Справа № 810/3413/13-а
Суддя: Бєлова Л.В.
Дата ухвалення: 2014-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
810/3413/13-а Головуючий
у 1-й інстанції: Скрипка І.М.
Суддя-доповідач: Бєлова Л.В.
У Х В А Л А

Іменем України

23 квітня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Гром Л. М.,

Міщука М.С.

при секретарі: Корінець Ю. О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві, в порядку ч.1 ст. 41
КАС України справу за апеляційною
скаргою відповідача - управління
Пенсійного фонду України в
Таращанському районі Київської
області на постанову Київського
окружного адміністративного суду від 18
липня 2013 року у справі за
адміністративним позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 до управління
Пенсійного фонду України в
Таращанському районі Київської
області про визнання протиправною та
скасування вимоги, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2013 позивач - Фізична
особа-підприємець ОСОБА_3 звернулась до
Київського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
управління Пенсійного фонду України в
Таращанському районі Київської
області, в якому просила:

- визнати протиправними дії управління
Пенсійного фонду України в
Таращанському районі Київської
області щодо застосування штрафних
санкцій та вимоги про сплату боргу;

- скасувати вимогу відповідача про
сплату боргу (недоїмки) за № Ф-132 від
22.01.2013 року;

- скасувати Рішення управління
Пенсійного фонду України в
Таращанському районі Київської
області № 100 А від 12.06.2013 року про
застосування штрафних санкцій за
несплату заборгованості по сплаті
єдиного внеску в розмірі 457, 24 грн та
пені в розмірі 18,29 грн;

- зобов'язати відповідача припинити
нарахування єдиного соціального
внеску;

- зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в Таращанському районі
Київської області повернути незаконно
утримані кошти за сплату єдиного
соціального внеску в розмірі 4 573,00 грн.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 18 липня 2013
року адміністративний позов
задоволено частково:

- визнано протиправною та скасовано
вимогу Управління Пенсійного фонду
України у Таращанському районі
Київської області від 22 січня 2013 року №
Ф 132 про сплату боргу з єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у сумі 4572 (чотири
тисячі п'ятсот сімдесят дві) грн. 42 коп.;

- визнано протиправним та скасовано
рішення Управління Пенсійного фонду
України у Таращанському районі
Київської області №100А від 12 червня 2013
року про застосування штрафних санкцій
у сумі 457 (чотириста п'ятдесят сім) грн. 24
коп. та пені у сумі 18 (вісімнадцять) грн.
24 коп.

- зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України у Таращанському районі
Київської області повернути ОСОБА_3
суму єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у розмірі 4572
(чотири тисячі п'ятсот сімдесят дві)
грн. 42 коп., сплачену згідно квитанції
№7914 від 25 січня 2013 року.

- стягнуто з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_3 судовий збір у сумі 114
(сто чотирнадцять) грн. 70 коп.

У задоволенні решти позовних вимог -
відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним
рішенням суду першої інстанції,
відповідачем подано апеляційну скаргу,
в якій апелянт просить оскаржувану
постанову скасувати та прийняти по
справі нову постанову, якою у
задоволені позовних вимог відмовити в
повному обсязі, у зв'язку з порушенням
судом першої інстанції норм
матеріального і процесуального права.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити розгляд апеляційної скарги
за відсутності представників сторін.

Згідно з ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, а постанову
суду першої інстанції без змін,
виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, позивач - ОСОБА_3 перебуває
на обліку УПФУ у Таращанському районі
Київської області та з 14 лютого 2011 року
отримує пенсію за віком довічно
(пенсійне посвідчення № НОМЕР_1) (а.с. 16).

Також позивач є особою, яка постійно
проживала на території зони посиленого
радіоекологічного контролю, має
відповідне посвідчення Серії НОМЕР_2
(а.с. 25)

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що 29 червня 2000 року
позивач зареєстрована як фізична
особа-підприємець Таращанською
районною державною адміністрацією
Київської області, що підтверджується
свідоцтвом про державну реєстрацію
Фізичної особи-підприємця Серії НОМЕР_3
(а.с. 12).

З матеріалів справи вбачається, що
22.01.2013 відповідачем направлено
Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3
вимогу № Ф 132 про сплату боргу з єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у розмірі 4 572,42
грн (а.с. 9), яка відповідно до квитанції
№ 7914 від 25 січня 2013 року була сплачена
позивачем в повному обсязі ( а.с. 17).

Крім того, 12 червня 2013 року
відповідачем прийнято рішення № 100 А
про застосування штрафних санкцій та
нарахування пені за несвоєчасну сплату
(несвоєчасне перерахування) єдиного
внеску, за яким 457,24 грн. - сума штрафних
санкцій та 18,29 грн. - пеня.

Даючи правову оцінку вищевикладеним
обставинам справи, колегія суддів
зазначає, що суд першої інстанції вірно
виходив з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Приписами п. 2 ч. 1 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» встановлено, що
єдиний внесок на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування -
консолідований страховий внесок, збір
якого здійснюється до системи
загальнообов'язкового державного
соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 зазначеного
Закону України платниками єдиного
внеску є фізичні особи - підприємці, в
тому числі ті, які обрали спрощену
систему оподаткування, та члени сімей
цих осіб, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності.

Згідно з ч. 4 ст. 4 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», особи
зазначені у пункті 4 частини 1 цієї
стані, які обрали спрощену систему
оподаткування, звільняються від сплати
за себе єдиного внеску, якщо вони є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримують відповідно до закону
пенсію або соціальну допомогу. Такі
особи можуть бути платниками єдиного
внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Тобто, зазначеною нормою встановлено
пільги для пенсіонерів за віком у
вигляді звільнення сплати за себе
єдиного внеску.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачу призначена пенсія за віком на
пільгових умовах відповідно до ст. 55
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Приписами ч. 1 ст. 9 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» встанволено, що
відповідно до цього Закону за рахунок
коштів Пенсійного

фонду в солідарній системі
призначаються такі пенсійні виплати:

1) пенсія за віком;

2) пенсія по інвалідності внаслідок
загального захворювання (у тому числі
каліцтва, не пов'язаного з роботою,
інвалідності з дитинства);

3) пенсія у зв'язку з втратою
годувальника.

Крім того, статтею 26 вищевказаного
Закону передбачено, що особи мають
право на призначення пенсії за віком
після досягнення віку 60 років та
наявності страхового стажу не менше 15
років.

Проте, ст. 55 Закону України «Про статус
та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» встановлено категорії
осіб, яким знижено пенсійний вік.

Дослідивши матеріали та фактичні
обставини справи, колегія суддів
дійшла висновку, що надання позивачу
законодавчо визначеної пільги
вираженої у заниженні віку,
необхідного для призначення пенсії, не
змінює виду пенсійного забезпечення та
не позбавляє права особи на
призначення пенсії (пенсії за віком)
передбаченої законом. Тому пенсію, яку
отримує позивач, є пенсія за віком.

Також, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що матеріали
справи не містять доказів того, що
позивач у відповідності до ст. 12 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» уклав з
органами Пенсійного фонду договір про
добровільну участь у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Таким чином, апеляційний суд
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що відповідно до ч. 4 ст. 4
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»,
позивач звільнений від сплати єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а тому вимога
Білоцерківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області № Ф- 164 від 19 листопада 2013 року
про сплату боргу (недоїмки) у сумі 7 398,67
грн є необґрунтованою та такою, що
прийнята з порушенням вимог
законодавства України.

Крім того, колегія суддів погоджується
з висновком суду першої інстанції щодо
обґрунтованості вимог про повернення
суми сплаченого єдиного внеску
відповідно до квитанції №7914 від 25
січня 2013 року у сумі 4573 грн., так як
позивачем доведено сплату даних
коштів.

Відповідно до статті 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що постанова
суду першої інстанції ухвалена з
дотриманням норм процесуального та
матеріального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновки суду першої інстанції, у
зв'язку з чим підстав для скасування
постанови суду першої інстанції не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 160, 199, 200, 205, 206, КАС
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача -
управління Пенсійного фонду України в
Таращанському районі Київської
області на постанову Київського
окружного адміністративного суду від 18
липня 2013 року - залишити без
задоволення.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 18 липня 2013
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів, відповідно до
вимог ст. 212 КАС України, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Л.В.Бєлова

Судді:
Л. М. Гром,

М.С.
Міщук

Головуючий суддя
Бєлова Л.В.

Судді:
Гром Л.М.

Міщук М.С.