Справа № 805/2762/14
Суддя: Волгіна Н.П.
Дата ухвалення: 2014-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2014 р.
Справа № 805/2762/14

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

Час прийняття: 12-15 год

Донецький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого - судді Волгіної Н.П.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в приміщенні Донецького
окружного адміністративного суду
адміністративну справу за позовом
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до
Маріупольської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області про зобов'язання вчинити певні
дії, -

В С Т А Н О В И
В:

Позивач, фізична особа-підприємець
ОСОБА_1, звернулась до Донецького
окружного адміністративного суду із
позовною заявою до Маріупольської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Донецькій області (з
урахуванням уточнень), в якій просить
суд:

- скасувати вимогу Маріупольської ОДПІ
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області № Ф-511 від 1 грудня 2013
року на суму 398,01 грн;

- скасувати вимогу Маріупольської ОДПІ
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області № Ф-400 від 17 лютого 2014
року на суму 1 616,68 грн.

В обґрунтуванні позовних вимог у
позові зазначено наступне.

Позивач є фізичною особою-підприємцем
з 16 грудня 2010 року, яка знаходиться на
спрощеній системі оподаткування
(єдиний податок).

17 лютого 2014 року нею отримано вимогу
Маріупольської ОДПІ Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області № Ф-511 від 1 грудня 2013 року на
суму 398,01 грн; 25 лютого 2014 року отримано
вимогу Маріупольської ОДПІ Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області № Ф-400 від 17 лютого 2014 року на
суму 1 616,68 грн.

Позивач не згодна з прийнятими
стосовно неї вимогами з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» фізичні
особи-підприємці є платниками єдиного
внеску.

Законом України «Про внесення змін до
Податкового кодексу України та деяких
інших законодавчих актів України щодо
вдосконалення окремих норм
Податкового кодексу України» № 3609-VI
від 7 липня 2011 року, яким було доповнено
ст. 4 Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»
частиною четвертою такого змісту:
«Особи, зазначені у п. 4 ч. 1 цієї статті,
які обрали спрощену систему
оподаткування, звільняються від сплати
за себе єдиного внеску, якщо вони є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримують відповідно до закону
пенсію або соціальну допомогу. Такі
особи можуть бути платниками єдиного
внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхуван-ня». Зазначені
зміни введені в дію з 6 серпня 2011 року.

Враховуючи, що ОСОБА_1 з 4 вересня 2013
року є пенсіонером за віком (пенсія
призначена на пільгових умовах
відповідно до п. «а» ст. 13 Закону
України «Про пенсійне забезпечення» за
Списком № 1), на час прийняття спірних
вимог позивач вже була звільнена від
сплати за себе єдиного внеску. Беручи
до уваги, що спірні вимоги включають в
себе суму боргу, яка виникла після
набрання чинності Законом України «Про
внесення змін до Податкового кодексу
України та деяких інших законодавчих
актів України щодо вдосконалення
окремих норм Податкового кодексу
України» від 7 липня 2011 року № 3609-VІ,
зазначені вимоги відповідача не
відповідають вказаним приписам закону
(а.с. 3-4, 21-22).

18 березня та 25 березня 2014 року ОСОБА_1 до
канцелярії суду були подані клопотання
про розгляд справи без її участі (а.с.
30-31, 34-35).

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, про дату, час та
місце розгляду справи Маріупольська
ОДПІ повідомлялась судом належним
чином. 14 березня 2014 року та 28 березня 2014
року до канцелярії суду надішли
заперечення від відповідача на
адміністративний позов, в яких
зазначено наступне.

Відповідно до Закону України "Про
внесення змін до Податкового кодексу
України та деяких інших законодавчих
актів України щодо вдосконалення
окремих норм податкового кодексу
України" № 3609-V1, який набрав чинності з 6
серпня 2011 року, фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності, які обрали
спрощену систему оподаткування, та
члени сімей цих осіб, які беруть участь
у провадженні ними підприємницької
діяльності, звільняються від сплати за
себе єдиного внеску, якщо вони є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримують відповідно до закону
пенсію або соціальну допомогу.

У відповідності до ч. 4 ст. 4 Закону
Україні "Про збір та облік єдиною
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" фізичні особи -
суб'єкти підприєм-ницької діяльності, в
тому числі, які обрали спрощену систему
оподаткування, звільняються від сплати
за себе єдиного внеску, якщо вони є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримують у відповідності до закону
пенсію або соціальну допомогу. Такі
особи можуть бути платниками єдиного
внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Згідно Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» № 1058-IV пенсіонер - це
особа, яка відповідно до цього Закону
отримує пенсію, довічну пенсію, або
члени її сім'ї, які отримують пенсію в
разі смерті цієї особи у випадках,
передбачених цим Законом.

Умови призначення пенсії за віком
визначені ст. 26 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», якою передбачено, що
особи мають право на призначення
пенсії за віком після досягнення віку 60
років та наявності страхового стажу не
менше 15 років.

Позивач отримує пенсію у за віком на
пільгових умовах, умови призначення
якої визначені ст. 13 Закону України
«Про пенсійне забезпечення», отже, на
час виникнення спірних правовідносин
повинна нараховувати і сплачувати
єдиний соціальний внесок в розмірі не
менше мінімального єдиного внеску за
кожен місяць незалежно від наявності
(відсутності) доходу (прибутку).

З огляду на викладене, Маріупольська
ОДПІ просить суд відмовити в
задоволенні позовних вимог позивача в
повному обсязі. Крім цього,
відповідачем заявлено клопотання про
розгляд справи без участі представника
інспекції (а.с. 26-29, 37, 38-39).

Відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) особа, яка бере
участь у справі, має право заявити
клопотання про розгляд справи за її
відсутності. Якщо таке клопотання
заявили всі особи, які беруть участь у
справі, судовий розгляд справи
здійснюється в порядку письмового
провадження за наявними в матеріалах
справи матеріалами.

Враховуючи, що позивач та представник
відповідача в судове засідання не
з'явились, про дату, час та місце
розгляду справи повідомлялись судом
належним чином, беручи до уваги
положення ч. 4 ст. 122 КАС України, суд
вважає за можливе розглянути справу у
порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи,
проаналізувавши зібрані по справі
докази в їх сукупності, суд встановив
наступне.

ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем,
зареєстрована Виконавчим комітетом
Маріупольської міської ради Донецької
області 16 грудня 2010 року, номер запису в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців 2 027520, місце проживання: АДРЕСА_1
(а.с. 5-8, 11, 13, 41-42); перебуває на спрощеній
системі оподаткування (єдиний податок)
згідно свідоцтва платника єдиного
податку серія НОМЕР_2, виданого 24 травня
2012 року (а.с. 12, 41).

З 20 грудня 2010 року позивач перебуває на
обліку в ДПІ в Орджонікідзевському
районі м. Маріуполя за № 23983 (а.с. 43).

1 грудня 2013 року Маріупольською ОДПІ
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області сформовано вимогу
про сплату боргу (недоїмки) № Ф-511,
відповідно до якої позивача
зобов'язано сплатити заборгованість зі
сплати єдиного соціального внеску в
сумі 398,01 грн (а.с. 9).

Як вбачається з картки особового
рахунку позивача та підтверджується
доданим до заперечень розрахунком
заборгованості (а.с. 40, 44-45) вказана у
вимозі заборгованість є
заборгованістю зі сплати єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування за 3 квартал 2013
року.

Вимога № Ф-511 направлена позивачу 10
лютого 2014 року, що вбачається з реєстру
поштових відправлень інспекції та
оригіналу конверту із відміткою
поштового відділення про направлення
конверту (а.с. 10, 44).

Відповідно до пояснень позивача, дана
вимога отримана нею 17 лютого 2014 року.

Факт отримання позивачем 17 лютого 2014
року вимоги № Ф-511 від 1 грудня 2013 року
відповідачем не спростований.

17 лютого 2014 року Маріупольською ОДПІ
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області сформовано нову
вимогу про сплату боргу (недоїмки) №
Ф-400, відповідно до якої позивача
зобов'язано сплатити заборгованість зі
сплати єдиного соціального внеску в
сумі 1 616,68 грн (а.с. 24).

Відповідно до картки особового рахунку
позивача та розрахунку заборгованості
(а.с. 40, 44-45) вказана у новій вимозі
заборгованість є заборгованістю зі
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування за 3 та 4 квартали 2013 року.

Зазначена вимога отримана позивачем 26
лютого 2014 року, що вбачається з
відмітки про отримання на корінці
вимоги (а.с. 48).

Не погодившись із зазначеними вимогами
позивач 24 лютого 2014 року звернулась до
суду із даним позовом.

Приймаючи рішення по справі, суд
керується наступним.

Статею 19 Конституції України
встановлено, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст. 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних та юридичних осіб у
сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку у тому числі органів
державної влади. У справах щодо
оскарження рішень суди перевіряють чи
прийняті вони на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади
забезпечення збору та обліку єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку визначає Закон
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" № 2464-VI від 8
липня 2010 року (далі - Закон № 2464-VI).

Законом України "Про внесення змін в
деяких законодавчих актів України у
зв'язку з проведенням адміністративних
реформ" від 4 липня 2013 року № 406-VII
внесені зміни в деякі законодавчі акти,
зокрема, пунктом 102 вказаного закону
внесені зміни в Закон № 2464-VI. Закон №
406-VII набрав чинності 11 серпня 2013 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 8 Закону № 2464-VI
порядок нарахування, обчислення і
сплати єдиного внеску визначається цим
Законом, в частині адміністрування -
Податковим кодексом України, та
прийнятими відповідно до них
нормативно-правовими актами
центрального органу виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику.

Згідно Положення про Міністерство
доходів і зборів України,
затвердженого Указом Президента
України від 18 березня 2013 року № 141/2013
(далі - Положення № 141/2013), Міністерство
доходів і зборів України (Міндоходів
України) є центральним органом
викона-вчої влади, діяльність якого
спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Положення № 141/2013 встановлено,
що Міндоходів України є головним
органом у системі центральних органів
виконавчої влади з питань, зокрема,
забезпечення формування та реалізації
державної політики з адміністрування
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування.
Відповідно до покладених на нього
завдань, Міндоходів, зокрема, контролює
своєчасність подання платниками
податків та єдиного внеску
передбаченої законом звітності
(декларації, розрахунки тощо),
своєчасність, достовірність, повноту
нарахування та сплати податків і
зборів, єдиного внеску; забезпечує
достовірність та повноту обліку
платників податків та єдиного внеску,
суб'єктів зовнішньоекономічної
діяльності, об'єктів оподаткування та
об'єктів, пов'язаних з оподаткуванням;
забезпечує ведення обліку податків і
зборів, єдиного внеску; організовує та
контролює погашення податкового боргу
з податків і зборів платників податків,
а також стягнення своєчасно
ненарахованих та/або несплачених сум
єдиного внеску з платників єдиного
внеску (п. 4 Положення № 141/2013).

Пунктом 7 вказаного Положення
передбачено, що Міндоходів здійснює
повноваження безпосередньо та через
територіальні органи.

Таким чином, відповідач у справі -
Маріупольська ОДПІ є суб'єктом владних
повноважень, органом виконавчої влади,
який в спірних правовідносинах
здійснює повноваження, покладені на
нього Положенням № 141/2013.

Стаття 307 Податкового кодексу України
встановлює особливості оподаткування
платників податку окремими податками і
зборами. Податки і збори, не зазначені у
пункті 307.1 цієї статті, сплачуються
платником податку в порядку і розмірах,
установлених цим Кодексом, а єдиний
внесок на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - в порядку,
визначеному Законом № 2464-VI.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI,
платниками єдиного внеску є фізичні
особи-підприємці, в тому числі ті, які
обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно із ч. 4 ст. 4 цього ж Закону, особи,
зазначені у п. 4 ч. 1 цієї статті, які
обрали спрощену систему оподаткування,
звільняються від сплати за себе
єдиного внеску, якщо вони є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримують відповідно до закону
пенсію або соціальну допомогу. Такі
особи можуть бути платниками єдиного
внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону № 2464-VI,
положення цієї статті поширюються лише
на тих платників, які відповідно до
цього Закону зобов'язані нараховувати,
обчислювати і сплачувати єдиний
внесок.

Статтею 1 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" № 1058-IV визначене поняття
"пенсія" як щомісячна пенсійна виплата
в солідарній системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, яку отримує
застрахована особа в разі досягнення
нею передбаченого цим Законом
пенсійного віку чи визнання її
інвалідом, або отримують члени її сім'ї
у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону № 1058-IV за
рахунок коштів Пенсійного фонду в
солідарній системі призначаються такі
пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2)
пенсія по інвалідності внаслідок
загального захворювання (у тому числі
каліцтва, не пов'язаного з роботою,
інвалідності з дитинства); 3) пенсія у
зв'язку з втратою годувальника.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_1 з 5 вересня 2013 року призначена
пенсія за віком, що підтверджується
пенсійним посвідченням 183015 (а.с. 23).

Проаналізувавши зазначене вище, суд
дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 з 5
вересня 2013 року є "пенсіонером за
віком".

Суд критично оцінює посилання
відповідача на визначення поняття
"пенсійний вік" виключно за нормами
Закону № 1058-IV, оскільки законодавством
(зокрема, Законом України "Про пенсійне
забезпечення") встановлено чітке
посилання на зменшення встановленого
ст. 26 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" пенсійного віку певної
категорії громадян.

Оскільки за висновком суду позивач з 5
вересня 2013 року є пенсіонеркою за віком
та фізичною особою-підприємцем, яка
обрала спрощену систему оподаткування
та сплачує єдиний податок, суд
приходить до висновку, що з цієї дати
вона не зобов'язана сплачувати єдиний
внесок на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, передбачений
Законом № 2464-VI.

Як вбачається з розрахунку
заборгованості по сплаті єдиного
внеску позивача та зворотного боку
облікової картки, 21 жовтня 2013 року
відповідачем нараховано позивачу суму
єдиного внеску за 3 квартал 2013 року у
розмірі 1 194,03 грн. З урахуванням
переплати станом на 1 жовтня 2013 року у
розмірі 796,02 грн, станом на 21 жовтня 2013
року за позивачем за даними
відповідача обліковується недоїмка із
сплати єдиного внеску у розмірі 398,01
грн (а.с. 40, 44-45).

Враховуючи, що позивач є пенсіонером за
віком з 5 вересня 2013 року, за період з 1
липня 2013 року по 4 вересня 2013 року (3
квартал 2013 року) вона мала сплатити
єдиний внесок у розмірі 856,68 грн (66 дн. *
12,98 грн (розмір єдиного соціального
внеску за 1 календарний день 3 кварталу
2013 року).

У зв'язку із наявністю переплати у
розмірі 796,02 грн станом на 21 жовтня 2013
року за позивачем мала обліковуватись
заборгованість у розмірі 60,66 грн (856,68
грн - 796,02 грн).

Таким чином, суд дійшов висновку, що
вимога Маріупольської ОДПІ № Ф-511 від 1
грудня 2013 року на суму 398,01 грн підлягає
скасуванню в частині зобов'язання
позивача сплатити заборгованість з
єдиного соціального внеску в сумі 337,35
грн (398,01 грн - 60,66 грн).

Щодо позовних вимог позивача про
скасування вимоги відповідача № Ф-400
від 17 лютого 2014 року на суму 1 616,68 грн,
суд зазначає наступне.

Як вбачається матеріалів справи, а саме
- з розрахунку заборгованості по сплаті
єдиного внеску позивача та облікової
картки позивача, 20 січня 2014 року
відповідач нарахував позивачу суму
єдиного соціального внеску за 4 квартал
2013 року у розмірі 1 218,67 грн.

З урахуванням існуючої (за даними
інспекції) станом на день нарахування
заборгованості за попередній, 3 квартал
2013 року, заборгованості в розмірі 398,01
грн, загальна сума заборгованості, яка
включена відповідачем до вимоги № Ф-400
від 17 лютого 2014 року, склала 1 616,68 грн
(а.с. 40, 44-45).

Оскільки за висновком суду позивач
станом на 5 вересня 2013 року є
пенсіонеркою за віком та фізичною
особою-підприємцем, яка обрала
спрощену систему оподаткування та
сплачує єдиний податок, з урахуванням
висновку суду про часткове скасування
вимоги Маріупольської ОДПІ № Ф-511 від 1
грудня 2013 року, суд дійшов висновку, що
вимога відповідача № Ф-400 від 17 лютого
2014 року на суму 1 616,68 грн підлягає
скасуванню в частині 1 556,02 грн (1 616,68 грн
- 60,66 грн).

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 71 КАС
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи встановлені судом
обставини та зроблені висновки, беручі
до уваги приписи ст. 71 КАС України, суд
дійшов висновку про необхідність
часткового задоволення позовних вимог
позивача.

Згідно ч. ч. 1 та 3 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України. Якщо
адміністративний позов задоволено
частково, судові витрати, здійснені
позивачем, присуджуються йому
відповідно до задоволених позовних
вимог, а відповідача - відповідно до
тієї частини вимог, у задоволені яких
позивачеві відмовлено.

Керуючись ст. 2, ст. 7-11, 17-20, 69-72, 86, 94, 98,
158-163, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В
И В:

Адміністративний позов фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до
Маріупольської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області про зобов'язання вчинити певні
дії - задовольнити частково.

Скасувати вимогу Маріупольської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Донецькій області № Ф-511
від 1 грудня 2013 року на суму 398,01 грн в
частині 337,35 грн.

Скасувати вимогу Маріупольської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Донецькій області № Ф-400
від 17 лютого 2014 року на суму 1 616,68 грн в
частині 1 556,02 грн.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний
номер податковий номер НОМЕР_1) судові
витрати в розмірі 74,36 грн.

Постанова може бути оскаржена до
Донецького апеляційного
адміністративного суду через
Донецький окружний адміністративний
суд в порядку, визначеному ст. 186
Кодексу адміністративного судочинства
України, шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом ч. 3 ст. 160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя
Волгіна Н.П.