Справа № 826/19454/13-а
Суддя: Петрик І.Й.
Дата ухвалення: 2014-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
інстанції: Данилишин В.М.
Суддя-доповідач: Петрик І.Й.
ПОСТАНОВА

Іменем України

16 квітня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді: Петрика
І.Й.Суддів:Ключковича В.Ю., Собківа
Я.М.,При секретарі судового
засідання:Валяєвій Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою Товариства з
обмеженою відповідальністю «АТА» на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 31 січня 2014 року у
справі за адміністративним позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «АТА» до Державної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міндоходів м. Києві про скасування
податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «АТА» пред'явило
позов до державної податкової
інспекції у Печерському районі
Головного управління Міндоходів у
місті Києві про скасування податкових
повідомлень-рішень відповідача від 29
жовтня 2013 року № 1 та № 1.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 31
січня 2014 року в позові відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції позивач звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нове рішення
яким позовні вимоги задовольнити. В
обґрунтування апеляційної скарги
апелянт вказує, що судом першої
інстанції неповно з'ясовано обставини,
що мають значення для справи, судове
рішення прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а постанова суду -
скасуванню з ухваленням нового рішення
у справі з таких підстав.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 198, 202, п. 4 ч. 1ст. 4 КАС
України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції суд апеляційної
інстанції скасовує її та ухвалює нове
рішення, якщо визнає, що судом першої
інстанції порушено норми
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Як вбачається із матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
відповідачем у період із 16 по 20 вересня
2013 року проведено перевірку позивача,
за результатами якої 27 вересня 2013 року
складено акт № 439/26-55-22-01/25589927 про
результати документальної
позапланової невиїзної перевірки
позивача з питань правильності
нарахування повноти і своєчасності
сплати податку на додану вартість та
податку на прибуток по
фінансово-господарських
взаємовідносинах із товариством з
обмеженою відповідальністю
«Вертикаль-ЛТД» за період із 01 по 30
листопада 2011 року, із 01 по 31 січня 2012
року та товариством з обмеженою
відповідальністю «Оптимус Трейд» за
період із 01 по 31 березня 2011 року,
відповідно до висновків якого,
позивачем занижено податок на прибуток
у розмірі 281887,00 грн., чим порушено
підпункт 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств», та занижено ПДВ у
загальному розмірі 964315,00 грн., у тому
числі за: березень 2011 року - 319500,00 грн.;
квітень 2011 року - 223148,00 грн.; листопад 2011
року - 421667,00 грн., чим порушено п.п. 198.3,
198.6 ст. 198 Податкового кодексу України.

На підставі акту перевірки, 29 жовтня 2013
року відповідачем складено
оскаржувані рішення: № 1, яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на прибуток у
розмірі 281887,00 грн. за основним платежем
та у розмірі 01,00 грн. за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами); №
1, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з ПДВ у розмірі
964315,00 грн. за основним платежем та у
розмірі 482158,00 грн. за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами).

Не погоджуючись з вказаними
податковими повідомленнями-рішеннями,
позивач звернувся до суду з даним
адміністративним позовом.

Виходячи з меж заявлених позовних
вимог, системного аналізу положень
чинного законодавства України та
матеріалів справи, беручи до уваги ту
обставину, що обґрунтованість та
законність прийняття податкових
повідомлень-рішень відповідачем суду
доведена, суд першої інстанції дійшов
висновку про відмову в задоволенні
позовних вимог.

Із такою правовою позицією суду першої
інстанції колегія суддів не
погоджується із огляду на наступне.

Згідно з п. 138.2 ст. 138 ПК витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Водночас витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку, не можуть
підлягати включенню до складу витрат
платника податків (пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139
ПК).

Згідно з пп. «а» п. 198.1 ст. 198 ПК право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає зокрема у разі
здійснення операцій з придбання
товарів та послуг.

При цьому згідно з п. 198.6 ст. 198 ПК не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з п. 201.11 ст. 201 цього
Кодексу).

Пунктом 201.1 ст. 201 ПК визначено, що
платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою (за
наявності) податкову накладну, яка, як
встановлено п. 201.10 цієї ж статті є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Згідно із частини другої ст. 3 Закону
України від 16.07.1999 №996-XIV «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» бухгалтерський
облік є обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством та на даних
якого ґрунтується, зокрема, податкова
звітність.

Частиною першою ст. 9 цього Закону
встановлено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо безпосередньо
після її закінчення. Частиною 2
визначено перелік обов'язкових
реквізитів первинних документів: назву
документа (форми); дату і місце
складання; назву підприємства, від
імені якого складено документ; зміст та
обсяг господарської операції, одиницю
виміру господарської операції; посади
осіб, відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення; особистий підпис або
інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Отже, формування валових витрат та
податкового кредиту з ПДВ обумовлено
придбанням товарів, робіт (послуг) з
метою їх використання в межах
господарської діяльності та
реалізується за наявності в платника
належно оформлених підтверджуючих
проведення господарських операцій
первинних документів і податкових
накладних.

Як вбачається із матеріалів справи,
господарські відносини позивача із
контрагентами підтверджені первинними
документами бухгалтерського обліку, у
тому числі договорами, податковими
накладними, актами здачі-прийняття
робіт тощо.

На підтвердження реальності
господарських взаємовідносин між ТОВ
«Оптимус Трейд» та позивачем останнім
надано суду Договір №38/11 на логістичні
послуги від 25.02.2011 р., рахунок-фактура по
договору, акт здачі-прийняття наданих
послуг від 31.03.11, податкову накладна по
договору; Договір купівлі-продажу №3
від 02.03.2011 p., рахунок-фактура по
договору, акт приймання-передачі
продукції за кількістю та якістю,
товарно-транспортні накладні до
договору, висновок санітарно -
епідеміологічної експертизи
продукції, журнал вхідного контролю
матеріалів і сировини.

Перелічені вище документи раніше уже
досліджувались в рамках іншої
податкової перевірки із тим же
контрагентом за той самий період часу.
Зважаючи на ту обставину, що ці
документи були частково пошкодженими
через підтоплення архіву TOB «ATA»,
позивачем надано підтвердження
взаємних господарських операцій TOB «ATA»
із ТОВ «Оптимус Трейд», які засвідчують
комерційну мету діяльності обох
підприємств. В судовому засіданні
зазначалось, що окрім операцій, які
підлягали податковій перевірці, між
підприємствами виконувався ряд інших
домовленостей, що не заперечувались
податковим органом.

Наразі, TOB «ATA» відновило пошкоджені
документи по господарським відносинам
за березень 2011 року із ТОВ «Оптимус
Трейд», які були надані суду
апеляційної інстанції та долучені до
матеріалів справи.

Крім того колегія суддів зазначає, що
по TOB «Оптимус трейд» за весь час
діяльності з цим контрагентом TOB «ATA»
пройшло податкову перевірку згідно
акту № 1313/23- 925589927 від 04.10.2011 року за
період з 01.07.2009р. по 30.06.2011р.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Положениями Податкового кодексу
України передбачено проведення
повторної перевірки платника податку з
тих же самих питань за той же самий
період лише у випадку, коли органом
Державної податкової служби вищого
рівня в порядку контролю за діями або
бездіяльністю посадових осіб органу
державної податкової служби нижчого
рівня здійснено перевірку документів
обов'язкової звітності платника
податків або матеріалів
документальної перевірки, проведеної
контролюючим органом нижчого рівня, і
виявлено невідповідність висновків
акта перевірки вимогам законодавства
або неповне з'ясування під час
перевірки питань, що повинні бути
з'ясовані під час перевірки для
винесення об'єктивного висновку щодо
дотримання платником податків вимог
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на органи державної
податкової служби (пп. 78.1.12 п. 78.1 ст. 78
Податкового кодексу України).

При цьому, рішення про проведення
документальної позапланової перевірки
в цьому випадку приймається органом
державної податкової служби вищого
рівня лише у тому разі, коли стосовно
посадових осіб органу державної
податкової служби нижчого рівня, які
проводили документальну перевірку
зазначеного платника податків,
розпочато службове розслідування або
їм повідомлено про підозру у вчиненні
кримінального правопорушення.

Аналогічні підстави проведення
повторної перевірки визначені п. 4
Указу Президента України від 23.07.1998 №
817/98 «Про деякі заходи щодо
дерегулювання підприємницької
діяльності».

Таким чином, підстави перевірки
Товариства за період який вже пройшов
планову перевірку відсутні, посилання
на службове розслідування або
кримінальну справу відсутні та
відсутній наказ Державної податкової
адміністрації України.

Що стосується реальності
господарських операцій між позивачем
та ТОВ «Вертикаль-ЛТД» колегія суддів
зазначає наступне.

Взаємовідносини з TOB «Вертикаль ЛТД» за
період з 01.12.2012 по 31.01.2012 року вже були
предметом перевірки Державної
податкової інспекції згідно акту
перевірки № 550/22-2/25589927 від 26.07.2012 року та
податкового повідомлення рішення №
та оскаржені до суду. Згідно
ухвали Київського апеляційного
адміністративного суду у справі №
826/2403/13-а від 29 серпня 2013 року ухвала
винесена на користь Позивача та
вступила в законну силу.

Основними напрямками господарської
діяльності Позивача є виробництво та
оптова торгівля цукром пресованим,
цукрової пудри та цукру у стіках.

Здійснюючи таку діяльність, в рамках
укладеного договору поставки № 2 від
12.09.11р., між Позивачем та TOB
«Вертикаль-ЛТД» на поставку
цукру-піску (надалі - «товар»), TOB
«Вертикаль-ЛТД» на користь Позивача
було поставлено товар та виписано
податкові накладні згідно картки
рахунку 631 (копії в матеріалах справи).

Факт отримання товару Позивачем від TOB
«Вертикаль-ЛТД» не заперечується
Відповідачем в Акті перевірки. Позивач
та TOB «Вертикаль-ЛТД» на момент
здійснення поставки були належним
чином зареєстрованими платниками ПДВ,
що також не заперечується в Акті
перевірки.

Окрім податкових накладних, факт
поставки товару підтверджується, в
тому числі, видатковими накладними,
копії яких містяться в матеріалах
справи.

Передання товару між сторонами на
складі покупця відбувалось за актами
приймання-передачі майна до договору
поставки № 2 від 12.09.2011 року в яких
зазначено, що товар передано
відповідно до умов договору без
зауважень щодо його кількості та
якості.

Вартість поставленого згідно
зазначених накладних товару позивач
сплатив повністю, що підтверджується
платіжними дорученнями (копії в
матеріалах справи) та не заперечується
в Акті перевірки.

Як вбачається зі спірних накладних,
вони містять підпис, який, відповідно
до таких накладних, вчинений
уповноваженою особою TOB
«Вертикаль-ЛТД» - Гогулею Степаном
Петровичем та скріплений печаткою TOB
«Вертикаль-ЛТД».

Так, про прийняття товару поставленого
TOB «Вертикаль ЛТД» на склад
підприємства за спірними накладними,
здійснювався відповідний запис в
«Журналі обліку вантажів, що надійшли»,
що свідчить про реальне надходження
товару (копія в матеріалах справи

Про реальність поставки товару
позивачу, також, свідчить придбання TOB
«Вертикаль ЛТД» товару у відповідних
виробників, що підтверджується
наданими разом з відвантаженим товаром
копіями посвідчень про якість цукру
білого кристалічного виданого ВАТ
«Теофіпольським цукровим заводом»
(копії в матеріалах справи).

Згідно п. 201.6 ПК України, Органи
державної податкової служби не
повідомили платника податку про
наявність у реєстрі розбіжностей з
даними контрагента TOB «Вертикаль ЛТД»
про зменшення податкового зобов'язання
і податкового кредиту з ПДВ не
приймалося, як і будь-яке інше
передбачене законодавством рішення.
При цьому платник податку згідно п. 201.6
ПК України, на протязі 10 днів після
отримання такого повідомлення мав
право уточнити податкові зобов'язання
без застосування штрафних санкцій,
передбачених розділом II ПК України.

Враховуючи викладене, формування
позивачем податкового кредиту з ПДВ на
підставі виписаних TOB «Вертикаль-ЛТД»
податкових накладних є правомірним та
повністю відповідає вимогам чинного
законодавства України.

Поряд з цим, посилання суду першої
інстанції на певні недоліки оформлення
товарно-транспортних накладних, за
якими до позивача надходили товари є
безпідставним, оскільки, податкове
законодавство не ставить в залежність
право платника податків на податковий
кредит від наявності чи відсутності
товарно - транспортної накладної, а
Правила перевезень вантажів
автомобільним транспортом в Україні,
на які посилається податковий орган, не
є законодавчим документом з питань
оподаткування і не можуть
регламентувати виключний порядок
документування в податковому обліку
валових витрат та податкового
кредиту».

Також при цьому, оформлення
товарно-транспортних накладних
виписані контрагентом позивача по
договірним відносинам з третьою особою
не зобов'язують позивача мати їх в
наявності та не можуть бути
підтвердженням безтоварності
операцій, крім того при наявності всіх
документів які повністю відповідають
поняттю «первинні документи», що
визначені у ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в України».

Крім того, умовами п. 4.6 договору
поставки передбачено, що передача
товару окрім товарно-транспортної
накладної може підтверджуватись
видатковими накладними.

Також позивачем надавались копії
сертифікатів якості на отриманий товар
від TOB «Вертикаль» який надав йому TOB ПП
«Зоря Поділля» та ВАТ «Теофіпольським
цукровим заводом» (копія в матеріалах
справи) на цукор білий кристалічний по
видатковим накладним.

Розрахунки між суб'єктами
господарювання проводились у
безготівковій формі, фактичне
здійснення оплати підтверджується
банківськими виписками.

Висновки податкового органу про
фіктивність правочинів, укладених між
позивачем та контрагентами базуються
на актах про неможливість проведення
зустрічної звірки ТОВ «Вертикаль-ЛТД»
та ТОВ «Оптимус Трейд».

Колегія суддів зазначає, що в силу
закону отримання податковим органом
акту перевірки чи довідки зустрічної
звірки, у яких викладені висновки про
вчинення контрагентом платника
податків нікчемного правочину або
відображення у звітності показників
господарських операцій, які фактично
не відбулись, не звільняє такий
податковий орган від виконання
обов'язку із самостійного встановлення
та доведення факту вчинення платником
податків порушення закону. Акт
перевірки контрагента не має
преюдиціального значення та не є
документом, що достовірно та
безсумнівно підтверджує обставини
фактичної дійсності.

Аналогічна позиція викладена в Ухвалі
ВАСУ від 30.01.2014 № К/800/29212/13.

В той же час, акти про неможливість
проведення зустрічних звірок не є тим
самим, що і результати проведених
зустрічних звірок, які є джерелом
отримання податкової інформації, що
положеннями ст. 83 Податкового кодексу
України визначена в якості підстави
для висновків під час проведення
перевірок. Сама по собі неможливість
реалізації органами державної
податкової служби визначеної
законодавством компетенції щодо
проведення зустрічних звірок
вказаного контрагенту не може
вважатись доказом вчинення порушень
податкового законодавства Позивача.

Аналогічна позиція викладена в
Постанові ВАСУ від 27 лютого 2014 року №
К/800/41631/13.

Водночас, суд не погоджується з
твердженнями відповідача про
нікчемність правочинів між позивачем і
контрагентами і вважає такі доводи
відповідача необґрунтованими і
безпідставними, з огляду на
відсутність належного документального
підтвердження завідомо умисної мети і
факту спрямованості правочинів на
порушення конституційних прав і свобод
людини і громадянина, знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави, АР Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним, з чим частина перша ст.
228 ЦК пов'язує визначення порушення
публічного порядку.

Щодо посилання податкового органу на
відсутність реального характеру
зазначеного правочину через
неспроможність контрагенту його
виконання у зв'язку з відсутністю
належних ресурсів, колегія суддів
зазначає, що відповідачем не доведено
кількість працівників контрагентів та
конкретно визначених ресурсів в тому
числі і складських приміщень, які
повинні були бути у контрагента для
виконання передбачених вказаним
договором операцій, а тому такі
посилання податкового органу є
необґрунтованими.

Також, відповідачем не надано судового
рішення, яке б набрало законної сили,
прийнятого в порядку ст. 551
Господарського кодексу України щодо
встановлення підробної реєстрації
контрагентів, втрачених документів або
реєстрацію на осіб, які не мали наміру
провадити фінансово-господарську
діяльність або реалізовувати
повноваження, а також не наданого
судового рішення в порядку ст. 234
Цивільного кодексу України щодо
фіктивності правочинів між позивачем
та його контрагентами.

Отже, на підтвердження виконання
вказаних правочинів (договорів) наявні
первинні бухгалтерські документи, які
повністю відповідають вимогам,
встановлених до первинних документів,
які пред'являються п. 2 ст. 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» та п. 2
Положення про документальне -
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 № 88. Вимоги правочинів
(договорів) виконані в повному обсязі,
сторони претензій не мають, що
відповідачем в судовому засіданні не
заперечувалось.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем не спростовано доводів
позивача та доказів, наявних у
матеріалах справи, які доводять
товарність та реальність
господарських операцій між позивачем
та контрагентами.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що операції позивача з TOB
«Вертикаль-ЛТД» та ТОВ «Оптимус Трейд»
здійснені в межах господарської
діяльності, є реальними, відповідають
дійсному економічному змісту та
підтверджуються необхідними
документами, що є свідченням
добросовісності позивача при
здійсненні вказаних операцій.

Як вбачається із матеріалів справи, на
момент здійснення правовідносин із TOB
«Вертикаль-ЛТД» та ТОВ «Оптимус Трейд»,
позивач та контрагенти були у
відповідності до вимог чинного
законодавства зареєстровані
платниками податку на додану вартість,
установчі документи останніх не були
визнані в судовому порядку недійсними,
відсутній вирок суду щодо посадових
осіб TOB «Вертикаль-ЛТД» та ТОВ «Оптимус
Трейд», правовідносини відбувалися на
підставі договорів, виконання яких та
сплата коштів за якими підтверджується
відповідними первинними документами,
згідно до чого контрагентами на адресу
позивача були виписані податкові
накладні, сума ПДВ за якими була
включена позивачем до податкового
кредиту за відповідний період.

У зв'язку з вищевикладеним, колегія
суддів дійшла висновку про те, що судом
першої інстанції при ухваленні
постанови було порушено норми
матеріального та процесуального права,
а висновок суду першої інстанції про
те, що позовні вимоги не підлягають
задоволенню є помилковим.

Доводи апеляційної скарги
спростовують висновки суду першої
інстанції, тому вбачаються підстави
для скасування постанови суду першої
інстанції та ухвалення нової постанови
про задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст., 94, 160, 196, 198, 202, 205, 207, 254, 267 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «АТА» на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 31 січня 2014 року
задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 31 січня 2014 року
скасувати та ухвалити нову постанову,
якою позовні вимоги Товариства з
обмеженою відповідальністю «АТА»
задовольнити.

Скасувати податкові
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міндоходів м. Києві від 29.10.2013 року №
1 та

№ 1.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
складання в повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України в
порядку ст. 212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:
Петрик І.Й.

Судді:
Ключкович В.Ю.

Собків Я.М.

Головуючий суддя

Петрик І.Й.

Судді:

Ключкович В.Ю.

Собків Я.М.