Справа № 810/5049/13-а
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2014-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
810/5049/13-а Головуючий у
1-й інстанції: Спиридонова В.О.
Суддя-доповідач: Желтобрюх І.Л.
У Х В А Л А

Іменем України

17 квітня 2014 року м.
Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючої-судді:
Желтобрюх І.Л.,

суддів:
Мамчура Я.С.,

Шостака О.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Білоцерківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області на постанову Київського
окружного адміністративного суду від 14
листопада 2013 року у справі за
адміністративним позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 до
Білоцерківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3
звернувся до Київського окружного
адміністративного суду з позовом до
Білоцерківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області та просив (з урахуванням
уточнення позовних вимог) визнати
протиправними та скасувати податкові
повідомлення-рішення від 17.07.2013
№3//7 та №4//8.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 14 листопада
2013 року позов задоволено.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просив
постанову суду першої інстанції
скасувати як таку, що ухвалена з
порушенням норм матеріального та
процесуального права та ухвалити нове
рішення, яким в задоволенні позову
відмовити в повному обсязі. В
обґрунтування вимог скарги
посилається на те, що фізична
особа-підприємець не може бути
власником нерухомого або рухомого
майна, а придбання, спорудження,
будівництво такого майна фізичною
особою-підприємцем, який
зареєстрований платником ПДВ, може
здійснюватись ним виключно як фізичною
особою, без отримання права на
податковий кредит за такими
операціями.

Перевіривши доводи апеляційної скарги
за наявними в матеріалах справи
письмовими доказами колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як встановлено судом першої інстанції,
з 17.06.2013 по 21.06.2013 посадовою особою
податкового органу на підставі пп. 78.1.8
п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України
проведено позапланову виїзну
документальну перевірку ФОП ОСОБА_3 з
питань достовірності нарахування сум
бюджетного відшкодування ПДВ,
заявленої до відшкодування на рахунок
платника у банку за липень 2012 року в
розмірі 49126,00 грн., відображеній у
декларації за вх. № від 20.08.2012 та
уточнюючому розрахунку № від
05.06.2013.

За результатами вказаної перевірки
податковим органом складено Акт
№2666/17-4/НОМЕР_1/25 від 02.07.2013, у висновках
якого зафіксовано наступні порушення:
п. 198.3 ст. 198, п. 200.4, п. 200.6 та абз. «а» п. 200.14
ст. 200 Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено 19 рядок
декларації за червень 2012 року, що
призвело до безпідставного завищення
бюджетного відшкодування на рахунок
платника у банку за липень 2012 року у
розмірі 49126,00 грн.; безпідставно
завищено залишок від'ємного значення,
який після бюджетного відшкодування
включається до складу податкового
кредиту наступного податкового
періоду за липень 2012 року у сумі 17988,00
грн.

На підставі Акту перевірки податковим
органом прийняті оскаржувані
податкові повідомлення-рішення від
17.07.2013: форми «В4» №3//7, яким
зменшено розмір від'ємного значення
суми податку на додану вартість у
розмірі 49126,00 грн., та форми «В1»
№4//8, яким зменшено суму
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість в розмірі 49126,00 грн. та
накладено штрафні (фінансові) санкції в
розмірі 24563,00 грн.

Задовольняючи адміністративний позов,
суд першої інстанції суд виходив з
того, що оскільки позивач є власником
транспортного засобу та використовує
його у власній господарській
діяльності, він має право на включення
до податкового кредиту сум податку на
додану вартість, сплачену при його
придбанні.

Надаючи правову оцінку встановленим
обставинам справи та висновкам суду
першої інстанції, колегія суддів
виходить з такого:

Позивач є фізичною особою, яка здійснює
діяльність, віднесену законодавством
до підприємницької, є платником
податку на додану вартість у розумінні
статей 14 та 180 Податкового кодексу
України, зареєстрований у
встановленому порядку платником
податку на додану вартість, а тому на
нього повною мірою поширюються правові
норми, які визначають порядок
обчислення і сплати податку на додану
вартість.

Згідно з п.п. 14.1.181. п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу;

Згідно з п. 198.1. ст. 198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г)
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з п.198.2 ст.198 Податкового кодексу
України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше; дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; чи
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Зокрема, відповідно з п.198.6 ст.198
Податкового кодексу України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу), чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст.9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо, - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Відповідно до частини 1 статті 52
Цивільного кодексу України фізична
особа-підприємець відповідає за
зобов'язаннями, пов'язаними з
підприємницькою діяльністю, усім своїм
майном, крім майна, на яке згідно із
законом не може бути звернено
стягнення.

Частиною 2 статті 128 Господарського
кодексу України встановлено, що
громадянин-підприємець відповідає за
своїми зобов'язаннями усім своїм
майном, на яке відповідно до закону
може бути звернено стягнення.

Аналіз наведених норм дає підстави
вважати, що ними не передбачено
відокремлення майна, яке
використовується фізичною
особою-підприємцем для здійснення
підприємницької діяльності, від усього
належного такій фізичній особі майна.

Як вбачається з матеріалів справи, в
березні 2012 року між ФОП ОСОБА_3 та
фірмою Шмітц Каргобулл АГ було
укладено договір купівлі-продажу
№2012/0315/03/13. Предметом договору є
тривісні напівпричепи із зсувним
бічним тентом, 2012 року виробництва у
кількості 2-х штук. Поставка товару
здійснювалась у квітні та червні 2012
року по одному напівпричепу в місяць.
Оплата по договору була здійснена з
розрахункового рахунку фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3

Кошти за даний автомобіль, у тому числі
і ПДВ, позивачем сплачувались як
приватним підприємцем, що
підтверджується виписками з
банківського рахунку. Крім того всі
первинні бухгалтерські документами, що
супроводжували вищеозначений договір
купівлі-продажу також виписані від
імені фізичної особи-підприємця, окрім
свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу.

Відповідно до Порядку державної
реєстрації (перереєстрації), зняття з
обліку автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів, мотоколясок, інших
прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 07.09.1998 № 1388, транспортні засоби
реєструються за юридичними та
фізичними особами. Транспорті засоби,
що належать фізичним
особам-підприємцям, реєструються за
ними як за фізичними особами.

Отже, чинним законодавством не
передбачено проведення реєстрації
органами внутрішніх справ
транспортного засобу на фізичну
особу-підприємця, а лише на фізичних та
юридичних осіб. Як наслідок у свідоцтві
про реєстрацію транспортного засобу
органи внутрішніх справ зазначають
лише прізвище, ім'я та по батькові
власника, без уточнення його статусу як
фізичної особи чи фізичної
особи-підприємця. Тобто, дана
обставина, на думку колегії суддів, не
впливає на право позивача на
формування податкового кредиту за
сплаченими сумами ПДВ

Наведене узгоджується з правовою
позицією Вищого адміністративного
суду України, викладеною в ухвалах від
26.04.2012 у справі №К-57423/09-С та від 05.11.2012 у
справі №К-21422/10.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що оскільки позивач є
власником транспортного засобу та
використовує його у власній
господарській діяльності, він має
право на включення сум податку на
додану вартість, сплачену при його
придбанні, до податкового кредиту.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують.

Допущення судом першої інстанції
порушень норм матеріального та
процесуального права, які б призвели до
неправильного вирішення справи,
колегією суддів не виявлено, суд повно
і правильно встановив фактичні
обставини справи, правильно визначив
правовідносини, що склалися між
сторонами, і дав їм належну правову
оцінку, - з огляду на що підстави до
скасування судового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст.160, 167, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Білоцерківської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів залишити без задоволення, а
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 14 листопада
2013 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуюча:

Судді:

Головуючий суддя
Желтобрюх І.Л.

Судді:
Мамчур Я.С

Шостак О.О.