Справа № 803/665/14
Суддя: Костюкевич Сергій Федорович
Дата ухвалення: 2014-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2014 року Справа № 803/665/14

Волинський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого - судді Костюкевича С.Ф.,

при секретарі судового засідання
Кравчик В.В.,

за участю позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача Новосада О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_2 до Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Волинській
області про скасування постанови про
зупинення виконавчого провадження та
зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

07 квітня 2014 року ОСОБА_2 звернулась в
суд з адміністративним позовом до
Відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Волинській області про скасування
постанови про зупинення виконавчого
провадження ВП №39476795 від 24.10.2013 року та
зобов'язання негайно виконати
виконавчий лист №803/926/13 від 27.06.2013 року
про поновлення ОСОБА_2 на посаді.

Ухвалою Волинського окружного
адміністративного суду від 15 квітня 2014
року проведено заміну первинного
відповідача - відділ примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Волинській
області на належного - управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Волинській
області (далі - УДВС ГУЮ у Волинській
області).

Позов обґрунтовано тим, що постановою
Волинського окружного
адміністративного суду від 21 червня 2013
року, яка залишена без змін ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 09 жовтня 2013
року ОСОБА_2 поновлена на посаді
начальника Управління Пенсійного
фонду України в м. Луцьку з 04 січня 2014
року. Зазначена постанова щодо
поновлення її на посаді допущена до
негайного виконання.

21 серпня 2013 року старшим державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень УДВС ГУЮ у Волинській
області Турчинським В. Є. винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження ВП №39476795 про примусове
виконання виконавчого листа №803/926/13-а
виданого 27.06.2013 року про поновлення
ОСОБА_2 на посаді та вказавши, що
рішення підлягає до негайного
виконання.

В зв'язку з тривалим невиконанням
вказаної постанови, позивач 26.03.2014 року
звернулась до відділу примусового
виконання рішень, де цього ж дня
отримала постанову старшого
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень УДВС ГУЮ
у Волинській області Новосада О. Ю. від
24.10.2013 про зупинення виконавчого
провадження. Вказана постанова
винесена на підставі п. 1 ч. 1 ст. 38 Закону
України «Про виконавче провадження» у
зв'язку із зверненням державного
виконавця до суду із заявою про
відстрочку виконання рішення.

Вказує, що оскаржувана постанова про
зупинення виконавчого провадження не
відповідає вимогам закону та підлягає
скасуванню, оскільки п. 2 ч. 3 ст. 30 Закону
України «Про виконавче провадження»
вказано, що рішення про поновлення на
роботі чи на попередній посаді
незаконно звільненого працівника
підлягають негайному виконанню. В той
же час, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 256 КАС
України негайно виконуються постанови
суду про поновлення на посаді у
відносинах публічної служби. Тому
вважає, що оскаржувана постанова про
зупинення виконавчого провадження не
узгоджується з вимогами вказаного
законодавства, оскільки постанова суду
в частині поновлення її на посаді має
виконуватись негайно.

З врахуванням викладеного позивач
просить скасувати постанову про
зупинення виконавчого провадження ВП
№39476795 від 24.10.2013 року та зобов'язання
негайно виконати виконавчий лист
№803/926/13 від 27.06.2013 року про поновлення
ОСОБА_2 на посаді.

Позивач та його представник в судовому
засіданні позовні вимоги підтримали з
підстав, наведених у позовній заяві
просили позов задовольнити, скасувати
оскаржувану постанову та зобов'язати
вчинити дії. Наголосили, що по
кримінальних провадженнях позивачка
не засуджувалась, одне провадження
закрито за відсутністю складу
правопорушення, інше - знаходиться на
стадії закриття.

Представник відповідача в судовому
засіданні та в письмових запереченнях
позов не визнав, просив в його
задоволенні відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників
сторін, які беруть участь в справі,
дослідивши подані суду письмові
докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді у судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
приходить до висновку, що
адміністративний позов підлягає до
часткового задоволення, враховуючи
наступне.

Відповідно до частини 1 статті 6 КАС
України кожному гарантується право на
захист його прав, свобод та інтересів.

Частина 1 статті 17 КАС України
передбачає, що юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
спори фізичних чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо
його рішень (нормативно-правових актів
чи правових актів індивідуальної дії),
дій чи бездіяльності.

Відповідно до частини 1 статті 181 КАС
України учасники виконавчого
провадження (крім державного
виконавця) та особи, які залучаються до
проведення виконавчих дій мають право
звернутися до адміністративного суду
із позовною заявою, якщо вважають, що
рішенням, дією або бездіяльністю
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби порушено їхні права, свободи чи
інтереси, а також якщо законом не
встановлено інший порядок судового
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності таких осіб.

З частини 5 статті 181 КАС України
вбачається, що адміністративна справа
з приводу рішень, дій або бездіяльності
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби вирішується судом протягом
десяти днів після відкриття
провадження у справі.

Відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та Законами
України.

Таким чином, відповідний суб'єкт
владних повноважень повинен діяти
згідно вимог закону, оскільки його
повноваження визначені у законі.

Судом встановлено, що постановою
Волинського окружного
адміністративного суду від 21 червня 2013
року, яка залишена без змін ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 09 жовтня 2013
року ОСОБА_2 поновлена на посаді
начальника Управління Пенсійного
фонду України в м. Луцьку з 04 січня 2014
року.

Волинським окружним адміністративним
судом 27.06.2013 року видано виконавчий
лист №568/2013 в якому вказано поновити
ОСОБА_2 на посаді начальника Управління
Пенсійного фонду України в м. Луцьку з 04
січня 2014 року. Постанову суду щодо
поновлення ОСОБА_2 на посаді допустити
до негайного виконання.

21 серпня 2013 року старшим державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень УДВС ГУЮ у Волинській
області Турчинським В. Є. винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження ВП №39476795 про примусове
виконання виконавчого листа №803/926/13-а
виданого 27.06.2013 року про поновлення
ОСОБА_2 на посаді та вказавши, що
рішення підлягає до негайного
виконання.

23 жовтня 2013 року до відділу примусового
виконання рішень УДВС ГУЮ у Волинській
області від Головного управління
Пенсійного фонду України у Волинській
області надійшла заява в якій просили
направити до Волинського окружного
адміністративного суду подання про
відстрочення виконання постанови суду
від 21.06.2013 року щодо поновлення ОСОБА_2
на посаді, на час розгляду вказаного
подання виконавче провадження
зупинити. Заява мотивована тим, що на
даний час існують обставини, які
ускладнюють виконання судового
рішення, а саме слідчим відділом
Луцького МВ УМВС України у Волинській
області 20.03.2013 року за матеріалами УСБУ
у Волинській області, порушено
кримінальне провадження №0001592
відносно службових осіб УПФ України в
м. Луцьку за ознаками злочину
передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України
(Службова недбалість, що спричинила
тяжкі наслідки). Також слідчим СУ УМВС
України у Волинській області
проводиться досудове розслідування
кримінального провадження №0000342
від 27.08.2013 року за ознаками
кримінального правопорушення,
передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України.
Згідно інформації УМВС України у
Волинській області від 18.10.2013 року
№12/2-7474 гр. ОСОБА_2 вручено повідомлення
про підозру і вона є підозрюваною по
кримінальному провадженню №0000342.

23 жовтня 2013 року старшим державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень УДВС ГУЮ у Волинській
області Новосадом О. Ю. надіслано до
Волинського окружного
адміністративного суду заяву про
відстрочку виконання рішення суду, яка
надійшла до суду 04.12.2013 року. Листом
Волинського окружного
адміністративного суду від 05.12.2013 року
№803/926/13-а повідомлено державного
виконавця про неможливість розгляду
даної заяви, оскільки справа 01.11.2013 року
надіслана до Вищого адміністративного
суду України для перегляду в
касаційній інстанції (супровідний лист
за вих. № 803/926/13-a/ 13872/13 від 01.11.2013р.). На
даний час рішення суду щодо заяви про
відстрочку не прийнято.

24 жовтня 2013 року старшим державним
виконавцем Новосадом О. Ю. винесена
постанова про зупинення виконавчого
провадження ВП №39476795, яка отримана
позивачем 26.03.2014 року. Вказана
постанова винесена на підставі п. 1 ч. 1
ст. 38 Закону України «Про виконавче
провадження» у зв'язку із зверненням
державного виконавця до суду із заявою
про відстрочку виконання рішення.

Перевіряючи правомірність
оскаржуваної постанови про зупинення
виконавчого провадження ВП №39476795 від
24.10.2013 року, суд виходить з наступного.

Стаття 1 Закону України «Про виконавче
провадження» встановлює, що виконавче
провадження - це сукупність дій органів
і посадових осіб, визначених у цьому
Законі, що спрямовані на примусове
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Згідно пункту 1 частини 2 статті 2 Закону
України «Про виконавче провадження»
примусове виконання рішень в Україні
покладається на Державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.
Відповідно до Закону України «Про
державну виконавчу службу» примусове
виконання рішень здійснюють державні
виконавці Департаменту державної
виконавчої служби Міністерства
юстиції України, відділів державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції Міністерства
юстиції України в Автономній
Республіці Крим, обласних, Київського
та Севастопольського міських
управлінь юстиції, районних, міських
(міст обласного значення), районних в
містах відділів державної виконавчої
служби відповідних управлінь юстиції.

Стаття 5 Закону України «Про виконавче
провадження» визначає обов'язок
державного виконавця вживати заходів
примусового виконання рішень,
встановлених цим Законом,
неупереджено, своєчасно, повно вчиняти
виконавчі дії. Державний виконавець
здійснює необхідні заходи щодо
своєчасного і повного виконання
рішення, зазначеного в документі на
примусове виконання рішення, у спосіб і
порядок, визначені виконавчим
документом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

В статті 17 Закону України «Про
виконавче провадження» визначено, що
примусове виконання рішень
здійснюється державною виконавчою
службою на підставі виконавчих
документів, визначених цим Законом.
Відповідно до цього Закону підлягають
виконанню державною виконавчою
службою такі виконавчі документи,
зокрема, постанови органів (посадових
осіб), уповноважених розглядати справи
про адміністративні правопорушення у
випадках, передбачених законом.

Статтею 19 даного Закону №606-XIV
визначено, що державний виконавець
відкриває виконавче провадження на
підставі виконавчого документа,
зазначеного в статті 17 цього Закону: за
заявою стягувача або його представника
про примусове виконання рішення; за
заявою прокурора у випадках
представництва інтересів громадянина
або держави в суді; у разі якщо
виконавчий лист надійшов від суду на
підставі ухвали про надання дозволу на
примусове виконання рішення
іноземного суду в порядку,
встановленому законом; в інших
передбачених законом випадках.

Відповідно до частини 2 статті 25 Закону
№606-XIV державний виконавець протягом
трьох робочих днів з дня надходження до
нього виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження. У постанові державний
виконавець вказує про необхідність
боржнику самостійно виконати рішення у
строк до семи днів з моменту винесення
постанови та зазначає, що у разі
ненадання боржником документального
підтвердження виконання рішення буде
розпочате примусове виконання цього
рішення із стягненням з боржника
виконавчого збору і витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.

Відповідно до частини 1 статті 75 цього
Закон, після відкриття виконавчого
провадження за виконавчим документом,
що зобов'язує боржника вчинити певні
дії або утриматися від їх вчинення,
державний виконавець перевіряє
виконання рішення не пізніше ніж на
наступний день після закінчення
строку, встановленого частиною другою
статті 25 цього Закону для самостійного
виконання рішення. Якщо рішення
підлягає негайному виконанню, його
виконання перевіряється не пізніше
наступного робочого дня після
відкриття виконавчого провадження.

Згідно частини 1 статті 76 вказаного
Закону, рішення про поновлення на
роботі незаконно звільненого або
переведеного працівника виконується
негайно. Виконання рішення вважається
закінченим з дня видачі відповідного
наказу або розпорядження власником
підприємства, установи, організації
або уповноваженим ним органом,
фізичною особою, фізичною особою -
підприємцем, який прийняв незаконне
рішення про звільнення або переведення
працівника, після чого державний
виконавець виносить постанову про
закінчення виконавчого провадження.

Нормами статтей 37, 38 Закону №
606-XIV передбачені обставини, що
зумовлюють обов'язкове зупинення
виконавчого провадження, а також право
державного виконавця зупинити
виконавче провадження.

Приймаючи спірну постанову
про зупинення виконавчого провадження,
державний виконавець керувався
пунктом 1 частини 1статті 38 Закону №
606-XIV, у відповідності з якою виконавче
провадження може бути зупинено у разі
звернення державного виконавця до
суду, який видав виконавчий документ,
із заявою про роз'яснення рішення, що
підлягає виконанню, про відстрочку або
розстрочку виконання, а також про
встановлення чи зміну способу і
порядку виконання.

Як свідчать матеріали
адміністративної справи, 23.10.2013 року
старший державний виконавець відділу
примусового виконання рішень УДВС ГУЮ
у Волинській області надіслав до
Волинського окружного
адміністративного суду із заяву
(подання) про відстрочення виконання
постанови Волинського окружного
адміністративного суду від 21.06.2013 року
у справі №803/926/13.

На час розгляду даної справи
питання про відстрочення виконання
рішення суду не вирішувалося у зв'язку
з перебуванням справи №803/926/13 у суді
касаційної інстанції.

Аналіз норми пункту 1 частини
1 статті 38 Закону № 606-XIV свідчить, що
державний виконавець наділений лише
правом зупинити виконавче провадження
і лише у випадку звернення із заявою
про відстрочення виконання рішення
суду, що підлягає виконанню.

Таким чином зміст наведеної
норми не містить вказівок на право
державного виконавця зупинити
виконавче провадження у разі
відстрочення виконання рішення суду,
що підлягає негайному виконанню.

У зв'язку з цим слід
зазначити, що стаття 256 КАС України
чітко визначає перелік судових рішень,
які виконуються негайно і особливістю
їх є та обставина, що ці рішення
підлягають виконанню до набрання
законної сили. Це у свою чергу зумовлює
специфіку їх примусового виконання, що
знаходить своє відображення у пункті 13
частини 1 статті 37 Закону № 606-XIV, у
відповідності з якою виконавче
провадження підлягає обов'язковому
зупиненню у разі надання судом, який
видав виконавчий документ, відстрочки
виконання рішення.

Тобто, в даному випадку державний
виконавець мав би право зупинити
виконавче провадження лише після
задоволення його подання про
відстрочку виконання, але ні в якому
разі до цього.

В судовому засіданні встановлено, що
ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 18.10.2013 року в справі №
К/800/51528/13 при відкритті касаційного
провадження в справі за касаційною
скаргою ГУПФ України у Волинській
області на постанову Волинського
окружного адміністративного суду від
21.06.2013 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 09.10.2013 року, виконавче провадження
ВП №39476795 про поновлення ОСОБА_2 на
посаді, не зупинялось.

Крім того з повідомлення Прокуратури
Волинської області від 03.04.2014 року №17-628
вих. 14 про початок досудового
розслідування вбачається, що 02.04.2014
року ОСОБА_2 02.04.2014 року звернулася в
прокуратуру області з заявою про
порушення кримінального провадження
про умисне невиконання начальником
ГУПФ України у Волинській області
Філіпчуком П. В. рішення Волинського
окружного адміністративного суду від
21.06.2013 року про поновлення ОСОБА_2 на
посаді, яке набрало законної сили. На
підставі даної заяви, 02.04.2014 року
прийнято рішення про внесення
зазначених відомостей до Єдиного
реєстру досудових розслідувань за
№0000057, попередня правова
кваліфікація кримінального
правопорушення: ч. 3 ст. 382 КК України.

Статтею 30 Закону України
«Про виконавче провадження»
встановлено, що негайному виконанню
підлягають рішення, зокрема, про
поновлення на роботі чи на попередній
посаді незаконно звільненого або
переведеного працівника. Жодних
застережень щодо можливості не
виконувати таке рішення дана норма не
містить. Оскільки виконавчий лист на
негайне виконання судового рішення в
частині поновлення позивачки на роботі
був переданий на виконання і по ньому
було порушено виконавче провадження і
у вказаній частині повинно бути
виконане негайно, то виконавцем
повинні були бути проведені виконавчі
дії спрямовані на негайне виконання
виконавчого документа.

Тому суд вважає, що постанова старшого
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень УДВС ГУЮ
у Волинській області про зупинення
виконавчого провадження від 24.10.2013 року
ВП №39476795 підлягає скасуванню.

Що стосується вимоги позивача про
зобов'язання відділу примусового
виконання рішень УДВС ГУЮ у Волинській
області нагайно виконати виконавчий
лист Волинського окружного
адміністративного суду №803/926/13 від
27.06.2013 року про поновлення ОСОБА_2 на
посаді начальника УПФ України в м.
Луцьку з 04.01.2013 року, суд зазначає
наступне.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Відповідно до ч.4 ст.39 Закону України
«Про виконавче провадження» протягом
строку, на який виконавче провадження
зупинено, виконавчі дії не провадяться.

Пунктом 5 цієї статті передбачено, що
після усунення обставин, які стали
підставою для зупинення виконавчого
провадження, державний виконавець
протягом трьох днів з моменту, коли
йому стало про це відомо, зобов'язаний
своєю постановою поновити виконавче
провадження за власною ініціативою або
за заявою стягувача.

Враховуючи те, що право позивача щодо
продовження державним виконавцем
здійснення виконавчих дій по
виконавчому провадженню ВП №39476795
відновлюється шляхом скасування в
судовому порядку підстави зупинення, а
саме: винесеної старшим державним
виконавцем постанови від 24.10.2013 року ВП
№39476795 про зупинення виконавчого
провадження, проведення подальших
виконавчих дій державного виконавця
зобов'язують норми Закону України «Про
виконавче провадження» з виконання
виданого 27.06.2013 року Волинським
окружним адміністративним судом
виконавчого листа №803/926/13 про
поновлення ОСОБА_2 на посаді начальника
УПФ України в м. Луцьку з 04.01.2013 року.
Так, задовольняючи позовні вимоги в
частині скасування постанови старшого
державного виконавця про зупинення
виконавчого провадження, в повній мірі
захищаються порушені права та законні
інтереси позивача. Таким чином позовна
вимога про зобов'язання відділу
примусового виконання рішень УДВС ГУЮ
у Волинській області нагайно виконати
виконавчий лист Волинського окружного
адміністративного суду №803/926/13 від
27.06.2013 року про поновлення ОСОБА_2 на
посаді начальника УПФ України в м.
Луцьку з 04.01.2013 року до задоволення не
підлягає.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Отже, позивачем доведено обставини в
обґрунтування своїх позовних вимог, в
свою чергу, відповідачем не надано суду
належних та допустимих доказів, які б
свідчили про правомірність його дій
щодо винесення постанови про зупинення
виконавчого провадження.

Оцінивши докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні, та
враховуючи всі наведені обставини, з
урахуванням вимог встановлених
частиною другою статті 19 Конституції
України та частиною третьою статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, виходячи з аналізу положень
чинного законодавства та доказів,
наявних у матеріалах справи, суд
вважає, що адміністративний позов
ОСОБА_2 підлягає до часткового
задоволення шляхом скасування
постанови про зупинення виконавчого
провадження від 24.10.2014 року ВП №39476795, в
задоволенні решти позовних вимог слід
відмовити.

Керуючись статтями 2, 11, 17, 71, 158, 160, 162, 163,
181, 186 Кодексу адміністративного
судочинства України, на підставі
статтей 2, 5, 11, 17, 19, 25, 30, 38, 39, 75, 76 Закону
України «Про виконавче провадження»,
суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Постанову старшого державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Волинській
області Новосада О. Ю. від 24 жовтня 2013
року ВП №39476795 про зупинення
виконавчого провадження скасувати.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого статтею 186 КАС
України, якщо таку апеляційну скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку повністю або
частково шляхом подання апеляційної
скарги до Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Волинський окружний адміністративний
суд. Апеляційна скарга на постанову
суду подається протягом десяти днів з
дня отримання копії постанови, яка буде
виготовлена в повному обсязі 20 квітня
2014 року. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Львівського апеляційного
адміністративного суду.

Головуючий
С.Ф. Костюкевич