Справа № 2а/0525/327/2012
Суддя: Весельська Т.Ф.
Дата ухвалення: 2014-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2014 року
м. Київ К/9991/72051/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Весельської Т.Ф.,

Малиніна В.В.,

Ситникова О.Ф.,

провівши в порядку касаційного
провадження попередній розгляд
адміністративної справи

за позовом ОСОБА_4 до Управління праці
та соціального захисту населення
Кіровської районної у місті Донецьку
ради, третя особа: військово-лікарська
комісія Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Донецькій області, про визнання
рішення незаконним та зобов'язання
вчинити певні дії,

провадження в якій відкрито за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 25 жовтня
2012 року, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2012 року ОСОБА_4 звернувся з
позовом, в якому просив суд визнати
протиправним рішення Управління праці
та соціального захисту населення
Кіровської районної у місті Донецьку
ради (далі - УПСЗН) № 12 від 10 травня 2012
року про відмову в присвоєні статусу
інваліда війни та зобов'язати
встановити йому такий статус,
відповідно до пунтку 2 статті 7 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту».

Постановою Кіровського районного суду
міста Донецька від 14 серпня 2012 року
позов задоволено частково. Визнано
протиправним рішення УПСЗН щодо
відмови у встановлені ОСОБА_4 статусу
інваліда війни та зобов'язано
встановити йому такий статус. В
задоволенні позовних вимог щодо
проведення перерахунку пенсії
відмовлено, з тих підстав, що вирішення
цього питання не є компетенцією
відповідача.

Постановою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 25
жовтня 2012 року постанову суду першої
інстанції скасовано та ухвалено нове
рішення про відмову ОСОБА_4 у
задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування касаційної скарги
ОСОБА_4 посилається на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
у зв'язку з чим ставить питання про
скасування прийнятого ним рішення та
залишення в силі рішення суду першої
інстанції.

УПСЗН проти задоволення касаційної
скарги позивача заперечувало та
просило залишити її без задоволення, з
огляду на законність та
обгрунтованість судового рішення, яке
оскаржується.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши
доводи касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи та рішення, що
приймалися під час її розгляду, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга
задоволенню не підлягає з огляду на
таке.

Задовольняючи позов частково, суд
першої інстанції виходив із того, що
причина інвалідності позивача
зазначена у довідці МСЕК, дає йому
підстави для визнання інвалідом війни,
відповідно до пункту 7 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту».

Постанову суду апеляційної інстанції
про скасування постанови суду першої
інстанції та відмову в задоволенні
позову мотивовано тим, що інвалідність
позивача настала внаслідок ушкодження,
заподіяного йому протиправними діями
капітана міліції ОСОБА_6, а не під час
безпосереднього виконання службових
обов'язків. Крім того, позивач під час
отримання тілесних ушкоджень не
виконував службові обов'язки, пов'язані
з безпосередньою участю в охороні
громадського порядку, громадської
безпеки, боротьбі зі злочинністю.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду апеляційної інстанції.

За приписами пункту 2 статті 7 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» до
інвалідів війни належать серед інших
інваліди з числа осіб начальницького і
рядового складу органів Міністерства
внутрішніх справ і органів Комітету
державної безпеки колишнього Союзу
РСР, Міністерства внутрішніх справ
України, Служби безпеки України, Служби
зовнішньої розвідки України та інших
військових формувань, які стали
інвалідами внаслідок поранення,
контузії, каліцтва або захворювання,
одержаних під час виконання службових
обов'язків, ліквідації наслідків
Чорнобильської катастрофи, ядерних
аварій, ядерних випробувань, участі у
військових навчаннях із застосуванням
ядерної зброї, інших уражень ядерними
матеріалами.

Згідно з пунктом 12 Положення про
порядок, умови та критерії
встановлення інвалідності,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 3 грудня 2009 року
№ 1317 причинний зв'язок інвалідності
колишніх військовослужбовців з
перебуванням на фронті або з
виконанням ними інших обов'язків
військової служби встановлюється на
підставі документів, виданих
військово-лікувальними закладами, а
також інших документів, що
підтверджують факт отримання
поранення (захворювання).

Відповідно до Порядку розслідування та
обліку нещасних випадків, професійних
захворювань та аварій, що сталися в
органах і підрозділах системи МВС
України, затвердженого наказом
Міністерства внутрішніх справ України
від 27 грудня 2002 року N 1346,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 31 січня 2003 року за N
83/7404, після проведення розслідування
нещасного випадку складається акт за
формою Н-1, де у пункті 14 зазначається
висновок: нещасний випадок (поранення)
стався в період проходження служби
(вказується один з наступних
висновків):

1) при виконанні службових
обов'язків;

2) при виконанні службових
обов'язків, пов'язаних з безпосередньою
участю в охороні громадського порядку,
громадської безпеки, боротьбі зі
злочинністю.

Згідно з висновком акту №2 Про нещасний
випадок ( по формі Н-1) від 18 листопада
2010 року (а.с. 14) нещасний випадок стався
з ОСОБА_4 в період проходження служби
при виконанні службових обов'язків.

Судами встановлено, що 9 серпня 2010 року
ОСОБА_4 в період проходження служби під
час виконання службових обов'язків, у
службовому кабінеті капітана міліції
ОСОБА_6 отримав від останнього декілька
ударів кулаком по голові. Внаслідок
отриманих тілесних ушкоджень, йому
була встановлена ІІІ група
інвалідності.

Аналіз наведених норм законодавства у
сукупності з встановленими судами
обставинами справи дає підстави для
висновку, що інвалідність позивача
настала під час проходження служби в
органах Міністерства внутрішніх справ
та не пов'язана з виконанням ним
службових обов'язків, а тому підстави
для визнання ОСОБА_4 інвалідом війни
відсутні.

Отже, висновок апеляційного суду про
обґрунтованість відмови УПСЗН у
задоволенні заяви ОСОБА_4 щодо надання
йому статусу інваліда війни є
правильним.

Відповідно до частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

З огляду на викладене, керуючись
статтями 2201, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 25 жовтня 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
сторонам у справі та оскарженню не
підлягає.

Судді

Т.Ф. Весельська

В.В. Малинін

О.Ф. Ситников