публічно-правовий спір
суд першої інстанції по суті правильно
вирішив справу, однак при цьому
помилково допустив негайне виконання
ухваленої постанови в цілому, хоча
системний аналіз положень ч. 1 та 2 ст. 256
КАС України вказує на можливість
негайного виконання судових рішень у
справах цієї категорії виключно у
межах суми стягнення за один місяць.
Тому у цій частині оскаржувану
постанову необхідно змінити.

Керуючись ст. 195, п.3 ч.1 ст.197, ст.ст. 198, 200,
п.1 ч.1 ст. 201, ст.ст. 205, 207, 254 КАС України,
суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Горохівському районі Волинської
області задовольнити частково.

Постанову Горохівського районного
суду Волинської області від 14 червня 2011
року у справі № 2а-2760/11 в частині її
допущення до негайного виконання
змінити.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 256 КАС України
допустити вищезазначену постанову до
негайного виконання у межах суми
стягнення за один місяць.

У іншій частині постанову
Горохівського районного суду
Волинської області від 14 червня 2011 року
залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, є
остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя
Я.С. Попко

Судді
Р.Б. Хобор

Р.П. Сеник