Справа № 2а-2403/11/1070
Суддя: Голубєва Г.К.
Дата ухвалення: 2014-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2014 року
м. Київ К/9991/19186/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача
Голубєвої Г.К.

Суддів
Карася О.В.

Костенка М.І.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Києво-Святошинському районі Київської
області на ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 15.02.2012 року та постанову Київського
окружного адміністративного суду від
01.07.2011 року по справі № 2-а-2403/11/1070 за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «УЛК-Класик» до
Державної податкової інспекції у
Києво-Святошинському районі Київської
області про визнання частково
нечинними податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «УЛК-Класик»
звернулось до суду з позовною заявою до
Державної податкової інспекції у
Києво-Святошинському районі Київської
області про визнання частково
нечинними податкових
повідомлень-рішень від 28.04.2011 року №
003771503 в частині нарахування позивачу
податкового зобов'язання зі сплати
штрафних санкцій по комунальному
податку у розмірі 1869,00 грн., від 28.04.2011
року № в частині нарахування
позивачу податкового зобов'язання зі
сплати штрафних санкцій по податку на
прибуток у розмірі 339,00 грн.; від 10.05.2011
року № в частині нарахування
позивачу податкового зобов'язання зі
сплати штрафних санкцій по податку на
додану вартість у розмірі 2207,00 грн.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 01.07.2011 року,
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 15.02.2012 року у даній справі позов
задоволено частково. Визнано нечинним
податкове повідомлення-рішення від
28.04.2011 року № 003771503 в частині
нарахування позивачу податкового
зобов'язання зі сплати штрафних
санкцій по комунальному податку у
розмірі 1869,00 грн. Визнано нечинним
податкове повідомлення-рішення від
28.04.2011 року № в частині
нарахування позивачу податкового
зобов'язання зі сплати штрафних
санкцій по податку на прибуток у
розмірі 169,00 грн. Визнано нечинним
податкове повідомлення-рішення від
10.05.2011 року № в частині
нарахування позивачу податкового
зобов'язання зі сплати штрафних
санкцій по податку на додану вартість
в розмірі 2207,00 грн. У задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, відповідач подав
касаційну скаргу, в якій просить їх
скасувати та прийняти нове рішення,
яким повністю відмовити позивачу в
задоволенні позовних вимог, оскільки
вважає, що постанову та ухвалу було
прийнято з порушенням норм
матеріального права та без належного
врахування всіх обставин справи.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що посадовими особами
Державної податкової інспекції у
Києво-Святошинському районі Київської
області було проведено перевірку
своєчасності подання податкового
розрахунку по комунальному податку
позивачем та проведено невиїзну
документальну перевірку своєчасності
подання податкової звітності ТОВ
«УЛК-Класик».

Крім цього, посадовими особами
Державної податкової інспекції у
Києво-Святошинському районі Київської
області було проведено камеральну
перевірку своєчасності подання
декларацій по податку на додану
вартість ТОВ «УЛК-Класик».

В ході проведення перевірок були
виявлені порушення позивачем положень
підпунктів 49.18.1, 49.18.2 пункту 49.18 статті 49
Податкового кодексу України, а саме:
несвоєчасно подано податкові
розрахунки по комунальному податку,
декларації з податку на прибуток та
декларації з податку на додану
вартість.

На підставі зазначеного відповідачем
прийняті податкові
повідомлення-рішення від 28.04.2011 року №
, яким позивачу визначено суму
податкового зобов'язання зі сплати
штрафу за платежем комунальний податок
в сумі 2040,00 грн., від 28.04.2011 року №,
яким позивачу визначено суму
податкового зобов'язання зі сплати
штрафу за платежем податок на прибуток
в сумі 510,00 грн. та від 10.05.2011 № ,
яким позивачу визначено суму
податкового зобов'язання зі сплати
штрафу за платежем податок на додану
вартість в сумі 3060,00 грн.

Задовольняючи позов частково, суди
виходили з наступних мотивів, з чим
погоджується суд касаційної інстанції.

З 1 січня 2011 року набрав чинності
Податковий кодекс України від 02.12.2010
року № 2755-VI. Відповідно до пункту 2
розділу XIX «Перехідних положень»
Кодексу, з 01.01.2011 року втратив чинність
Закон України від 21.12.2000 року №2181-III
«Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» (далі -
Закон №2181-III), який визначав порядок та
підстави застосування штрафних
(фінансових) санкцій за актами
перевірок з питань дотримання
податкового законодавства до 01.01.2011
року.

Відповідно до пункту 113.3 статті 113
Податкового кодексу України штрафні
(фінансові) санкції (штрафи) за
порушення норм законів з питань
оподаткування або іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на органи державної
податкової служби, застосовуються у
порядку та розмірах, встановлених
Кодексом та іншими законами України.

Застосування за порушення норм законів
з питань оподаткування або іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на органи державної
податкової служби, штрафних
(фінансових) санкцій (штрафів), не
передбачених Кодексом та іншими
законами України, не дозволяється.

Отже, податкові органи здійснюють
контроль за дотриманням норм законів з
питань оподаткування, чинних до 01.01.2011
року, а штрафні (фінансові) санкції
(штрафи) за порушення норм таких
законів застосовуються у порядку та
розмірах, встановлених Податковим
кодексом України та іншими законами
України, чинними на момент
застосування таких санкцій.

Враховуючи приписи статті 58
Конституції України та Рішення
Конституційного Суду України від 09.02.1999
року № 1-рп/99, колегія суддів погоджує
висновок судів, що коли подія, факт
визначались як правопорушення
податковим законодавством, чинним до
01.01.2011 року, і ця сама подія, факт,
визначаються в новому законодавчому
акті як правопорушення, за вчинення
якого застосовується юридична
відповідальність, і ця
відповідальність пом'якшує або
скасовує відповідальність особи, то у
такому разі застосовуються норми
нового законодавчого акта.

Враховуючи наведене, до платників
податків за результатами
документальних перевірок за податкові
періоди до 2011 року застосовується
відповідальність у порядку та
розмірах, передбачених Податковим
кодексом України.

Як вбачається з матеріалів справи,
порушення позивачем граничних строків
подання податкової звітності
відбувалося у 2010 та 2011 роках, тобто у
період, що припадав на період дії
Закону № 2181-III так і період дії
Податкового кодексу України.

У відповідності до підпункту 17.1.1
пункту 17.1 статті 17 Закону № 2181-III,
чинного на момент вчинення
правопорушення, платник податків, що не
подає податкову декларацію у строки,
визначені законодавством, сплачує
штраф у розмірі десяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян за кожне таке неподання або її
затримку.

За нормами Податкового кодексу України
неподання або несвоєчасне подання
податкових декларацій (розрахунків)
платником податків або іншими особами,
зобов'язаними нараховувати та
сплачувати податки, збори, згідно з
пунктом 120.1 статті 120 Податкового
кодексу України, тягнуть за собою
накладення штрафу у розмірі 170,00
гривень за кожне таке неподання або
несвоєчасне подання, а за ті самі дії,
вчинені платником податків, до якого
протягом року було застосовано штраф
за таке порушення - 1020,00 гривень.

Оскільки податковим законодавством,
чинним до 01.01.2011 року, неподання
податкової декларації у строки,
визначені законодавством, визначалось
як правопорушення, за вчинення якого
застосовувалась юридична
відповідальність, і в новому
законодавчому акті ця сама подія, факт
визначаються як правопорушення, за
вчинення якого також застосовується
юридична відповідальність, то у такому
випадку застосовується
відповідальність, яка є чинною на
момент її застосування.

Водночас, на встановлені судом
правопорушення розповсюджується дія
норм статті 120 Податкового кодексу
України, відповідно до якої
передбачена відповідальність у
вигляді застосування штрафних санкцій
у розмірі 170,00 гривень за кожне таке
неподання або несвоєчасне подання, а за
ті самі дії, вчинені платником
податків, до якого протягом року було
застосовано штраф за таке порушення -
1020,00 гривень.

Щодо порушень податкового
законодавства у період з 01.01.2011 року до
30.06.2011 року, колегія суддів звертає
увагу на наступне.

Згідно з пунктом 7 підрозділу 10 розділу
XX Податкового кодексу України штрафні
санкції за порушення податкового
законодавства за період з 1 січня по 30
червня 2011 року застосовуються у
розмірі не більше 1,00 гривні за кожне
порушення.

Таким чином, якщо порушення має місце у
період з 1 січня по 30 червня 2011 року, то
відповідно до норм пункту 7
підрозділу 10 розділу XX Податкового
кодексу України, за кожне
правопорушення ( у нашому випадку -
неподання звітності) до платника
податків повинна бути застосована
штрафна (фінансова) санкція у розмірі
1,00 гривня за кожен з таких фактів.

За таких обставин та з урахуванням
вимог ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 71 КАС України, суди
дійшли обґрунтованого висновку щодо
наявності підстав для часткового
задоволення позову.

Отже, колегія суддів вважає, що в
межах касаційної скарги порушень
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено.
Правова оцінка обставин у справі дана
вірно, а тому, відповідно до п. 3 ст. 2201
КАС України, касаційну скаргу слід
відхилити, а оскаржувані судові
рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Києво-Святошинському районі Київської
області відхилити.

Ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 15.02.2012 року
та постанову Київського окружного
адміністративного суду від 01.07.2011 року
по справі № 2-а-2403/11/1070 залишити без
змін.

Справу повернути до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили та
може бути переглянута Верховним Судом
України в порядку передбаченому ст. ст.
235 - 239, ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий підписГолубєва Г.К.Судді
підписКарась О.В. підписКостенко М.І.