Справа № 2а-2924/11
Суддя: Голяшкін О.В.
Дата ухвалення: 2014-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" квітня 2014 р.
м.Київ
К/800/45588/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючий суддя Голяшкін
О.В. (доповідач),

судді Заяць В.С.,

Стрелець
Т.Г.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
Дубровицькому районі Рівненської
області на постанову Дубровицького
районного суду Рівненської області від
15 лютого 2012 року та ухвалу
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 13 серпня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_3 до
Управління Пенсійного фонду України в
Дубровицькому районі Рівненської
області, Управління праці та
соціального захисту населення
Дубровицької районної державної
адміністрації про визнання
бездіяльності протиправною і
зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2011 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до Управління
Пенсійного фонду України в
Дубровицькому районі Рівненської
області, Управління праці та
соціального захисту населення
Дубровицької районної державної
адміністрації, в якому просила:

- визнати неправомірними дії
Управління праці та соціального
захисту населення Дубровицької
районної державної адміністрації щодо
ненарахування та невиплати їй грошової
допомоги у зв'язку з обмеженням
споживання продуктів харчування
місцевого виробництва та особистого
підсобного господарства в розмірі 40
процентів від мінімальної заробітної
плати та визнати неправомірними дії
Управління Пенсійного фонду України в
Дубровицькому районі Рівненської
області щодо не нарахування та не
виплати їй доплати до пенсії в розмірі
двох мінімальних заробітних плат та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у розмірі 25 відсотків
мінімальної пенсії за віком,
відповідно до ст.ст.37, 39, 51 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

- зобов'язати Управління праці та
соціального захисту населення
Дубровицької районної державної
адміністрації провести перерахунок та
виплату грошової допомоги у зв'язку з
обмеженим споживанням продуктів
харчування місцевого виробництва та
особистого підсобного господарства в
розмірі 40 процентів від мінімальної
заробітної плати та зобов'язати
Управління Пенсійного фонду України в
Дубровицькому районі Рівненської
області нарахувати і виплатити їй
доплату до пенсії у розмірі двох
мінімальних заробітних плат та
додаткову пенсію у розмірі 25%
мінімальної пенсії за віком,
передбаченої ч.1 ст.28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» з урахуванням
виплачених сум, відповідно до ст.ст.37, 39,
51 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» з 22 травня 2008 року та
виплачувати надалі.

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначила, що є непрацюючим
пенсіонером, отримує пенсію по віку і є
постраждалою внаслідок аварії на
Чорнобильській АЕС та має право на
отримання вказаних доплат.

Постановою Дубровицького районного
суду Рівненської області від 15 лютого
2012 року, залишеною без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 13 серпня 2013
року, позов задоволено; визнано
протиправною бездіяльність Управління
праці та соціального захисту населення
Дубровицької районної державної
адміністрації та Управління
Пенсійного фонду України в
Дубровицькому районі Рівненської
області щодо не нарахування та не
виплати ОСОБА_3 допомоги у зв'язку з
обмеженням споживання продуктів
харчування місцевого виробництва та
особистого підсобного господарства в
розмірі 40% від мінімальної заробітної
плати, додаткової пенсії за шкоду
заподіяну здоров'ю в розмірі 25%
мінімальної пенсії за віком та доплати
до пенсії в розмірі двох мінімальних
заробітних плат відповідно до ст.ст.37,
39, 51 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»; зобов'язано Управління
праці та соціального захисту населення
Дубровицької районної державної
адміністрації нарахувати та виплатити
позивачу невиплачену допомогу у
зв'язку з обмеженим споживанням
продуктів харчування місцевого
виробництва та особистого підсобного
господарства відповідно до ст.37 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
в розмірі 40% від мінімальної заробітної
плати, за період з 12 березня 2011 року по 12
вересня 2011 року включно, за виключенням
фактично виплачених сум протягом
вказаного періоду; зобов'язано
Управління Пенсійного фонду України в
Дубровицькому районі Рівненської
області нарахувати та виплатити
позивачу невиплачену доплату до пенсії
в розмірі двох мінімальних заробітних
плат та додаткову пенсію в розмірі 25%
мінімальної пенсії за віком відповідно
ст.ст.39, 51 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», за період з 12 березня 2011
року по 22 липня 2011 року включено за
виключенням фактично виплачених сум
протягом вказаного часу.

Не погоджуючись з ухваленими по справі
рішеннями, Управління Пенсійного фонду
України в Дубровицькому районі
Рівненської області звернулося до
Вищого адміністративного суду України
з касаційною скаргою, в якій,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати судові рішення в
частині задоволення позовних вимог та
ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити в повному
обсязі.

У касаційній скарзі відповідач
зазначає, що на підставі рішень
Конституційного Суду України від 26
грудня 2011 року №20-рп/2011, від 25 січня 2012
року №3-рп/2012 виникло юридично
обґрунтоване твердження, що при
вирішенні справ за адміністративними
позовами громадян, постраждалих
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
суди повинні застосовувати постанови
Кабінету Міністрів України, які на час
виникнення спірних правовідносин
встановлювали розміри пенсійних
виплат зазначеним категоріям громадян.
Вказує, що доплата до пенсії та
додаткова пенсія особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, виплачуються з коштів
Державного бюджету, який затверджує
Верховна Рада України, а не із бюджету
Пенсійного фонду України, який
затверджує Кабінет Міністрів України.
Вважає, що судами при винесенні рішень
не враховано, що кошти з Державного
Бюджету в розмірах, визначених у
рішеннях судів, у 2011 році не
перераховувались, а тому вини
відповідача щодо виплати зазначених
додаткових пенсій та доплати до пенсії
у межах відділених з державного
бюджету коштів немає.

Заперечення на касаційну скаргу не
надходили.

Заслухавши доповідача, обговоривши
доводи касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню
виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_3 є потерпілою 3
категорії внаслідок Чорнобильської
катастрофи, перебуває на обліку в
Управлінні пенсійного фонду України в
Дубровицькому районі, отримує пенсію
як непрацюючий пенсіонер. Проживає в
зоні гарантованого добровільного
відселення.

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначені та закріплені в
Законі України від 28 лютого 1991 року
№796-ХІІ «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ч.1 ст.37 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
громадянам, які проживають на
територіях радіоактивного
забруднення, виплачується щомісячна
грошова допомога у зв'язку з обмеженням
споживання продуктів місцевого
виробництва та особистого підсобного
господарства - у зоні гарантованого
добровільного відселення в розмірі 40
процентів від мінімальної заробітної
плати.

Оскільки позивач проживає на території
радіоактивного забруднення, які
відносяться до зони добровільного
гарантованого відсоння, вона має право
на допомогу у зв'язку з обмеженням
споживання продуктів харчування
місцевого виробництва та особистого
підсобного господарства в розмірі 40%
від мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ст.39 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
громадянам, які працюють на територіях
радіоактивного забруднення,
провадиться доплата в таких розмірах: у
зоні гарантованого добровільного
відселення - дві мінімальні заробітних
плати. Непрацюючим пенсіонерам
доплата до пенсії проводиться в такому
ж розмірі.

Судами встановлено, що на виконання
ст.39 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» позивачу Управлінням
пенсійного фонду України в Олевському
районі Житомирської області щомісяця
виплачувалася передбачена цією
статтею виплата в розмірах, визначених
постановою Кабінету Міністрів України
від 26 липня 1996 року №836 «Про
компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Вирішуючи цей спір, суди першої та
апеляційної інстанцій з огляду на
загальні засади пріоритету законів над
підзаконними нормативними актами
обґрунтовано визнали, що при
визначенні розміру згаданої виплати
застосуванню підлягає саме ст.39 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
а не постанова Кабінету Міністрів
України №836, яка істотно звужує обсяг
установлених законом прав позивача.

Згідно ст.51 Закону України «Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» особам, віднесеним до
категорії 3, додаткова пенсія за шкоду,
заподіяну здоров'ю, призначається у
розмірі 25 процентів мінімальної пенсії
за віком.

Вихідним критерієм обрахунку
додаткової пенсії виступає мінімальна
пенсія за віком. Мінімальний розмір
пенсії за віком, згідно ст.28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
встановлюється у розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність. Будь-яких інших
нормативно-правових актів, які б
визначали механізм вирахування
мінімальної пенсії за віком або
встановлювали її розмір, немає.

Відповідно до ч.7 ст.9 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі відсутності закону, що регулює
відповідні правовідносини, суд
застосовує закон, що регулює подібні
правовідносини (аналогія закону).

Виходячи із загальних засад пріоритету
законів над підзаконними актами при
розрахунку пенсії, передбачених ст.51
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», застосуванню підлягає
розмір прожиткового мінімуму для осіб,
які втратили працездатність,
встановлений у Законі про Державний
бюджет України на відповідний рік, з
урахуванням якого визначається
мінімальний розмір пенсії за віком.

Отже, колегія суддів погоджується з
висновками суддів першої та
апеляційної інстанції, що
відповідачами безпідставно не
виплачено допомогу позивачу як особі,
що проживає в зоні гарантованого
добровільного відселення у розмірах,
встановлених ст.39 та додаткової пенсії
у відповідності до ст.51 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», та
правомірно покладено обов'язок
здійснити нарахування та виплату
пенсії.

При цьому колегія судів вважає, що
судами вірно визначено період за який
необхідно здійснити відповідне
нарахування і виплату коштів позивачу.

Доводи касаційної скарги встановлених
обставин справи та висновків судів
першої та апеляційної інстанції не
спростовують та не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального чи процесуального права,
яке призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст.220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Дубровицькому районі Рівненської
області залишити без задоволення.

Постанову Дубровицького районного
суду Рівненської області від 15 лютого
2012 року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 13 серпня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строки та в
порядку, передбачених статтями 237 - 239-1
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Судді