Справа № 2а-4599/11/1470
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2014-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/26949/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі суддів:

Чалого С. Я.

Гончар Л.Я.

Конюшка К.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
касаційною скаргою Миколаївського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів на
постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 17 серпня 2011
року та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 13 березня
2012 року у справі за позовом
Миколаївського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів до
публічного акціонерного товариства
"Баштанський сирзавод" про стягнення
адміністративно-господарських
санкцій, -

в с т а н о в и л а :

В червні 2011 року Миколаївське обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів звернулося з позовом до
публічного акціонерного товариства
«Баштанський сирзавод» про стягнення
адміністративно господарських санкцій
у розмірі 137650,60 грн. та пені у розмірі
2147,60 грн.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 17 серпня 2011
року залишеною без змін ухвалою
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 13 березня
2012 року в задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеними судовими
рішеннями у справі, Миколаївське
обласне відділення Фонду соціального
захисту інвалідів звернулося з
касаційною скаргою, у якій просить їх
скасувати, посилаючись на порушення
норм матеріального та процесуального
права та прийняти нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги,
проаналізувавши правильність
застосування судом першої та
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Як встановлено судами та
підтверджується наявними у справі
матеріалами, середньооблікова
кількість штатних працівників
облікового складу ПАТ «Баштанський
сирзавод» у 2010 складала 530 осіб,
кількість робочих місць, призначених
для забезпечення працевлаштування
інвалідів, відповідно до 4 % нормативу
створеному відповідно до вимог ст. 19
Закону України "Про основи соціальних
захищеності інвалідів в Україні" - 21
особа, на підприємстві не працювали 17
осіб, яким відповідно до чинного
законодавства встановлена
інвалідність, кількість незайнятих
робочих місць, призначених для
забезпечення працевлаштування
інвалідів - 4 місця.

При цьому, відповідач протягом 2010 року
подавав Баштанському районному центру
зайнятості звітність форми № 3-ПН з
інформацією, необхідною для
організації працевлаштування
інвалідів, про що свідчать звіти про
наявність вільних робочих місць та
потребу в працівниках станом на 01.01.2010
р., 01.02.2010 р., 01.03.2010 р., 22.03.2010 р., 01.04.2010 р„
01.05.2010 року, 01.06.2010 р., 01.07.2010 р., 01.08.2010 р.,
01.09.2010 р.. 01.10.2010 р., 01.11.2010 р., 01.12.2010 р.

Відповідно до листа Баштанського
районного центру зайнятості від 16.05.2011
року, ним у відповідності до щомісячних
звітів про наявність вакансій ПАТ
«Баштанський сирзавод» у 2010 році особи
з обмеженими фізичними можливостями
для працевлаштування до підприємства
направлялись, жодної відмови у
працевлаштуванні інваліда зі сторони
підприємства не було.

Крім того, ПАТ «Баштанський сирзавод»
направлялись листи від 16.03.2010 р. та
16.07.2010 р. до управління праці та
соціального захисту населення з
проханням направити на підприємство
інвалідів для працевлаштування, а саме:
листи від 16.03.2010 р. та 23.09.2010 р. до
районного центру зайнятості населення
з проханням направити на підприємство
інвалідів для працевлаштування.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суди попередніх інстанцій
прийшли до висновку що позивачем не
надано доказів якими встановлені будь -
які порушення чинного законодавства з
боку ПАТ «Баштанський сирзавод» щодо
виконання нормативу робочих місць для
забезпечення працевлаштування
інвалідів, тому на відповідача не може
бути покладена відповідальність по
сплаті фінансових санкцій та пені.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з такими висновками судів
попередніх інстанцій, виходячи з
наступного.

Так, подання відповідних звітів до
центру зайнятості є належним
підтвердженням наявності на
підприємстві створеного та введеного в
дію місця для працевлаштування
інваліда. Процедуру подання інформації
про наявність вільних робочих місць
(вакантних посад) для працевлаштування
інвалідів центру зайнятості визначено
Порядком подання підприємствами,
установами, організаціями та фізичними
особами, що використовують найману
працю, звітів про зайнятість і
працевлаштування інвалідів та
інформації, необхідної для організації
їх працевлаштування. Цим Порядком
передбачено, що інформацію про
наявність вільних робочих місць
(вакантних посад) для працевлаштування
інвалідів роботодавці подають центру
зайнятості за місцем їх реєстрації як
платників страхових внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття за формою, затвердженою
Мінпраці за погодженням з
Держкомстатом, а також звітують Фонду
соціального захисту інвалідів про
зайнятість та працевлаштування
інвалідів у порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України (Порядок
подання підприємствами, установами,
організаціями та фізичними особами, що
використовують найману працю, звітів
про зайнятість і працевлаштування
інвалідів та інформації, необхідної
для організації їх працевлаштування).

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" (далі - Закон), для
підприємств, установ, організацій, у
тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, установлюється норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Згідно вимог ст. 20 Закону, підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом. Для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, на яких
працює від 8 до 15 осіб, розмір
адміністративно-господарських санкцій
за робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом, визначається в розмірі
половини середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві, в
установі, організації, у тому числі
підприємстві, організації громадських
організацій інвалідів, у фізичної
особи, яка використовує найману працю.
У зв'язку з цим, на думку позивача, до
відповідача повинні бути нараховані
суми несплачених
адміністративно-господарських санкцій
та пені.

Статтею 18 Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні" встановлено, що
працевлаштування інвалідів
здійснюється органами виконавчої
влади з питань праці та соціальної
політики, органами місцевого
самоврядування, громадськими
організаціями інвалідів.

Згідно з п. 3 Положення про робоче місце
інваліда і про порядок
працевлаштування інвалідів,
затвердженого постановою КМУ від 03.05.95
р. N314, робоче місце інваліда
вважається створеним, якщо воно
відповідає встановленим вимогам
робочого місця для інвалідів
відповідної нозології, атестоване
спеціальною комісією підприємства за
участі представників МСЕК, органів
Держнаглядохоронпраці, громадських
організацій інвалідів і введено в дію
шляхом працевлаштування на ньому
інваліда.

Відповідно до Положення, державна
служба зайнятості повинна вести облік
інвалідів, які звернулися за допомогою
у працевлаштуванні; сприяти
працевлаштуванню інвалідів, які
звернулися з проханням, з урахуванням
рекомендацій МСЕК та щоквартально
подавати місцевим органам соціального
захисту населення інформацію про
працевлаштування інвалідів.

Згідно п. 5 зазначеного Положення
підприємства розробляють заходи щодо
створення робочих місць для інвалідів,
включають їх до колективного договору,
інформують центри зайнятості, місцеві
органи соціального захисту населення
та відділення Фонду соціального
захисту інвалідів про створення
(пристосування) робочих місць для
працевлаштування інвалідів.

Статтею 218 Господарського кодексу
України встановлено, що підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.
Учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

Статтею 238 Господарського кодексу
України передбачено, що за порушення
встановлених законодавчими актами
правил здійснення господарської
діяльності до суб'єктів господарювання
можуть бути застосовані
уповноваженими органами державної
влади або органами місцевого
самоврядування
адміністративно-господарські санкції,
тобто заходи організаційно-правового
або майнового характеру, спрямовані на
припинення правопорушення суб'єкта
господарювання та ліквідацію його
наслідків.

Як вірно встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій, відповідач
надавав місцевому центру зайнятості
інформацію про наявність вільних
робочих місць для працевлаштування
інвалідів протягом 2010 року, що є
належним доказом підтвердженням
наявності на підприємстві створених та
введених в дію місць для
працевлаштування інвалідів.

З урахуванням вищенаведеного, колегія
суддів дійшла висновку, що судами
першої та апеляційної інстанцій вірно
встановлені обставини справи, судові
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для їх скасування не
вбачається. Доводи касаційної скарги
висновків судів попередніх інстанцій
не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Миколаївського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
залишити без задоволення, а постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 17 серпня 2011
року та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 13 березня
2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі і
може бути переглянута з підстав, у
строк та у порядку, визначених ст.ст.
235-244-2 КАС України.

Судді: