Справа № 2а-999/12/0170/4
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2014-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" квітня 2014 р. м. Київ
К/800/28929/13

Вищий адміністративний суд України у
складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С.
(суддя-доповідач),суддівМаслія В. І.,
Черпіцької Л. Т.,секретаря судового
засідання Левіної А. А.,

за участю: прокурора - Зарудяної Н. О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу ОСОБА_4 на
постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від
26 квітня 2012 року та ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 04 квітня 2013
року у справі за позовом прокурора
Ленінського району Автономної
Республіки Крим в інтересах держави в
особі Республіканського комітету по
земельних ресурсах Автономної
Республіки Крим до Белінської
сільської ради Ленінського району
Автономної Республіки Крим, третя
особа: ОСОБА_4 про визнання
протиправними та скасування рішень,

встановив:

Прокурор Ленінського району
Автономної Республіки Крим звернувся в
інтересах держави в особі
Республіканського комітету по
земельним ресурсам Автономної
Республіки Крим з позовом до
Бєлінської сільської ради Ленінського
району Автономної Республіки Крим про
визнання протиправним та скасування
рішення 12 сесії 5 скликання Бєлінської
сільської ради від 31 травня 2007 року
"Про надання згоди на складання проекту
землеустрою по відводу земельної
ділянки у приватну власність для
будівництва жилого будинку в АДРЕСА_1»,
а також рішення 42 сесії 5 скликання
Бєлінської сільської ради від 25
березня 2010 року "Про затвердження
проекту землеустрою по переданню у
власність земельної ділянки ОСОБА_4".

Постановою Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 26 квітня 2012 року,
залишеною без змін ухвалою
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 04 квітня 2013
року, позов задоволено: визнанні
протиправними та скасовані оскаржені
рішення відповідача.

Не погоджуючись з судовими рішеннями,
третя особа подала касаційну скаргу, в
якій просить їх скасувати та ухвалити
нове рішення, яким у задоволенні позову
відмовити у повному обсязі.

Заперечення не надходили.

Заслухавши доповідача, пояснення
прокурора, перевіривши доводи
касаційної скарги, матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що касаційна скарга задоволенню не
підлягає.

Судами встановлено, що рішенням 12 сесії
5 скликання Белінської сільської ради
Ленінського району Автономної
Республіки Крим від 31 травня 2007 року
ОСОБА_4 надано дозвіл на складання
проекту землеустрою по відведенню
земельної ділянки у приватну
власність, орієнтовною площею 0,15 га,
для будівництва та обслуговування
житлового будинку в АДРЕСА_1.

25 березня 2010 року рішенням 42 сесії 5
скликання Белінської сільської ради
Ленінського району Автономної
Республіки Крим затверджено проект
землеустрою по переданню у власність
земельної ділянки ОСОБА_4

Вважаючи вказані рішення незаконними,
прокурор подав цей позов.

Суд першої інстанції дійшов висновку, з
яким погодився суд апеляційної
інстанції, про обґрунтованість
заявлених вимог.

Колегія суддів вважає такі висновки
судів правильними.

Відповідно до статті 58 Земельного
кодексу України, до земель водного
фонду належать землі, зайняті: морями,
річками, озерами, водосховищами, іншими
водними об'єктами, болотами, а також
островами, не зайнятими лісами;
прибережними захисними смугами вздовж
морів, річок та навколо водойм, крім
земель, зайнятих лісами;
гідротехнічними, іншими
водогосподарськими спорудами та
каналами, а також землі, виділені під
смуги відведення для них; береговими
смугами водних шляхів. Для створення
сприятливого режиму водних об'єктів
уздовж морів, навколо озер, водосховищ
та інших водойм встановлюються
водоохоронні зони, розміри яких
визначаються за проектами землеустрою.

Статтею 60 Земельного кодексу України
встановлено, що вздовж річок, морів і
навколо озер, водосховищ та інших
водойм з метою охорони поверхневих
водних об'єктів від забруднення і
засмічення та збереження їх водності у
межах водоохоронних зон виділяються
земельні ділянки під прибережні
захисні смуги. Розмір та межі
прибережної захисної смуги уздовж
морів та навколо морських заток і
лиманів встановлюються за проектами
землеустрою, а в межах населених
пунктів - з урахуванням містобудівної
документації.

Частиною 5 статті 88 Водного кодексу
України встановлено, що уздовж морів та
навколо морських заток і лиманів
виділяється прибережна захисна смуга
шириною не менше двох кілометрів від
урізу води.

Згідно зі статтею 83 Земельного кодексу
України землі водного фонду, до яких
належать і прибережні захисні смуги, не
можуть передаватися у приватну
власність.

Відповідно до статті 90 Водного кодексу
України прибережна захисна смуга
уздовж морів, морських заток і лиманів
входить у зону санітарної охорони моря
і може використовуватися лише для
будівництва санаторіїв та інших
лікувально-оздоровчих закладів, з
обов'язковим централізованим
водопостачанням і каналізацією.

Статтями 61 Земельного кодексу України
та 89 Водного кодексу України
встановлено, що у прибережних захисних
смугах уздовж річок, навколо водойм та
на островах забороняється розорювання
земель (крім підготовки ґрунту для
залуження і залісення), а також
садівництво та городництво,
будівництво будь-яких споруд (крім
гідротехнічних, гідрометричних та
лінійних), у тому числі, баз відпочинку,
дач гаражів та стоянок автомобілів.
Об'єкти, що знаходяться у прибережній
захисній смузі, можуть
експлуатуватися, якщо при цьому не
порушується її режим. Не придатні для
експлуатації споруди, а також ті, що не
відповідають встановленим режимам
господарювання, підлягають винесенню з
прибережних захисних смуг.

Аналіз вказаних положень дає підстави
для висновку, що виділення і передача у
приватну власність земельних ділянок
прибережних захисних смуг заборонені.

Всупереч наведеним приписам
оскарженими рішеннями ради третій
особі дозволено розробку проекту
відведення та в подальшому передано у
приватну власність земельну ділянку,
яка знаходиться у межах прибережної
захисної смуги Азовського моря на
відстані 500 метрів від урізу води.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновками судів про
незаконність вказаних рішень ради та з
необхідністю їх скасування.

Таким чином, приймаючи рішення про
задоволення позову прокурора, поданого
в інтересах держави, суди не порушили
норми матеріального чи процесуального
права, тому підстави для задоволення
касаційної скарги відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ухвалив :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 26 квітня 2012 року та
ухвалу Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 04 квітня 2013
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строк та у порядку, визначеними
статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді: