Справа № 2-а-6517/11/0204
Суддя: Совгира Д. І.
Дата ухвалення: 2014-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2-а-6517/11/0204
Головуючий у 1-й інстанції: Швидкий О.В.
Суддя-доповідач: Совгира Д. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

Головуючий суддя: Совгира Д. І.

судді: Ватаманюк Р.В. Курко О. П.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління праці та соціального
захисту населення Гайсинської
районної державної адміністрації
Вінницької області на постанову
Гайсинського районного суду
Вінницької області від 08 листопада 2011
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Управління праці та
соціального захисту населення
Гайсинської районної державної
адміністрації Вінницької області про
стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з позовом до
управління праці та соціального
захисту населення Гайсинської
районної державної адміністрації
Вінницької області про визнання дій
неправомірними та зобов'язання
нарахувати та виплатити одноразову
компенсацію за шкоду, заподіяну
здоров'ю.

Постановою суду першої інстанції від 08
листопада 2011 року позов задоволено.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просить суд
скасувати постанову суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позовних
вимог позивачу.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні -не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до п. 2 ч.
1 ст. 197 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши юридичну
оцінку обставин справи та повноту їх
встановлення, дослідивши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права в межах доводів апеляційної
скарги, вважає, що вона підлягає
частковому задоволенню із наступних
підстав.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується доказами, наявними
в матеріалах справи (копія посвідчення
Серія НОМЕР_1 , вкладка НОМЕР_2) ОСОБА_2
являється учасником ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС.

Відповідно до витягу із акту огляду у
МСЕК №1 позивачу встановлена ІІІ група
інвалідності, як учаснику ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС.

Відповідно до ч.1 ст.48 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" (в
редакції Закону N 230/96-ВР від 06.06.96 (далі
Закон N 230/96-ВР)) одноразова компенсація
учасникам ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС, які стали
інвалідами внаслідок Чорнобильської
катастрофи, та сім'ям, які втратили
годувальника із числа осіб, віднесених
до учасників ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС та
смерть яких пов'язана з
Чорнобильською катастрофою,
виплачується в таких розмірах:
інвалідам I групи - 60 мінімальних
заробітних плат; інвалідам II групи -
45 мінімальних заробітних плат;
інвалідам III групи - 30 мінімальних
заробітних плат; дітям-інвалідам - 10
мінімальних заробітних плат; сім'ям,
які втратили годувальника, - 60
мінімальних заробітних плат; батькам
померлого - 30 мінімальних заробітних
плат.

Відповідно до ч.4 ст.48 Закону N 230/96-ВР
щорічна допомога на оздоровлення
виплачується в таких розмірах:
інвалідам I і II групи - п'ять мінімальних
заробітних плат; інвалідам III групи,
дітям-інвалідам - чотири мінімальні
заробітні плати; учасникам ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
2 категорії - п'ять мінімальних
заробітних плат; учасникам ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
3 категорії - три мінімальні заробітні
плати; кожній дитині, яка втратила
внаслідок Чорнобильської катастрофи
одного з батьків, - три мінімальні
заробітні плати; евакуйованим із зони
відчуження у 1986 році, включаючи дітей, -
три мінімальні заробітні плати.

Виплата здійснюється з мінімальної
заробітної плати, яка склалася на
момент встановлення інвалідності
чи втрати годувальника.

Пунктом 30 статті 71 Закону України від 19
грудня 2006 року № 489-V "Про Державний
бюджет України на 2007 рік дію названої
норми в частині визначення розміру
виплат щорічної разової грошової
допомоги на оздоровлення зупинено на
2007 рік.

Рішенням Конституційного Суду України
від 09 липня 2007 року №6-рп/2007 визнано
такими, що не відповідають Конституції
України (є неконституційними), зокрема,
положення пункту 30 статті 71 Закону
України "Про Державний бюджет України
на 2007 рік".

Відповідно до частини другої статті 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Враховуючи викладене, положення статті
48 Закону України "Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи"у попередній редакції
поновили свою дію у 2007 році - з 09 липня
2007 року.

Відповідно до розділу ІІ Закону
України "Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України"внесено
зміни, зокрема, до статті 48 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи"та статтю 48
викладено в такій редакції: "Одноразова
компенсація учасникам ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, які стали інвалідами внаслідок
Чорнобильської катастрофи, та сім'ям,
які втратили годувальника із числа
осіб, віднесених до учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС та смерть яких
пов'язана з Чорнобильською
катастрофою, щорічна допомога на
оздоровлення виплачується в порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України".

Постановою Кабінету Міністрів України
"Про щорічну допомогу на оздоровлення
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи"від 12 липня
2005 року №562 установлено, що розмір
допомоги учасникам ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
І категорії становить 100 грн.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року (справа щодо
предмета та змісту закону про
Державний бюджет України), зокрема,
визнано таким, що не відповідають
Конституції України (є
неконституційним) положення пункту 28
розділу II "Внесення змін до деяких
законодавчих актів України"Закону
України "Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до
деяких законодавчих актів України",
якими було внесено зміни до Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до частини 2 статті 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

На підставі викладеного колегія суддів
зауважує, що в період з 01 січня по 21
травня 2008 року положення статті 48 Закон
України "Про Державний бюджет України
на 2008 рік" у їх редакції були чинними та
підлягали виконанню.

Враховуючи те, що у 2011 році дія статті 48
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
не припинялась та не скасовувалась,
розмір щорічної допомоги на
оздоровлення повинен виплачуватись
відповідно до вимог вказаної статті, що
вірно визначено судом першої
інстанції.

Що стосується виплати одноразової
компенсації позивачу позивачу, як
учаснику ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС, який став
інвалідом внаслідок Чорнобильської
катастрофи колегія суддів зазначає
наступне.

Відповідно до приписів ч. 5 ст. 48 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи"
встановлено, що виплати, зазначені в
цій статті, провадяться протягом
одного місяця з дня встановлення
інвалідності чи смерті потерпілого, як
встановлено судом першої інстанції та
має місце в матеріалах справи, позивачу
було встановлено третю групу
інвалідності МСЕК №1 з 31.03.2011 року, а
тому перебіг строку звернення до суду у
позивача почалось з 01.05.2011 року. Таким
чином колегією суддів Вінницького
апеляційного адміністративного суду
встановлено що позивач строк звернення
до суду з даним позовом не пропустив.

А тому, суд першої інстанцій прийшов до
вірного висновку, що при вирішенні
спірних правовідносин застосуванню
підлягає положення статті 48 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", а не
Постанови Кабінету Міністрів України,
які істотно звужують обсяг
встановлених законом прав.

Виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над
підзаконними нормативними актами при
вирішенні даного спору, застосуванню
підлягає саме стаття 48 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи"та розмір
мінімальної заробітної плати,
встановлений Законом України про
Державний бюджет на відповідний рік, а
не постанова Кабінету Міністрів
України "Про компенсаційні виплати
особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" від 26.07.1996 №
836.

Проте судом першої інстанції було
помилково зобов'язано відповідача
перерахувати та виплатити позивачу
щорічну допомогу на оздоровлення у
розмірі тридцяти мінімальних
заробітних плат, замість вимог ОСОБА_2
про зобов'язання нарахування
одноразової компенсації за шкоду
заподіяну здоров'ю у розмірі 30
мінімальних заробітних плат, яка
керується також ст.48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Отже, суд першої інстанції задовільнив
позов поза межами позовних вимог,
оскільки позивач не просив зобов'язати
відповідача виплатити йому щорічну
допомогу на оздоровлення, крім того суд
першої інстанції зобов'язав
відповідача виплатити цю допомогу в
розмірі що не передбачена законом.

Тому враховуючи вище вказане колегія
суддів Вінницького апеляційного
адміністративного суду, вважає за
необхідне скасувати винесене рішення
та прийняти нове.

Відповідно до статті 202 КАС України,
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є порушення
судом норм матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи або
питання.

З огляду на це суд апеляційної
інстанції відповідно до ст. 202, 205 КАС
України дійшов висновку про наявність
підстав для скасування постанови суду
від 08.11.2011 року та прийняття нової
постанови.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 183-2, 195, 196, 198, 202, 205,
207, 254 КАС України , суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Гайсинської районної державної
адміністрації Вінницької області
задовольнити частково.

Постанову Гайсинського районного суду
Вінницької області від 08 листопада 2011
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Управління праці та
соціального захисту населення
Гайсинської районної державної
адміністрації Вінницької області про
стягнення заборгованості, - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою
задовільнити позов.

Визнати протиправною бездіяльність
управління праці та соціального
захисту населення Гайсинської
районної державної адміністрації
Вінницької області у відмові в
нарахувані ОСОБА_2 одноразової
компенсації за шкоду здоров'ю,
відповідно до ст.48 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи"

Зобов'язати управління праці та
соціального захисту населення
Гайсинської районної державної
адміністрації Вінницької області
нарахувати та виплатити ОСОБА_2
одноразову компенсацію за шкоду
заподіяну здоров'ю у розмірі 30
мінімальних заробітних плат
відповідно до ст.48 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" з
урахуванням фактично виплачених
коштів.

Відповідно до ч. 10 ст. 183-2 КАС України у
разі оскарження в апеляційному порядку
постанови, прийнятої у скороченому
провадженні, судове рішення
апеляційної інстанції є остаточним та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Совгира Д. І.

Судді
Ватаманюк Р.В.

Курко О. П.