Справа № 826/1537/14
Суддя: Василенко Я.М.
Дата ухвалення: 2014-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/1537/14
1-й інстанції: Санін Б.В.
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
У Х В А Л А

Іменем України

22 квітня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Кузьменка В.В.,
Шурка О.І.,

при секретарі Зубрицькому Д.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 11.03.2014 у справі за
адміністративним позовом товариства з
обмеженою відповідальністю
«Т.Б.М.-Україна» до Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
про визнання протиправним та
скасування рішення,-

В
С Т А Н О В И В:

ТОВ «Т.Б.М.-Україна» звернулося до суду
першої інстанції із позовом, в якому
просило: визнати протиправним та
скасувати рішення про коригування
митної вартості товару від 16.10.2013
№100270000/2013/300400/2; визнати протиправною та
скасувати картку відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформленні
випуску товару від 16.10.2013 №100270000/2013/01924.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
11.03.2014 позов задоволено частково:
визнано протиправним та скасовано
рішення Київської міжрегіональної
митниці Міндоходів про коригування
митної вартості товарів від 16.10.2013
№100270000/2013/300400/2; в іншій частині
задоволення позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним вище
судовим рішенням відповідач звернувся
із апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати оскаржувану постанову, як
таку, що ухвалена з порушенням норм
матеріального і процесуального права,
та ухвалити нову, якою у задоволенні
позову відмовити.

В судове засідання сторони не
з'явились, про день, час та місце
розгляду справи повідомлені належним
чином, у зв'язку із чим, колегія суддів,
на підставі ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 196
КАС України розглядає справу за їх
відсутності без фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що зазначена апеляційна скарга
не підлягає задоволенню, виходячи з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи між
ТОВ «Т.Б.М. - Україна» (покупець) та
фірмою «VHS PENCERE AKSESUARLARI SAN VE DIS TIC. LTD. STI.»
(Туреччина) (продавець) було укладено
зовнішньоекономічний договір №15/2013
від 18.06.2013, згідно якого продавець
продавав, а покупець купував товар
(поворотно-відкидну фурнітуру для
пластикових вікон та дверей,
пневмоножиці, лінійки для
пневмоножиць, шаблони, зразки та
рекламний матеріал на безоплатній
основі. Умови поставки товару - EXW
(Стамбул, Туреччина) відповідно до
правил «Інкотермс - 2010 р.». Оплата
товару здійснюється згідно
специфікації (додаток до Договору) у
євро (EUR).

Водночас, сторонами договору №15/2013 був
підписаний додаток №4 (специфікація),
згідно якого загальна вартість партії
товару складає 24 473,78 євро (в т.ч. за
групою товарів №1 (петлі для вікон та
дверей) - всього на суму 3 254,67 євро; за
групою товарів №2 (віконна фурнітура з
поворотною та поворотно-відкидною
стулкою) - всього на суму 17 541,21 євро; за
групою товарів №3 (дверні замки врізні
циліндрові) - всього на суму 254,10 євро; за
групою товарів №4 (частини до замків:
циліндри, у комплекті із ключами) -
всього на суму 393,60 євро; за групою
товарів №5 (дверна фурнітура) - всього
на суму 3 030,20 євро.

Так, до митного посту Митниці
«Столичний» з метою здійснення митного
контролю та митного оформлення товару
позивач подав електронну митну
декларацію від 16.10.2013 №100270000/2013/181076,
згідно якої обрахована митна вартість
товару за основним методом, а саме,
складає: вартість товару - 24 473, 78 євро (263
948, 6211 грн.), транспортні витрати - 13 872,67
грн., витрати на
розвантажувально-завантажувальні
роботи - 250,00 грн., витрати на
страхування - 266,57 грн.

При цьому, разом із декларацією
№100270000/2013/181076 позивачем було подано
наступні документи, зокрема: договір
№15/2013 разом із додатком №4
(специфікацією); довідку про транспорті
витрати №185 від 15.10.2013; договір на
транспортно-експедиційне
обслуговування №130212 від 12.02.2013;
документ про страхування 817/1174; виписку
з бухгалтерської документації;
висновок ДП «Держзовнішінформ» № 12/506
від 15.10.2013; прайс-лист виробника;
накладну СMR 180245; книжку МДП (Carnet TIR) XХ
73874714; рахунок-фактуру (інвойс) 22;
довідку про проведення декларування
валютних цінностей, доходів та майна,
що належать резиденту України і
знаходяться за її межами; інформацію
про позитивні результати СЕС контролю
товару; пакувальний лист; інформацію
про позитивні результати здійснення
екологічного контролю органів
Державної екологічної інспекції
України «Екологічний контроль
ввіз/вивіз дозволено»; рішення
Укрметрстандарт.

За наслідками опрацювання наданих ТОВ
«Т.Б.М.-Україна» документів
відповідачем були витребувані від
позивача наступні додаткові документи:
виписка з бухгалтерської документації
та копія митної декларації країни
відправлення.

У зв'язку із ненаданням позивачем
витребуваних Митницею додаткових
документів для підтвердження
заявленої митної вартості товарів
відповідачем карткою відмови митного
органу було відмовлено у прийнятті від
ТОВ «Т.Б.М.-Україна» митної декларації
№100270000/2013/181076. Водночас, відповідачем
було прийнято рішення №100270000/2013/300400/2, у
зв'язку із чим відповідачем було
скориговано митну вартість
імпортованих товарів, визначену ТОВ
«Т.Б.М.-Україна» за резервним методом.

Суд першої інстанції мотивував своє
рішення тим, що позивачем було подано
всі необхідні та належні документи, які
дозволяли Київській міжрегіональній
митниці Міндоходів визначити митну
вартість товару за першим методом - за
ціною договору щодо товарів, які
імпортуються, а тому вимога про
скасування рішення про коригування
митної вартості товару підлягає
задоволенню. В свою чергу, вимога про
скасування картки відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформленні
випуску товару не підлягає
задоволенню, оскільки, товар ввезений
через митний кордон України.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що
Київська міжрегіональна митниця
Міндоходів, діючи виключно на підставі,
в межах повноважень та у спосіб,
передбачений законодавством, прийняла
картку відмови в прийнятті митної
декларації та рішення про визначення
митної вартості товарів, які є
законними та обґрунтованими, а тому
відсутні підстави для визнання їх
протиправним.

Колегія суддів вважає доводи апелянта
необґрунтованими та погоджується з
рішенням суду першої інстанції, з
огляду на наступне.

Статтею 262 МК України передбачено, що
митна вартість товарів і метод її
визначення заявляються (декларуються)
митному органу декларантом під час
переміщення товарів через митний
кордон України шляхом подання
декларації митної вартості. Порядок та
умови декларування митної вартості
товарів, які переміщуються через
митний кордон України, встановлюється
Кабінетом Міністрів України, а порядок
заповнення декларацій митної вартості
спеціально уповноваженим центральним
органом виконавчої влади в галузі
митної справи.

Згідно з приписами ст. 265 МК України
митний орган здійснює контроль
правильності визначення митної
вартості товарів згідно з положеннями
цього Кодексу. Такий контроль може
здійснюватися в установленому порядку
із застосуванням різних форм, у тому
числі відповідно до статей 60 і 69 цього
Кодексу після закінчення операцій
митного контролю, оформлення та
пропуску через митний кордон України
товарів і транспортних засобів.
Порядок контролю правильності
визначення митної вартості товарів
після закінчення операції митного
контролю, оформлення та пропуску через
митний кордон України товарів і
транспортних засобів та донарахування
обов'язкових платежів визначається
Кабінетом Міністрів України. Митний
орган має право упевнитися в
достовірності або точності будь-якої
заяви, документ статтею 58 Митного
кодексу України передбачено, що метод
визначення митної вартості за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
ввозяться на митну територію України
відповідно до митного режиму імпорту,
застосовується у разі, якщо щодо
продажу оцінюваних товарів або їх ціни
відсутні будь-які умови або
застереження, які унеможливлюють
визначення вартості цих товарів. Метод
визначення митної вартості товарів за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні. У разі якщо митна вартість
не може бути визначена за основним
методом, застосовуються другорядні
методи.

Згідно з частинами 4 та 5 статті 54
Митного кодексу України митний орган
під час здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів зобов'язаний, зокрема,
здійснювати контроль заявленої
декларантом або уповноваженою ним
особою митної вартості товарів шляхом
перевірки числового значення
заявленої митної вартості, наявності в
поданих зазначеними особами
документах усіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари.

Митний орган з метою здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості товарів має право
упевнюватися в достовірності або
точності будь-якої заяви, документа чи
розрахунку, поданих для цілей
визначення митної вартості, а також у
випадках, встановлених цим Кодексом,
письмово запитувати від декларанта або
уповноваженої ним особи встановлені
статтею 53 цього Кодексу додаткові
документи та відомості, якщо це
необхідно для прийняття рішення про
визнання заявленої митної вартості чи
декларації, поданої для цілей
визначення митної вартості.

З метою усунення розбіжностей в
документах, усунення сумнівів щодо
підробки документів або з'ясування
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, які виявились відсутніми,
закон надає право митному органу
витребувати від декларанта інші
додаткові документи, що перелічені в
частині другій статті 53 Митного
кодексу України.

З матеріалів справи вбачається, що
оскільки надані позивачем разом із ВМД
№100270000/2013/181076 документи не були визнані
митним органом достатніми для
підтвердження заявленої митної
вартості товару, керуючись положеннями
ч. 3 ст. 53 МК України, 16.10.2013 відповідачем
було повідомлено ТОВ «Т.Б.М.-Україна»
про необхідність подання додаткових
документів по кожному із
задекларованих числових значень
складових митної вартості товарів, а
саме: виписку з бухгалтерської
документації та копію митної
декларації країни відправлення.

16.10.2013 позивачем було повідомлено
Митницю про надання разом із ВМД
№100270000/2013/181076 всіх наявних у нього
документів для підтвердження
заявленої митної вартості товарів (у
т.ч. виписки з бухгалтерської
документації), інші додаткові
документи надати немає можливості.

Однак, цього ж дня (16.10.2013), не беручи до
уваги вказані вище підстави,
відповідач карткою відмови не прийняв
ВМД №100270000/2013/181076 та відмовив у митному
оформленні імпортованих позивачем
товарів та прийняв оскаржуване рішення
№100270000/2013/300400/2, яким митна вартість
товарів була скоригована за резервним
методом, а саме, становила: на товар №1 -
4,9500 євро за кг; на товар №2 - 4,8600 євро за
кг; на товар №3 - 4,4500 євро за кг; на товар
№4 - 4,6200 євро за кг, тоді як за
обрахунками позивача митна вартість
визначена, зокрема: на товар №1 - 2,74
євро за кг; на товар №2 - 3,65 євро за кг;
на товар №3 - 4,38 євро за кг; на товар №4 -
2,4 євро за кг.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції про те, що митний орган, не
надаючи позивачу можливість протягом 10
календарних днів надати додаткові
документи для підтвердження заявленої
ним митної вартості товару, 16.10.2013 в
день подачі ВМД №100270000/2013/181076 відмовив
у прийнятті ВМД №100270000/2013/181076, крім
того, виніс оскаржуване рішення
№100270000/2013/300400/2, чим позбавив позивача
законного права на належний захист
своїх прав та доведення правомірності
і обґрунтованості заявленої ним митної
вартості товару.

Також, всупереч вимогам ст. 55 Митного
кодексу України у оскаржуваному
рішенні Київської міжрегіональної
митниці Міндоходів відсутні
обґрунтування числового значення
митної вартості товарів, скоригованої
митним органом та фактів, які вплинули
на таке коригування.

Зі змісту частин 1-5 статті 266 Митного
кодексу України випливає, що
визначення митної вартості товарів,
які імпортуються в Україну, може
здійснюватися за такими методами: 1) за
ціною договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції); 2) за
ціною договору щодо ідентичних
товарів; 3) за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів; 4) на
основі віднімання вартості; 5) на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); 6.) резервного.

Основним є метод визначення митної
вартості товарів за ціною договору
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції). При цьому, як це
прямо зазначено у ч. 6 ст. 266 Митного
Кодексу, кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.

Відповідно до статті 266 Митного кодексу
України якщо митна вартість не може
бути визначена за методом 1,
проводиться процедура консультацій
між митним органом та декларантом з
метою обґрунтованого вибору підстав
для визначення митної вартості. У ході
таких консультацій митний орган та
декларант можуть здійснити обмін
наявною у кожного з них інформацією за
умови додержання вимог щодо її
конфіденційності.

Колегія суддів звертає увагу, що з
матеріалів справи вбачається, що
жодних таких консультацій митний орган
з позивачем не проводив, а одразу виніс
рішення за резервним методом.

Відмовляючи в митному оформленні
товару за першим методом, митний орган
послався на неподання позивачем всіх
додатково витребуваних документів.

Однак, такий висновок відповідача є
незаконним, оскільки згідно з п. 14
Порядку декларування митної вартості
товарів, які переміщуються через
митний кордон України, та подання
відомостей для її підтвердження,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 20.12.2006 № 1766, якщо
декларантом не подано в установлений
строк додаткові документи або якщо він
відмовився від їх подання, митну
вартість товарів визначає митний орган
на підставі наявних відомостей згідно
із законодавством. При цьому,
відповідно до ч. 4 ст. 266 МК України
кожний наступний метод застосовується,
якщо митна вартість товарів не може
бути визначена шляхом застосування
попереднього методу.

При цьому, відповідач не обґрунтував
чому митна вартість товарів не може
бути визначена шляхом попередніх п'яти
методів.

Крім того, відповідач не підтвердив
належними доказами наявність у поданих
позивачем документах розбіжностей,
ознак підробки або відсутність всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари.

Таким чином, правильність визначення
позивачем митної вартості товару за
ціною договору, а також об'єктивна
можливість застосування першого
методу не були спростовані
відповідачем, а формально нижчий
рівень митної вартості імпортованого
позивачем товару від рівня митної
вартості іншого митного оформлення, не
може розцінюватися як заниження
позивачем митної вартості, не є
перешкодою для застосування першого
методу визначення митної вартості
товару і не може бути достатньою
підставою для відмови у здійсненні
митного оформлення товару за першим
методом визначення його митної
вартості, що вірно встановлено судом
першої інстанції.

Більш того, колегія суддів зазначає, що
за умови ненаведення митним органом
доказів того, що документи, подані
декларантом для митного оформлення
товару є недостатніми чи такими, що у
своїй сукупності викликають сумнів у
достовірності наданої інформації,
витребування цим органом переліку
документів без зазначення обставин,
які ці документи повинні підтвердити
свідчить про протиправність рішення
цього органу щодо застосування іншого,
ніж основний метод визначення митної
вартості. А ненадання декларантом
запитуваних митним органом документів,
за відсутності обґрунтування
неможливості визначення митної
вартості товару за першим методом, не є
достатнім для висновку про наявність
підстав для застосування митним
органом коригування митної вартості.

Аналогічна правова позиція викладена в
постановах Верховного Суду України від
29.05.2012 у справі № 21-91а12 та від 11.09.2012 у
справі № 21-262а12.

Згідно до ч. 2 ст. 161 КАС України при
виборі правової норми, що підлягає
застосуванню до спірних правовідносин,
суд зобов'язаний враховувати висновки
Верховного Суду України, викладені у
рішеннях, прийнятих за результатами
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої статті 237 цього
Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновками суду
першої інстанції про те, що позивачем
було подано всі необхідні та належні
документи, які дозволяли Київській
міжрегіональній митниці Міндоходів
визначити митну вартість товару за
першим методом - за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються, а тому
вимога про скасування рішення про
коригування митної вартості товару
підлягає задоволенню.

Також, колегія суддів вважає, що
оскаржувана постанова суду першої
інстанції в частині відмови в
задоволенні позову про скасування
картки відмови в прийнятті митної
декларації, митному оформленні випуску
товару є правомірною, оскільки
скасування такої картки жодних
правових наслідків для позивача не
несе.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що суд
першої інстанції ухвалив законне та
обґрунтоване рішення, з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Апелянт не надав до суду належних
доказів, що б підтверджували факт
протиправності рішення суду першої
інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила
згідно ст. 200 КАС України залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, з урахуванням
того, що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
залишити без задоволення, а постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 11.03.2014 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України в порядку та строки,
встановлені статтею 212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий

Василенко Я.М

Судді:

Кузьменко В.В.

Шурко О.І.

.

Головуючий суддя
Василенко Я.М.

Судді:
Кузьменко В. В.

Шурко О.І.