Справа № 813/2717/14
Суддя: Костецький Назар Володимирович
Дата ухвалення: 2014-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
№ 813/2717/14
Львівський окружний адміністративний
суду в складі:
головуючого - судді:
за участю секретаря судового засідання
представника позивача
представника відповідача
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Львові
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_4 до Головного управління
Держземагентства у Львівській області
про скасування рішення та зобов'язання
ОСОБА_4 звернувся до Львівського
окружного адміністративного суду з
позовною заявою до Головного
управління Держземагентства у
Львівській області, в якому просить суд
визнати незаконним та скасувати
рішення (відмову) відповідача у наданні
йому дозволів на розроблення проектів
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок для ведення фермерського
господарства та зобов'язати
відповідача у межах своєї компетенції
розглянути заяву про надання
земельних ділянок в оренду для ведення
фермерського господарства та прийняти
рішення, яким надати згоду (дозвіл) на
розроблення проектів землеустрою щодо
відведення земельних ділянок.

В обґрунтування позовних вимог, з
посиланням на ст.42 Конституції України,
ст. ст.1, 5, 7 Закону України «Про
фермерське господарство», ст. ст. 24, 122,
123,124 та 134 Земельного кодексу України,
покликається на те, що відмова
відповідача у наданні дозволу на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельних ділянок для
ведення фермерського господарства є
безпідставною, оскільки відсутні
підстави відмови, передбачені статтею
123 Земельного кодексу України.

Представники позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримали
повністю, надали суду пояснення
аналогічні доводам, викладеним у
позові, просили суд задовольнити позов
повністю.

Представник відповідача у
судовому засіданні проти задоволення
позовних вимог заперечив у повному
обсязі, зазначивши, що Головне
управління Держземагенства у
Львівській області відмовило ОСОБА_4 у
наданні дозволу на земельні ділянки в
оренду для ведення фермерського
господарства на території
Пісочнянської та Держівської
сільських радах Миколаївського району
на підставі ст.123 Земельного кодексу
України. Відмова пояснюється тим, що з
наданих Управлінням Держземагенства у
Миколаївському районі земельні
ділянки площами 36,80 га на території
Пісочнянської та 20,00 га на території
Держівської сільських рад, розміщені
на землях, які згідно з проектом
роздержавлення і приватизації земель
Пісочнянської та Держівської
сільських рад відносяться до пайового
фонду і можуть надаватися виключно для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
громадянам, які мають право на земельну
частку(пай). Земельні ділянки площами
21,39 га та 31,90 га, які розміщені на
території Пісочнянської сільської
ради розміщені у масивах по яких
Головним Управлінням Держземагенства
вже прийняті накази про надання
земельних ділянок в оренду для ведення
фермерського господарства. Земельні
ділянки площами 15,98 га, 12,10 га та 7,90 га на
території Пісочнянської сільської
ради знаходяться в межах масивів
проінвентаризованих та зареєстрованих
в ДЗК земель відповідно до Постанови
Кабінету Міністрів України від 23.05.2012
року №513 «Про затвердження порядку
проведення інвентаризації земель» на
виконання плану заходів, передбачених
бюджетною програмою за КПКВК 2803030
«Проведення земельної реформи». Вважає
таку відмову правомірною. Просив в
задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши подані документи і
матеріали, з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд вважає, що
позовні вимоги підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

18.02.2014 року ОСОБА_4 звернувся до
Головного Управління Держземагенства
у Львівській області із заявами про
надання земельних ділянок в оренду для
ведення фермерського господарства:

- земельної ділянки орієнтовною
площею 36,8 га, яка розташована за межами
с. Пісочна у напрямку м. Стрий, зліва від
автодороги Львів-Стрий та справа від
колії Львівської залізниці (заява № 1)
(а.с.9);

-земельної ділянки
сільськогосподарського призначення
орієнтовною площею 20 га, яка
знаходиться на території Держівської
сільської ради, в урочищі «Восовини»,
за межами населеного пункту (заява №
2)(а.с.13);

- земельної ділянки
сільськогосподарського призначення
орієнтовною площею 21,39 га, яка
розташована за межами с. Пісочна у
напрямку м. Стрий, зліва від автодороги

Львів-Стрий та справа від колії
Львівської залізниці (заява № 3)(а.с.15);

- земельної ділянки
сільськогосподарського призначення
орієнтовною площею 31,9 га, яка
розташована за межами с. Пісочна у
напрямку м. Стрий зліва від автодороги
Львів-

Стрий та справа від колії Львівської
залізниці (заява № 4)(а.с.14);

- земельної ділянки
сільськогосподарського призначення
орієнтовною площею 15,98 га, яка
розташована за межами с. Пісочна у
напрямку м. Стрий зліва від
Роздільської гірничої колонії та
справа від річки Чернички (заява № 5)
(а.с.12);

- земельної ділянки
сільськогосподарського призначення
орієнтовною площею 12,1 га, яка
розташована за межами с. Пісочна у
напрямку м. Стрий, зліва від автодороги
Львів-Стрий та справа від колії
Львівської залізниці (заява № 6) (а.с.10);

- земельної ділянки
сільськогосподарського призначення
орієнтовною площею 7,9 га, яка
розташована за межами с. Пісочна у
напрямку, м. Стрий, зліва від автодороги
Львів-Стрий та справа від колії
Львівської залізниці (заяв № 7)(а.с.11).

Листом від 18.03.2014 року за
№31-13-0.5-2359/2-14 Головне управління
Держземагенства у Львівській області
відмовило ОСОБА_4 у наданні дозволів на
розроблення проектів землеустрою щодо
відведення земельних ділянок для
ведення фермерського господарства на
території Пісочнянської та
Держівської сільських радах
Миколаївського району Львівської
області.

Не погоджуючись з діями
відповідача позивач звернувся до суду.

Спірні правовідносини
врегульовано нормами Конституції
України, Земельного кодексу України
(далі - ЗК України) та Закону України
«Про фермерське господарство».

Частиною другою статті 19
Конституції України зобов'язано органи
державної влади та їх посадових осіб
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією України та Законами
України.

Приписами ч. 2 ст. 14 Конституції
України (в редакції, чинній в момент
виникнення спірних правовідносин)
визначено, що право власності на землю
гарантується. Це право набувається і
реалізується громадянами, юридичними
особами та державою виключно
відповідно до закону.

Підстави набуття права на землю
із земель державної та комунальної
власності визначені статтею 116
Земельного кодексу України, відповідно
до частини першої якої громадяни та
юридичні особи набувають права
власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно визначених статтею 122
Земельного кодексу України
повноважень органів виконавчої влади,
Верховної Ради Автономної Республіки
Крим, органів місцевого самоврядування
щодо передачі земельних ділянок у
власність або у користування,
центральний орган виконавчої влади з
питань земельних ресурсів у галузі
земельних відносин та його
територіальні органи передають
земельні ділянки
сільськогосподарського призначення
державної власності, крім випадків,
визначених частиною восьмою цієї
статті, у власність або у користування
для всіх потреб.

Відповідно до ч.2 ст.123 Земельного
кодексу України від 25 жовтня 2001 року №
2768-III (далі - ЗК України) особа,
зацікавлена в одержанні у користування
земельної ділянки із земель державної
або комунальної власності за проектом
землеустрою щодо її відведення,
звертається з клопотанням про надання
дозволу на його розробку до
відповідного органу виконавчої влади
або органу місцевого самоврядування,
які відповідно до повноважень,
визначених статтею 122 цього Кодексу,
передають у власність або користування
такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються
орієнтовний розмір земельної ділянки
та її цільове призначення. До
клопотання додаються графічні
матеріали, на яких зазначено бажане
місце розташування та розмір земельної
ділянки, письмова згода
землекористувача, засвідчена
нотаріально (у разі вилучення
земельної ділянки).

Поряд з цим, особливості надання
земельних ділянок для ведення
фермерського господарства визначені
Законом України «Про фермерське
господарство» від 19 червня 2003 року №
973-IV (далі - Закон № 973-IV). Зазначений
Закон має спеціальний порівняно із
Земельним кодексом України статус,
тобто, під час розгляду компетентними
органами питання про передачу
земельної ділянки в оренду для ведення
фермерського господарства повинен
мати пріоритетне значення.

Статтею 7 Закону України «Про
фермерське господарство» визначено
порядок надання (передачі) земельних
ділянок для ведення фермерського
господарства: для отримання (придбання)
у власність або в оренду земельної
ділянки державної власності з метою
ведення фермерського господарства
громадяни звертаються до відповідної
районної державної адміністрації. Для
отримання у власність або в оренду
земельної ділянки із земель
комунальної власності з метою ведення
фермерського господарства громадяни
звертаються до місцевої ради.

У заяві зазначаються: бажаний
розмір і місце розташування ділянки,
кількість членів фермерського
господарства та наявність у них права
на безоплатне одержання земельних
ділянок у власність, обґрунтування
розмірів земельної ділянки з
урахуванням перспектив діяльності
фермерського господарства. До заяви
додаються документи, що підтверджують
досвід роботи у сільському
господарстві або наявність освіти,
здобутої в аграрному навчальному
закладі.

Заяву громадянина про надання
земельної ділянки у власність або в
оренду районна або міська державні
адміністрації або орган місцевого
самоврядування розглядають у місячний
строк і в разі її задоволення дають
згоду на підготовку землевпорядною
організацією проекту відведення
земельної ділянки.

Земельні ділянки для ведення
фермерського господарства передаються
громадянам України у власність і
надаються в оренду із земель державної
або комунальної власності.

З наведених приписів статті 7 Закону
України «Про фермерське господарство»
слідує, що суб'єктом звернення щодо
надання землі для ведення фермерського
господарства є саме громадяни.
Юридичним особам право такого
звернення статтею 7 Закону України «Про
фермерське господарство» не надано.

Відповідно до ч.1 ст.124 Земельного
кодексу України передача в оренду
земельних ділянок, що перебувають у
державній або комунальній власності,
здійснюється на підставі рішення
відповідного органу виконавчої влади
або органу місцевого самоврядування чи
договору купівлі-продажу права оренди
земельної ділянки (у разі продажу права
оренди) шляхом укладення договору
оренди земельної ділянки. Передача в
оренду земельних ділянок, що
перебувають у державній або
комунальній власності, здійснюється за
результатами проведення земельних
торгів, крім випадків, встановлених
частинами другою, третьою статті 134
цього Кодексу.

Відповідач свою відмову від 18.03.2014
року № 31-13-0.5-2359/2-14 (а.с.7) обґрунтував
щодо відведення вказаних земельних
ділянок для ведення фермерського
господарства наступниими підставами:

- земельна ділянка площею 36,8 га
(заява №1) на території Пісочнянської
сільської ради та земельна ділянка
площею 20 га (заява №2) на території
Держівської сільської ради - розміщені
на землях, які згідно з проектом
роздержавлення і приватизації земель
Пісочнянської та Держівської
сільських рад відносяться до пайового
фонду і можуть надаватися виключно для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
громадянам, які мають право на земельну
частку (пай);

-земельні ділянки площами 21,39 га
(заява № 3) та 31,9 га (заява № 4) на
території Пісочнянської сільської
ради - розміщені у масивах, по яких ГУ
Держземагенства у Львівській області
вже прийняті накази про надання цих
земельних ділянок в оренду ведення
фермерського господарства;

-земельні ділянки площами 15,98 га
(заява №5), 12,1 га (заява № 6 ) та 7,9 га
(заява №7) на території Пісочнянської
сільської ради - розміщені в межах
масивів, проінвентаризованих та
зареєстрованих в ДЗК земель відповідно
до Постанови Кабінету Міністрів
України від 23.05.2012 року № 513 «Про
затвердження порядку проведення
інвентаризації земель» на виконання
плану заходів, передбачених бюджетною
програмою за КПКВК 2803030 «Проведення
земельної реформи». З чим пов'язано
невідповідність площ та лінійних
розмірів вказаних земельних ділянок
матеріалам інвентаризації;

-відсутність у заявах відомостей
про необхідність виготовлення проекту
землеустрою щодо відведення чи
технічної документації щодо
встановлення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості).

Суд звертає увагу на те, що
виключний перелік підстав відмови у
наданні дозволів на розроблення
проектів землеустрою щодо відведення
земельних ділянок для ведення
фермерського господарства передбачена
ст.123 Земельного кодексу України.

Згідно ч. 3 ст. 123 Земельного
кодексу України підставою відмови у
наданні такого дозволу може бути лише
невідповідність місця розташування
земельної ділянки вимогам законів,
прийнятих відповідно до них
нормативно-правових актів, а також
генеральних планів населених пунктів,
іншої містобудівної документації, схем
землеустрою і техніко-економічних
обґрунтувань використання та охорони
земель адміністративно-територіальних
одиниць, проектів землеустрою щодо
впорядкування території населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку.

Відповідно до вимог Закону
України «Про фермерське господарство»
та Земельного кодексу України передача
земель державної та комунальної
власності в оренду для ведення
фермерського господарства без
конкурентних засад (земельних торгів)
можлива лише при передачі земель
громадянам у розмірах, визначених
частиною 5 статті 7 Закону України «Про
фермерське господарство».

З наведених законодавчих
положень випливає, що саме громадянам,
які бажають створити фермерське
господарство у визначеному законом
порядку, надано можливість отримати
земельну ділянку в оренду відповідно
до ч.2 ст.134 ЗК України без проведення
земельних торгів.

При цьому, така можливість
передує створенню фермерського
господарства, що слідує зі статті 8
Закону України «Про фермерське
господарство», згідно із якою після
одержання засновником державного акта
на право власності на земельну ділянку
або укладення договору оренди
земельної ділянки та його державної
реєстрації фермерське господарство
підлягає державній реєстрації у
порядку, встановленому законом для
державної реєстрації юридичних осіб.

Відповідно до ст. 1 Закону України
«Про фермерське господарство»
фермерське господарство є формою
підприємницької діяльності громадян
із створенням юридичної особи, які
виявили бажання виробляти товарну
сільськогосподарську продукцію,
займатися її переробкою та реалізацією
з метою отримання прибутку на
земельних ділянках, наданих їм для
ведення фермерського господарства,
відповідно до закону.

Після проведення державної
реєстрації фермерського господарства
у порядку, встановленому ст.8 Закону
України «Про фермерське господарство»,
воно, згідно зі ст.1 вказаного Закону,
набуває статусу юридичної особи, у
зв'язку з чим на нього не можуть
поширюватися приписи ч.2 ст.134
Земельного кодексу України.

Також суд бере до уваги, що відповідно
до частини 1 статті 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 2 КАС України,
до адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Виходячи з положень зазначених вище
Законів, Кодексу та Конституції
України можна зробити висновок, що
однією з найважливіших тенденцій
розвитку сучасного законодавства
України є розширення сфери судового
захисту, у тому числі судового контролю
за правомірністю і обґрунтованістю
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень.

Частиною 1 статті 11 КАС України
визначено, що розгляд і вирішення справ
в адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Відповідно до вимог частини
другої статті 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Головним управлінням
Держземагенства у Львівській області
не надано доказів правомірності
відмови викладної у листі від 18.03.2014
року № 31-13-0.5-2359/2-14 (а.с.7).

Відповідно до частини третьої
статті 2 КАС України, у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з
метою, з якою це повно важення надано;

3) обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення
(вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності
перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Перевіривши оскаржену позивачем
відмову Головного управління
Держземагенства у Львівській області,
оформлену листом від 18.03.2014 року №
31-13-0.5-2359/2-14,суд дійшов висновку, що така
суперечить вимогам Земельного кодексу
України, Законом України «Про оренду
землі» та Закону України «Про
фермерське господарством» і прийнята з
порушенням передбачених статтею 2 КАС
України принципів, тому її слід визнати
протиправною, задовольнивши в цій
частині позовні вимоги.

Щодо позовної вимоги про
зобов'язання відповідача прийняти
рішення про надання дозволу на
розроблення проекту землеустрою то суд
вважає, що така вимога пов'язана із
здійсненням відповідачем владних
повноважень під час адміністративних
процедур, а відтак суд не може своїм
рішенням підміняти державний орган на
який законом покладено обов'язок
прийняття такого. Тому суд із
врахуванням ст.. 11 КАС України вважає за
необхідне зобов'язати відповідача
повторно розглянути заяви ОСОБА_4 від
18.02.2014 року у відповідності до вимог
Земельного Кодексу України.

Судові витрати відповідно до ст..
94 КАС України підлягають стягненню на
користь позивача у відповідності до
задоволених вимог.

Керуючись ст.ст.7-14, 17, 18, 49, 51, 158, 160-163,167
Кодексу адміністративного судочинства
України суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2.Визнати протиправною відмову
Головного управління Держземагенства
у Львівській області від 18.03.2014 року №
31-13-0.5-2359/2-14 ОСОБА_4 у наданні дозволів на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельних ділянок в оренду
для ведення фермерського господарства.

3.Зобов'язати Головне управління
Держземагенства у Львівській області
повторно розглянути заяви ОСОБА_4 від
18.02.2014 року у відповідності до вимог
Земельного Кодексу України.

4.У решті позовних вимог
відмовити.

5.Стягнути з Державного бюджету
України на користь ОСОБА_4 48 грн. 70 коп.
судового збору.

Постанова може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду. Апеляційна
скарга подається до адміністративного
суду апеляційної інстанції через
Львівський окружний адміністративний
суд. Апеляційна скарга подається
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови.

Постанова, крім випадків її
оскарження в апеляційному порядку, є
остаточною.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо таку не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.
Якщо строк апеляційного оскарження
буде поновлено, то вважається, що
постанова суду не набрала законної
сили.

В судовому засіданні проголошено
вступну та резолютивну частину
постанови.

Повний текст постанови складено 18
квітня 2014 року.

Суддя
Костецький Н.В.