Справа № 813/2291/14
Суддя: Кедик Марія Василівна
Дата ухвалення: 2014-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 квітня 2014 року 12 год. 18 хв. м.
Львів № 813/2291/14
Львівський окружний адміністративний
суд у складі колегії суддів:
Головуючого-судді Кедик М.В., судді
Брильовського Р.М., судді Сасевича О.М.,
за участю секретаря судового засідання
представника позивача - ОСОБА_2
представника відповідачів -
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові адміністративну
справу за позовом ОСОБА_1 до Державної
митної служби України, Львівської
митниці Міндоходів про скасування
наказу, поновлення на роботі та
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу,-
ОСОБА_1 звернувся до Львівського
окружного адміністративного суду з
позовом до Державної митної служби
України, Львівської митниці Державної
митної служби України про визнання
нечинним наказу Державної митної
служби України від 29.08.2011 № 1821-к в
частині припинення перебування на
державній службі в митних органах
ОСОБА_1, головного інспектора відділу
дізнання та провадження у справах про
порушення митних правил служби
боротьби з контрабандою та порушенням
митних правил Львівської митниці,
поновлення на роботі, стягнення
середньомісячного заробітку за час
вимушеного прогулу, стягнення
Постановою Львівського окружного
адміністративного суду по справі
позову відмовлено. Постановою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 19.03.2012
змінено постанову Львівського
окружного адміністративного суду по
відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1
частині стягнення моральної шкоди, у
решті постанову Львівського окружного
адміністративного суду по справі
Ухвалою Вищого адміністративного суду
від 28.01.2014 постанову Львівського
окружного адміністративного суду по
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 19.03.2012
скасовано та справу направлено на
новий судовий розгляд.
Позивач 10.04.2014 подав заяву про
уточнення позовних вимог, а тому з
врахуванням заяви про уточнення
позовних вимог, позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати
наказ Державної митної служби України
№ 1821-к від 29.08.2011 в частині припинення
перебування на державній службі в
митних органах України ОСОБА_1,
головного інспектора відділу дізнання
та провадження у справах про порушення
митних правил служби боротьби з
контрабандою та порушенням митних
правил Львівської митниці;
- поновити ОСОБА_1 на аналогічній
посаді головного інспектора відділу
дізнання та провадження у справах про
порушення митних правил служби
боротьби з контрабандою та порушенням
митних правил Львівської митниці в
Львівській митниці Міндоходів, а саме
на посаді головного державного
інспектора відділу провадження в
справах про порушення митних правил
управління боротьби з контрабандою та
порушеннями митних правил Львівській
- стягнути з Львівської митниці
Міндоходів на користь позивача
середній заробіток за час вимушеного
Позов обґрунтовано тим, що 30.08.2011
винесено наказ Державної митної служби
України від 29.08.2011 № 1821-к «По особовому
складу Львівської митниці» про
припинення з 29.08.2011 перебування його на
державній службі в митних органах
України. Даний наказ Позивач вважає
неправомірним, а своє звільнення
незаконним та необґрунтованим. Вказує,
що в преамбулі оскаржуваного наказу
зазначено, службовою перевіркою
отримано інформацію від польських
митних органів за період з 01.05.2011 до
25.06.2011, яку співставлено з інформацією
ЄАІС ДМСУ, програмно-інформаційного
комплексу «Інспектор-2006» та
автоматизованої системи «Аркан». За
результатами співставлення
встановлено факти незаконного
ввезення в Україну товарів без їх
митного оформлення, оподаткування, які
переміщувались через міжнародний
пункт пропуску «Краковець». В
оскаржуваному наказі зазначено, що
умовами цього стало неналежне та
несумлінне виконання службових
обов'язків посадовими особами Служби
боротьби з контрабандою. Проте, самі
факти незаконного ввезення товарів не
встановлено, не зазначено на яких
автомобілях, які товари, в яких
кількостях незаконно ввозилися в
Україну, не встановлено розміру
збитків, не притягнуто до
відповідальності та не встановлено
причетних до незаконного ввезення
товарів працівників Львівської
митниці. Також Позивач стверджує, що
відповідно до ст. 31 Дисциплінарного
статуту митної служби України
застосуванню дисциплінарного
стягнення у вигляді звільнення передує
обов'язкове службове розслідування.
Жодне службове розслідування щодо
Позивача не проводилося, а будь-яка
перевірка не може бути службовим
розслідуванням, якщо вона не здійснена
відповідно до Порядку проведення
службових розслідувань у митних
органах України, затвердженого наказом
Державної митної служби України № 408
Позивач та його представник в судовому
засіданні позовні вимоги підтримали,
просили позов задовольнити з
Судом, на підставі ст. 55 Кодексу
адміністративного судочинства
України, здійснено заміну відповідача -
Львівської митниці її
правонаступником - Львівською митницею
Представник відповідачів у судовому
засіданні проти позову заперечив
повністю з підстав, викладених у
письмових запереченнях, просить
відмовити в задоволені позовних вимог.
Вважає, що позивач, перебуваючи в
складі групи оперативного відділу
служби боротьби з контрабандою та
порушеннями митних правил Львівської
митниці, в пункті пропуску
«Краковець-Корчова» 26.06.2011 допустив
ввезення на митну територію України
товарів, відомості про які, що внесені
до ЄАІС Держмитслужби, відрізняються
від відомостей, які надійшли від митних
органів Республіки Польща. Також, на
думку митного органу, між ним та
позивачем виникли відносини з приводу
публічної служби, які регулюються
Законом України «Про державну службу»,
у якому передбачені самостійні
підстави звільнення (припинення
державної служби), та які не є
дисциплінарним стягненням.
Заслухавши представників сторін,
дослідивши подані документи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини справи, на яких ґрунтуються
позовні вимоги та заперечення сторін,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, суд
встановив наступні обставини справи та
надав їм правову оцінку.
ОСОБА_1 з 20.08.1992 працював в митних
органах України та 06.06.1995 прийняв
Присягу державного службовця. З 05.06.2009
по дату звільнення позивач перебував
на посаді головного інспектора відділу
дізнання та провадження у справах про
порушення митних правил служби
боротьби з контрабандою та порушеннями
митних правил Львівської митниці.
Наказом Державної митної служби
України від 29.08.2011 №1821-к «По особовому
складу Львівської митниці» за
порушення Присяги державного
службовця, відповідно до вимог ст. 17, п. 6
ч. 1 ст. 30 Закону України «Про державну
службу», припинено перебування на
державній службі в митних органах
України ОСОБА_1, головного інспектора
відділу дізнання та провадження у
справах про порушення митних правил
служби боротьби з контрабандою та
порушеннями митних правил Львівської
Наказом Львівської митниці № 735-к від
29.08.2011 року «Про оголошення наказу
Державної митної служби України»,
ОСОБА_1 оголошено вищезазначений наказ
про припинення 29.08.2011 його перебування
на державній службі в митних органах
України за порушення Присяги
державного службовця.
Підставою прийняття наказу про
припинення перебування позивача на
державній службі стали результати
службової перевірки, проведеної
відповідно до наказу Держмитслужби
України від 25.06.2011 № 544 «Про проведення
службової перевірки» (із змінами,
внесеними наказом Держмитслужби
України від 13.07.2011 № 597).
Службовою перевіркою, результати якої
оформлені доповідною запискою на ім'я
19.08.2011), встановлено, що під час
проведення аналітично-пошукової
роботи здійснено вибірку вантажних та
вантажно-пасажирських транспортних
засобів, які протягом травня - червня 2011
року перетинали державний кордон
України через міжнародні автомобільні
пункти пропуску для автомобільного
сполучення на українсько-польському
кордоні в зонах діяльності Ягодинської
та Львівської митниць, і які відповідно
до даних ЄАІС Держмитслужби,
переміщувались без вантажу.
У доповідній записці зазначено, що 13 та
23 травня 2011 року, 16 червня 2011 року під
час чергування у пункті пропуску
«Краковець-Корчова» оперативної групи,
до складу якої входив і головний
інспектор відділу дізнання та
провадження у справах про ПМП СБзК та
ПМП ОСОБА_1, було ввезено товари на
митну територію України без належного
оподаткування під виглядом
транспортних засобів, що переміщуються
через державний кордон України без
вантажу або із вантажем у кількості,
яка згідно з встановленими нормами не
підлягає оподаткуванню, а саме на
автомобілях з державними
реєстраційними номерами НОМЕР_2,
НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6, НОМЕР_7,
НОМЕР_8, НОМЕР_9, НОМЕР_10, НОМЕР_11, НОМЕР_12,
НОМЕР_13, НОМЕР_14, НОМЕР_15, НОМЕР_16,
НОМЕР_17, НОМЕР_18, НОМЕР_19, НОМЕР_4,
НОМЕР_20, НОМЕР_21 та НОМЕР_22, TSAHK98,
відомості про які, що були внесені до
ЄАІС Держмитслужби, відрізняються від
відомостей, які надійшли від митних
органів Республіки Польща.
Причинами та умовами, які сприяли
вищевказаним порушенням, стало
неналежне виконання своїх посадових
обов'язків, зокрема, головного
інспектора відділу дізнання та
провадження у справах про ПМП СБзК та
ПМП ОСОБА_1 А саме, при здійсненні
службових повноважень не виконано
вимоги плану-завдань № 275 від 12.05.2011, №
303 від 20.05.2011 та № 373 від 14.06.2011 на
проведення оперативних заходів
особовим складом СБК та ПМП Львівської
митниці, які здійснювались з метою
виявлення та припинення контрабанди та
порушень митних правил. З огляду на
викладене комісія дійшла висновку, що
позивачем внаслідок неналежного
виконання своїх службових обов'язків,
не були виявлені та припинені
порушення митних правил, передбачені
статтями 340, 351 та 352 Митного кодексу
При винесення постанови суд керувався
Суспільні відносини, які охоплюють
діяльність держави щодо створення
правових, організаційних, економічних
та соціальних умов реалізації
громадянами України права на державну
службу, загальні засади діяльності,
статус державних службовців, які
працюють в державних органах та їх
апараті, регулюються Законом України
«Про державну службу» від 16.12.1993 №
3723-ХІІ, в редакції чинній на момент
виникнення спірних правовідносин.
Як передбачено ст. 10 Закону України
«Про державну службу», основними
обов'язками державних службовців є:
додержання Конституції України та
інших актів законодавства України;
забезпечення ефективної роботи та
виконання завдань державних органів
відповідно до їх компетенції;
недопущення порушень прав і свобод
людини та громадянина; безпосереднє
виконання покладених на них службових
обов'язків, своєчасне і точне виконання
рішень державних органів чи посадових
осіб, розпоряджень і вказівок своїх
керівників; збереження державної
таємниці, інформації про громадян, що
стала їм відома під час виконання
обов'язків державної служби, а також
іншої інформації, яка згідно з
законодавством не підлягає
розголошенню; постійне вдосконалення
організації своєї роботи і підвищення
професійної кваліфікації; сумлінне
виконання своїх службових обов'язків,
ініціатива і творчість в роботі.
Частина 2 вказаної статті передбачає
обов'язок державного службовця діяти в
межах своїх повноважень.
Підстави припинення державної служби
передбачені ст. 30 Закону України «Про
державну службу». Відповідно до п. 6 ч. 1
цієї статті, крім загальних підстав,
передбачених Кодексом законів про
працю України, державна служба
припиняється у разі відмови державного
службовця від прийняття або порушення
Присяги, передбаченої ст. 17 цього
Відповідно до ст. 17 Закону України
«Про державну службу», громадяни
України, які вперше зараховуються на
державну службу, приймають Присягу
такого змісту: «Повністю усвідомлюючи
свою високу відповідальність, урочисто
присягаю, що буду вірно служити
народові України, суворо дотримувати
Конституції та законів України,
сприяти втіленню їх у життя, зміцнювати
їх авторитет, охороняти права, свободи
і законні інтереси громадян, з гідністю
нести високе звання державного
службовця, сумлінно виконувати свої
Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону України «Про
державну службу» регулювання
правового становища державних
службовців, що працюють в органах
митного контролю, здійснюється
відповідно до вказаного Закону, якщо
інше не передбачено законами України.
Пунктом 22 ч. 1 ст. 92 Конституції України
встановлено, що виключно законами
України визначаються діяння, які є
дисциплінарними правопорушеннями, та
відповідальність за них.
Суть службової дисципліни, права та
обов'язки посадових осіб митної служби
України, яким присвоєно спеціальні
звання, у тому числі керівників митних
органів, спеціалізованих митних
установ та організацій, щодо
забезпечення та додержання дисципліни,
а також види та порядок застосування
заохочень і дисциплінарних стягнень,
визначаються Законом України «Про
Дисциплінарний статут митної служби
України» від 06.09.2005 № 2805-ІV.
Відповідно до ст. 1 вказаного Закону,
службова дисципліна в митній службі
України полягає в безумовному
виконанні посадовими особами митної
служби службових обов'язків, а також у
реалізації прав та додержанні обмежень
і заборон, установлених законодавством
з питань проходження служби в митних
органах, і ґрунтується на особистій
відповідальності за доручену справу та
на засадах єдиноначальності і
централізації управління.
Положення ст. 21 Закону України «Про
Дисциплінарний статут митної служби
України» від 06.09.2005 року № 2805-ІV,
визначає порушення службової
дисципліни як протиправне, винне
(умисне чи необережне) діяння (дія чи
бездіяльність) посадової особи митної
служби, тобто невиконання урочистого
зобов'язання посадових осіб митної
служби, зокрема невиконання або
неналежне виконання нею своїх
службових обов'язків, перевищення
повноважень, порушення обмежень і
заборон, установлених законодавством з
питань проходження служби в митних
органах, або вчинення інших дій, які
дискредитують не тільки посадову особу
митної служби, а й митну службу України.
Діяння, визначені вказаним Законом як
порушення службової дисципліни, є
дисциплінарними правопорушеннями, а
тому до спірних відносин слід
застосовувати норми Дисциплінарного
Розділом IV Закону України «Про
Дисциплінарний статут митної служби
України» від 06.09.2005 року № 2805-ІV
визначено види дисциплінарних
стягнень та порядок їх накладення. При
цьому, в ст. 28 вказаного Закону
передбачено вичерпний перелік
випадків, в яких може мати місце
звільнення: 1) порушення посадовою
особою митної служби вимог законів та
інших нормативно-правових актів
України з питань митної справи, що
призвело до заподіяння матеріальних
збитків державі, територіальній
громаді, юридичним чи фізичним особам;
2) набрання законної сили обвинувальним
вироком суду щодо цієї особи; 3)
одноразового грубого порушення, а саме:
за вимагання або отримання подарунків,
речей, валюти України, іноземної валюти
у зв'язку з виконанням службових
обов'язків як під час їх виконання, так
і в позаслужбовий час відповідно до
положення статті 7 Закону України «Про
боротьбу з корупцією»; за підміну,
крадіжку або умисне пошкодження
предметів, що підлягають митному
контролю; за затримання, вилучення та
прийняття на зберігання предметів,
валютних цінностей без оформлення в
установленому законом порядку
відповідних документів; за
розголошення державної таємниці та
конфіденційної інформації, що є
власністю держави, юридичної або
фізичної особи, іншої таємниці,
охоронюваної законом, втрату або
умисне пошкодження матеріальних
носіїв секретної та конфіденційної
інформації, а також передачу стороннім
особам зброї та спеціальних засобів
захисту, митного забезпечення, бланків
суворої звітності; за брутальне або
зневажливе ставлення під час виконання
службових обов'язків до громадян,
приниження їх честі та гідності; 4)
перевищення службових обов'язків, а
також здійснення повноважень, не
передбачених законом; 5) сприяння
проникненню або умисного невжиття
заходів з метою недопущення
несанкціонованого проникнення
сторонніх осіб до зони митного
контролю; 6) приховання посадовою
особою митної служби фактів її
судимості чи подання підроблених
документів, необхідних для
працевлаштування в митних органах; 7)
систематичних порушень дисципліни
посадовою особою митної служби.

Діяння, визначені цим Статутом як
порушення службової дисципліни, є
дисциплінарними правопорушеннями.
Аналізуючи наведені вище положення
чинного законодавства України, суд
дійшов висновку, що невиконання чи
неналежне виконання посадовою особою
митних органів службових обов'язків
кваліфікується як дисциплінарне
правопорушення, а не як порушення
Присяги державного службовця. Виходячи
з наведеного, суд вважає, що в спірних
правовідносинах слід застосовувати
норми Закону України «Про
Дисциплінарний статут митної служби
України» від 06.09.2005 № 2805-ІV, в редакції
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин.

Відповідно до ст. 31 вказаного Закону, з
метою з'ясування всіх обставин
вчинення посадовою особою митної
служби дисциплінарного правопорушення
керівник митного органу має право
призначити службове розслідування.
Порядок проведення службового
розслідування визначається спеціально
уповноваженим центральним органом
виконавчої влади в галузі митної
справи. Застосуванню дисциплінарного
стягнення у вигляді звільнення передує
обов'язкове службове розслідування.

Підстави для проведення службового
розслідування, права й обов'язки
посадових осіб митної служби України
під час його проведення, процедура
розслідування визначається Порядком
проведення службових розслідувань у
митних органах України,
спеціалізованих митних установах та
організаціях, затвердженого наказом
Державної митної служби України від
29.07.2002 року № 408, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 15.08.2002
року за № 665/6953. Цей Порядок розроблено
згідно з вимогами постанови Кабінету
Міністрів України від 13.06.2000 року № 950
«Про затвердження Порядку проведення
службового розслідування стосовно
державних службовців».

Відповідно до п. 2.1 розділу 2 вказаного
Порядку, однією з підстав для
проведення службового розслідування є
недодержання посадовими особами
митної служби України законодавства
про державну службу, про боротьбу з
корупцією, а також при порушенні етики
поведінки.

Як вбачається з положення п. 2.3 цього
розділу, метою службового
розслідування є: об'єктивне й усебічне
з'ясування обставин скоєння порушення;
виявлення причин та умов, що сприяли
скоєнню порушення; установлення винних
і визначення ступеня їх
відповідальності за скоєне порушення;
ужиття заходів до недопущення подібних
порушень у подальшому.

Крім того, розділ 6 Порядку проведення
службових розслідувань у митних
органах України передбачає обов'язок
органу, що проводить таке
розслідування з'ясувати причини та
мотиви, що сприяли скоєнню порушення.

Відповідно до п.п. 6.1, 6.4 вказаного
Порядку, у ході розслідування
з'ясовуються причини й мотиви, що
сприяли скоєнню порушення; несумлінне
ставлення до виконання службових
обов'язків; недосконалість
технологічних схем митного контролю та
митного оформлення; відсутність
належної організації роботи
підрозділу; недостатня професійна
підготовка тощо. Уточнюються
обставини, що вплинули на здійснення
порушення й сприяли йому, а також
з'ясовується, яким чином порушник
намагався маскувати протиправні дії,
чи вживалися раніше заходи до
недопущення подібних негативних явищ,
чи відпрацьовувалася система контролю
за дотриманням особовим складом вимог
чинного законодавства та дисципліни,
ефективність цієї системи. Якщо
подібні порушення були раніше, то
з'ясовується, наскільки своєчасно та
яким чином керівництво митного органу
відреагувало на них, чи мало місце
доведення цих фактів до особового
складу. Визначається причетність до
порушень інших посадових осіб, які
своєю діяльністю чи бездіяльністю
сприяли їх допущенню.

Суд встановив, що відповідачем не було
призначено та не було проведено
службового розслідування щодо
несумлінного виконання позивачем
своїх службових обов'язків. Таким
чином, внаслідок таких дій
відповідачем порушено право позивача
брати участь у службовому
розслідування, в тому числі пояснювати
факти, робити заяви, подавати
відповідні документи та порушувати
клопотання про залучення нових
документів, вимагати додаткового
вивчення пояснення осіб, причетних до
справи тощо.

Враховуючи наведене вище, на підставі
аналізу норм чинного законодавства
України, суд вважає, що наказ Державної
митної служби України № 1821-к від
29.08.2011 р. про припинення перебування на
державній службі в митних органах
України ОСОБА_1, головного інспектора
відділу дізнання та провадження у
справах про порушення митних правил
служби боротьби з контрабандою та
порушенням митних правил Львівської
митниці є протиправним.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 235 КЗпП
України у разі звільнення без
законної підстави працівник повинен
бути поновлений на попередній роботі
органом, що розглядає трудовий спір.

Розглядаючи питання про поновлення
позивача, суд враховує позицію
Верховного Суду України, викладену у
абзаці другому п. 19 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
розгляду судами трудових спорів» від
06.11.1992 № 9, згідно якої працівник,
який був незаконно звільнений до
реорганізації, поновлюється на роботі
в тому підприємстві, де збереглося його
попереднє місце роботи.

Згідно штатного розпису Львівської
митниці Міндоходів станом на 01.01.2014, у
Львівській митниці Міндоходів
значиться посада головного державного
інспектора відділу провадження у
справах про порушення митних правил
управління боротьби з контрабандою та
митними правопорушеннями Львівської
митниці Міндоходів.

Із системного порівняння посадових
інструкцій головного державного
інспектора відділу провадження у
справах про порушення митних правил
управління боротьби з контрабандою та
митними правопорушеннями Львівської
митниці Міндоходів та головного
інспектора відділу дізнання та
провадження у справах про порушення
митних правил служби боротьби з
контрабандою та порушенням митних
правил Львівської митниці за
функціональними обов'язками такі
посади є ідентичними.

За таких обставин, суд дійшов висновку
про те, що позивач підлягає поновленню
на головного державного інспектора
відділу провадження у справах про
порушення митних правил управління
боротьби з контрабандою та митними
правопорушеннями Львівської митниці
Міндоходів.

Згідно частини 2 статті 235 КЗпП України
при винесенні рішення про поновлення
на роботі орган, який розглядає
трудовий спір, одночасно приймає
рішення про виплату працівникові
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, або різниці в заробітку за час
виконання нижчеоплачуваної роботи, але
не більше як за один рік.

При цьому, розраховуючи суму
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, судом взято до уваги
середньоденний заробіток з
урахуванням сплати податку на доходи
фізичних осіб та єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а також,
враховано суму нарахованої та
виплаченої допомоги по безробіттю у
розмірі 3328,17 грн відповідно до довідки
Львівського міського центру
зайнятості від 21.03.2014 № 1377 та суму
нарахованої та виплаченої заробітної
плати в ТОВ «Альфа-метал» в розмірі 36
156, 22 грн відповідно до довідки ТОВ
«Альфа-метал» від 31.03.2014 № 51.

Суд зазначає, що позивач з 01.11.2013 по
момент ухвалення рішення суду першої
інстанції отримував більшу заробітну
плату ніж та сума, яка повинна бути
стягнута з відповідача за вимушений
прогул, а тому середньомісячний
заробіток за час вимушено прогулу з
01.11.2013 по 11.04.2014 року не стягується.

Таким чином, середній заробіток за час
вимушеного прогулу становить 58455, 13 грн
з урахуванням обов'язкових платежів та
податків.

Також, відповідно до вимог ч. 1 ст. 256
КАС України судове рішення в частині
поновлення на посаді та стягнення
заробітної плати у межах суми
стягнення за один місяць підлягає
негайному виконанню.

Відповідно до вимог ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
України та законами України.

Положення ст. 19 Конституції України
закріплене у ст. 9 КАС України, яка
передбачає, що суди при вирішенні
справи керуються принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України.

Згідно із ч. 3 ст. 9 КАС України, суд
застосовує інші нормативно-правові
акти, прийняті відповідним органом на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України.

Закріплений у ч.1 ст. 11 КАС України
принцип змагальності сторін
передбачає, що розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюється на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 138 Кодексу
адміністративного судочинства України
предметом доказування є обставини,
якими обґрунтовуються позовні вимоги
чи заперечення або які мають інше
значення для вирішення справи (причини
пропущення строку для звернення до
суду тощо) та які належить встановити
при ухваленні судового рішення у
справі.

За правилами, встановленими ст. 71 КАС
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 69 КАС України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Зважаючи на викладене вище, виходячи із
заявлених позовних вимог, на підставі
системного аналізу положень чинного
законодавства України, наявних у
матеріалах справи доказів, суд дійшов
до висновку, що позовні вимоги
обґрунтовані та підлягають
задоволенню.

Згідно ст. 94 КАС України, судові
витрати зі сторін стягненню не
підлягають.

Керуючись ст.ст. 7-11, 14, 69-71, 86, 87, 94,
159, 160-163 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Адміністративний позов задовольнити
повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати
наказ Державної митної служби України
від 29 серпня 2011 року № 1821-к «По
особовому складу Львівської митниці» в
частині припинення перебування на
державній службі в митних органах
України ОСОБА_1, головного інспектора
відділу дізнання та провадження у
справах про порушення митних правил
служби боротьби з контрабандою та
порушеннями митних правил Львівської
митниці.

3. Поновити ОСОБА_1 на посаді головного
державного інспектора відділу
провадження у справах про порушення
митних правил управління боротьби з
контрабандою та митними
правопорушеннями Львівської митниці
Міндоходів з 30 серпня 2011 року.

4. Стягнути з Львівської митниці
Міндоходів на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 58455
(п'ятдесят вісім тисяч чотириста
п'ятдесят п'ять) гривень 13 коп.
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу.

5. Постанову в частині поновлення на
посаді ОСОБА_1 та стягнення на його
користь середнього заробітку у межах
суми стягнення за один місяць в розмірі
3663 (три тисячі шістсот шістдесят три)
гривень 80 коп. звернути до негайного
виконання.

Постанова суду першої інстанції може
бути оскаржена до Львівського
апеляційного адміністративного суду.

Згідно ст. 186 КАС України,
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього ж Кодексу
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень
було повідомлено про можливість
отримання копії постанови суду
безпосередньо в суді, то десятиденний
строк на апеляційне оскарження
постанови суду обчислюється з
наступного дня після закінчення
п'ятиденного строку з моменту
отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова суду першої інстанції,
набирає законної сили у порядку та
строки згідно ст. 254 КАС України.

Головуючий суддя
Кедик М.В.

Суддя
Брильовський Р.М.

Суддя
Сасевич О.М.