Справа № 2а-2022/11 (2а/1414/12/12)
Суддя: Васильченко Н.В.
Дата ухвалення: 2014-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2014 року
м. Київ К/800/42346/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

суддів: Васильченко Н.В., Калашнікової
О.В., Леонтович К.Г.,

провівши попередній розгляд справи за
касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову
Корабельного районного суду м.
Миколаєва від 15 червня 2012 року та
ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 16 липня 2013р.
по справі № 2а-2022/2011/1414 за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до
Миколаївської міської ради, треті
особи: ОСОБА_4 та ОСОБА_5, про визнання
незаконними та скасування рішень, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2011 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3
звернулися до суду з адміністративним
позовом до Миколаївської міської ради,
треті особи: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про
визнання п.п. 10, 14 рішення Миколаївської
міської ради №36/54 від 04 вересня 2009 року,
п.п. 11, 13 рішення Миколаївської міської
ради №48/40 від 06 вересня 2010 року та п.п. 21,
22 рішення Миколаївської міської ради
№45/37 від 04 березня 2010 року незаконним
та такими, що підлягають скасуванню.

Постановою Корабельного районного
суду м. Миколаєва від 15 червня 2012 року,
залишеною без змін ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 16 липня 2013р., в задоволенні позовних
вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаними судовими
рішеннями, ОСОБА_1 звернувся з
касаційною скаргою, в якій просить їх
скасувати, а справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.
Касаційна скарга мотивована невірним
застосуванням судами норм
матеріального та процесуального права,
а також неповним з'ясуванням обставин
справи.

Перевіривши матеріали справи на
предмет повноти та всебічності
дослідження обставин, обґрунтованості
застосуванням норм матеріального та
процесуального права до спірних
правовідносин, вивчивши доводи
касаційної скарги, колегія суддів не
знаходить підстав до її задоволення, з
огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_1 є власником
житлового будинку з усіма
господарськими та побутовими
будівлями та спорудами, який
розташований за адресою: АДРЕСА_1, що
підтверджується копією договору
купівлі-продажу житлового будинку,
посвідченого приватним нотаріусом
Миколаївського міського нотаріального
округу ОСОБА_6 від 21 липня 2005 року за
реєстровим № 1570.

Відповідно до п.п. 21, 22 рішення
Миколаївської міської ради «Про
надання дозволів на складання проектів
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок юридичним особам, громадянам
та внесення змін до рішень міської ради
по Корабельному району м. Миколаєва»
№45/37 від 04 березня 2010 року ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 надано дозвіл на складання
проектів землеустрою щодо відведення
земельних ділянок, а саме ОСОБА_1 -
площею 980 кв. м. із земельної ділянки
площею 1830 кв. м., а ОСОБА_2 - площею 850 кв.
м. із земельної ділянки площею 1830 кв. м.
за рахунок земель домоволодіння
АДРЕСА_1.

04 вересня 2009 року Миколаївською
міською радою прийнято рішення №36/54
«Про надання дозволів на складання
проектів землеустрою щодо відведення
земельних ділянок юридичним особам,
громадянам та внесення змін до рішень
міської ради по Корабельному району м.
Миколаєва» відповідно до п.10 якого
ОСОБА_4 було надано дозвіл на складання
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки, не наданих у
власність чи користування, площею 1000
кв. м., з метою передачі її у власність
для будівництва та обслуговування
житлового будинку та господарських
споруд по АДРЕСА_2 та п. 14 ОСОБА_5 було
надано дозвіл на складання проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки, не наданих у власність чи
користування, площею 1000 кв. м., з метою
передачі її у власність для
будівництва та обслуговування
житлового будинку та господарських
споруд по АДРЕСА_1.

06 вересня 2010 року Миколаївською
міською радою було прийнято рішення
№48/40 «Про вилучення, надання, передачу
у власність, спільну сумісну та спільну
часткову власність, надання в оренду
земельних ділянок громадянам, зміну
цільового призначення земельної
ділянки та внесення змін до рішень
міської ради та виконкому міської ради
по Корабельному району м. Миколаєва».
Відповідно до п.п. 11, 13 Рішення
зазначені земельні ділянки були
передані ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у власність
для будівництва та обслуговування
житлового будинку та господарських
споруд по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1
відповідно.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції,
позицію якого підтримав суд
апеляційної інстанції, виходив з
недоведеності позивачами того, що
земельна ділянка площею 3349,3 кв. м. за
адресою: АДРЕСА_1 належить їм на праві
власності чи праві постійного
користування.

Відповідно ст. 12 Земельного кодексу
України до повноважень сільських,
селищних, міських рад у галузі
земельних відносин на території сіл,
селищ, міст належить: а) розпорядження
землями територіальних громад; б)
передача земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб відповідно
до цього Кодексу.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 83 Земельного кодексу
України землі, які належать на праві
власності територіальним громадам сіл,
селищ, міст, є комунальною власністю. У
комунальній власності перебувають усі
землі в межах населених пунктів, крім
земель приватної та державної
власності, а також земельні ділянки за
їх межами, на яких розташовані об'єкти
комунальної власності.

Частиною 1 ст. 116 ЗК України громадяни та
юридичні особи набувають права
власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до п.п. 11, 13 рішення
Миколаївської міської ради від 09
вересня 2010 року № 48/40 земельні ділянки
передані третім особам у власність для
будівництва та обслуговування
житлового будинку та господарських
споруд по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1.

У відповідності до ч.ч. 1, б ст. 120 ЗК
України у разі набуття права власності
на жилий будинок, будівлю або споруду,
що перебувають у власності,
користуванні іншої особи, припиняється
право власності, право користування
земельною ділянкою, на якій
розташовані ці об'єкти. До особи, яка
набула право власності на жилий
будинок, будівлю або споруду, розміщені
на земельній ділянці, що перебуває у
власності іншої особи, переходить
право власності на земельну ділянку
або її частину, на якій вони розміщені,
без зміни її цільового призначення.
Істотною умовою договору, який
передбачає набуття права власності на
жилий будинок, будівлю або споруду, є
кадастровий номер земельної ділянки,
право на яку переходить у зв'язку з
набуттям права власності на ці об'єкти.
Укладення договору, який передбачає
набуття права власності на жилий
будинок, будівлю або споруду, що
пов'язане з переходом права на частину
земельної ділянки, здійснюється після
виділення цієї частини в окрему
земельну ділянку та присвоєння їй
окремого кадастрового номера.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 3 ст. 126 ЗК України право
власності на земельну ділянку
посвідчується державним актом, крім
випадків, визначених ч.2 цієї статті.
Право власності на земельну ділянку,
набуту у власність із земель приватної
власності без зміни її меж, цільового
призначення, посвідчується: а)
цивільно-правовою угодою щодо
відчуження земельної ділянки,
укладеною в порядку, встановленому
законом, у разі набуття права власності
на земельну ділянку за такою угодою; б)
свідоцтвом про право на спадщину. Право
постійного користування земельною
ділянкою посвідчується державним
актом на право постійного користування
земельною ділянкою.

Як встановлено судами та вбачається з
матеріалів справи, позивачами не
надано належних доказів щодо наявності
відповідного кадастрового номеру на
земельну ділянку 3349,3 кв. м., який
підтверджує виділення цієї частини в
окрему земельну ділянку та, в наслідок
чого, переходу її у власність
позивачів, як власників жилого будинку
за адресою вул. АДРЕСА_1.

Судами попередніх інстанцій вірно
зазначено, що технічний паспорт на
житловий будинок не є документом, який
посвідчує право власності чи право
постійного користування земельною
ділянкою. У зв'язку з цим, суди
обґрунтовано залишили поза увагою
доводи ОСОБА_1 стосовно належності йому
земельної ділянки площею 3349,3 га на
підставі інвентаризаційної справи,
виданої йому Миколаївським МБТІ, в якій
зазначена саме ця загальна площа
земельної ділянки.

Також, судами правомірно не взято до
уваги інформацію ДПІ у Корабельному
районі м. Миколаєва стосовно
знаходження у власності ОСОБА_1
земельної ділянки та сформовані вірні
висновки про те, що сплата ОСОБА_1
земельного податку за вказану площу не
підтверджує факт користування всією
площею земельної ділянки за зазначеною
адресою на законних підставах.

Таким чином, колегія суддів
погоджується із висновками судів
попередніх інстанцій стосовно
відсутності правових підстав для
скасування п.п. 10, 14 рішення
Миколаївської міської ради №36/54 від 04
вересня 2009 року щодо надання ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 дозволів на складання проектів
землеустрою та п.п. 11, 13 рішення
Миколаївської міської ради №48/40 від 06
вересня 2010 року щодо передачі
земельних ділянок у власність
зазначеним громадянам.

Колегія суддів також вважає вірними
висновки судів щодо відсутності
підстав для скасування п.п. 21, 22 рішення
Миколаївської міської ради «Про
надання дозволів на складання проектів
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок юридичним особам, громадянам
та внесення змін до рішень міської ради
по Корабельному району м. Миколаєва»
№45/37 від 04 березня 2010 року, відповідно
до яких, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надано дозвіл
на складання проектів землеустрою щодо
відведення земельних ділянок, а саме
ОСОБА_1 - площею 980 кв. м. із земельної
ділянки площею 1830 кв. м., а ОСОБА_2 -
площею 850 кв. м. із земельної ділянки
площею 1830 кв. м. за рахунок земель
домоволодіння АДРЕСА_1, оскільки дане
рішення прийнято в межах повноважень
Миколаївської міської ради та у
відповідності до положень ст. 121
Земельного кодексу України.

Таким чином, рішення судів попередніх
інстанцій про відмову в задоволенні
позову ґрунтуються на всебічному,
повному і об'єктивному розгляді в
судовому засіданні усіх обставин
справи в їх сукупності. Судами вірно
встановлено характер спірних
взаємовідносин та обґрунтовано
застосовано норми матеріального права
до їх вирішення. Порушень норм
процесуального закону, які б могли
призвести до прийняття невірного
рішення, не встановлено. Твердження
касаційної скарги зазначений висновок
суду не спростовують.

Відповідно до статті 224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 220, 220-1, 224, 230, 231 КАС України,
колегія суддів -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Постанову Корабельного районного суду
м. Миколаєва від 15 червня 2012 року та
ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 16 липня 2013р.
по справі № 2а-2022/2011/1414 залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, і
оскарженню не підлягає, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, в порядку та у строки,
визначені ст.ст. 236 - 238, 239-1 КАС України.

Судді: