Справа № 822/4615/13-а
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2014-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 822/4615/13-а
Головуючий у 1-й інстанції: Ковальчук
Суддя-доповідач: Сторчак В. Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Ватаманюка Р.В.,
Мельник-Томенко Ж.М.

при секретарі: Копійчук О.В.

за участю представників сторін:

представників позивача - Пасеки А.М.,
Шевчишина М.Є.

представника відповідача (апелянта) -
Шевчука В.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Хмельницької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у Хмельницькій області
на постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від 07 лютого 2014
року у справі за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальність "Променерго" до
Хмельницької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у Хмельницькій області
про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення з податку на
прибуток приватних підприємств в сумі
1255692,00 грн., пдаткового
повідомлення-рішення з податку на
додану вартість в сумі 321430,0 грн., -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою
відповідальність "Променерго"
звернулось до Хмельницького окружного
адміністративного суду з позовом до
Хмельницької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у Хмельницькій області
про визнання протиправним та
скасування податкових
повідомлень-рішень.

Постановою Хмельницького окружного
адміністративного суду від 07.02.2014 року
адміністративний позов задоволено, а
саме, визнано протиправними та
скасовано податкові
повідомлення-рішення Хмельницької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Хмельницькій області від
07.06.2013 року №/126 і №000542200/127.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, відповідач звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову Хмельницького
окружного адміністративного суду від
07.02.2014 року з підстав її
невідповідності вимогам
процесуального та матеріального права.

Представник відповідача (апелянта) в
судовому засіданні вимоги апеляційної
скарги підтримав в повному обсязі та
просив колегію суддів їх задовольнити.

Представник позивача заперечив проти
задоволення вимог апеляційної скарги,
посилаючись на їх безпідставність та
просив залишити оскаржуване рішення
суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача,
представників сторін, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу слід залишити без задоволення, а
рішення суду першої інстанції - без
зміни, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції,
за результатом проведеної
відповідачем документальної планової
перевірки позивача з питань дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2010 року по
31.12.2012 року, складено акт № 347/220/32200932
від 18.05.2013 року. На підставі зазначеного
акту перевірки відповідачем прийняті
податкові повідомлення-рішення від
07.06.2013 року № /127, яким збільшено
суму грошового зобов"язання з податку
на прибуток на суму 1255692,0 грн., в тому
числі за основним платежем в сумі 1016780,0
грн. та штрафними санкціями в сумі 238912,0
грн., і №/12, яким збільшена сума
грошового зобов"язання з податку на
додану вартість на 321430,0 грн., в тому
числі за основним платежем в сумі 263195,0
грн. та штрафними санкціями в сумі 58235,0
грн.

Позивач, не погоджуючись із прийнятими
податковим органом рішеннями,
звернувся до суду з даним позовом.

В свою чергу, суд першої інстанції,
приймаючи оскаржуване рішення, прийшов
до висновку, що орган владних
повноважень, яким є Хмельницька
об'єднана державна податкова інспекція
Головного управління Міністерства
доходів і зборів України у
Хмельницькій області, діяв не у
відповідності до вимог Податкового
кодексу України та Порядку оформлення
результатів документальних перевірок
щодо дотримання податкового, валютного
та іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби,
платниками податків - фізичними
особами, що затверджений Наказом
Міністерства фінансів України № 395 від
14.03.2013 року. Зокрема, суд першої
інстанції вважає, що відповідачем не
доведено факт порушення позивачем
вимог податкового законодавства.
Відповідач не подав та суд не встановив
будь-яких доказів, які б могли свідчити
про недобросовісність позивача як
платника податків або про наявність
обставин, що виключають
обґрунтованість заявленої ним
податкової вигоди - як-от безтоварний
та/або фіктивний характер здійснених
операцій, завідомо придбання товарів у
осіб, діяльність яких має ознаки
фіктивного підприємництва,
спрямування операцій на одержання
прибутку виключно за рахунок
податкової вигоди тощо.

Колегія суддів Вінницького
апеляційного адміністративного суду
погоджується з висновком суду першої
інстанції по суті спору, з огляду на
наступне.

Даючи правову оцінку спірним
правовідносинам, що виникли між
сторонами, колегія суддів враховує, що
суд першої інстанції в повній мірі
дослідив всі обставини справи та
здійснив аналіз правових норм, що
регулюють спірне питання.

Так встановлено, що податкове
повідомлення-рішення від 07.06.2013 року
№/127, яким збільшено суму
грошового зобов"язання з податку на
прибуток на суму 1255692,0 грн., базується
на викладених в акті перевірки №
347/220/32200932 від 18.05.2013 року висновках
відповідача щодо порушення позивачем
вимог пп.4.1.6 п.4.1 ст.4, пп.5.2.1, пп.5.2.5 п.5.2,
пп.5.3.9 п.5.3, п.5.9 ст.5 Закону №334/94-ВР і пп.
14.1.27 п.14.1 ст.14, п.138.2, п.138.8, пп.138.10.2 п.138.10
ст.138 Податкового кодексу України, та
заниження податку на прибуток на 1016780,0
грн. у зв"язку з заниженням
скоригованого доходу в сумі 1731255,0 грн.,
завищенням валових витрат на 1514604,0 грн.
і завищення витрат, що враховуються при
визначенні об"єкта оподаткування, на
964031,0 грн. Відображене в акті перевірки
заниження скоригованого доходу в сумі
1731255,0 грн. відбулось у зв"язку з
заниженням позивачем задекларованих в
додатку К 1/1 до декларацій з податку на
прибуток відповідних звітних періодів
показників у рядку 01.2 «приріст
балансової вартості запасів» у
загальній сумі 122370,0 грн. та заниженням
валового доходу за 2010 рік за рахунок не
включення до складу валового доходу
заборгованості перед ПП «ДСН-Оптстрой»
в сумі 1608885,0 грн., яка залишилась
нестягнутою після його ліквідації у
зв"язку з визнанням банкрутом
відповідно до рішення господарського
суду Дніпропетровської області від
27.04.2010 року №Б24/33-10.

Враховуючи визнання позивачем
висновків відповідача щодо заниженням
скоригованого доходу в сумі 1731255,0 грн.,
завищення задекларованих показників у
рядку 02.2 «убуток балансової вартості
запасів» у загальній сумі 8208,0 грн. та
заниження валових витрат за 2010 рік на
суму 47252,0 грн., у відповідності з ч.3 ст.72
КАС України їх правомірність не
потребує доказування.

Що стосується правомірність висновків
відповідача щодо завищення позивачем
валових витрат за 2010 рік по операції з
придбання товару від ПП «ДСН-Оптстрой»
на суму 1340738,0 грн., колегія суддів
враховує наступне.

Відповідно до п.5.1 ст.5 Закону України
"Про оподаткування прибутку
підприємств" від 28.12.1994 року №334/94-ВР
(надалі - Закон №334/94-ВР), валові витрати
виробництва та обігу (валові витрати) -
сума будь-яких витрат платника податку
у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних як
компенсація вартості товарів (робіт,
послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання
у власній господарській діяльності.

Відповідно до пп. 11.2.1. п.11.2. ст.11 Закону
№334/94-ВР датою збільшення валових
витрат виробництва (обігу) вважається
дата, що припадає на податковий період,
протягом якого відбувається одна з
подій, що сталася раніше: або дата
списання коштів з банківських рахунків
платника податку на оплату товарів
(робіт, послуг), а в разі їх придбання за
готівку - день їх видачі з каси платника
податку; або дата оприбуткування
платником податку товарів, а для робіт
(послуг) - дата фактичного отримання
платником податку їх результатів.

Пунктами 5 і 6 Положення (стандарту)
бухгалтерського обліку №16 «Витрати»
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 31 грудня 1999 року №
27/42248, визначено, що витратами звітного
періоду визнаються або зменшення
активів, або збільшення зобов'язань, що
призводить до зменшення власного
капіталу підприємства (за винятком
зменшення капіталу внаслідок його
вилучення або розподілу власниками), за
умови, що ці витрати можуть бути
достовірно оцінені. Витрати
відображаються в бухгалтерському
обліку одночасно зі зменшенням активів
або збільшенням зобов'язань.

Отже, вартість придбаного товару
включається до валових витрат
відповідного звітного періоду по факту
отримання товару, або по факту його
оплати в залежності від того, яка із
зазначених подій відбулась раніше.

На думку податкового органу, передача
товару вартістю 1340738,0 грн. від продавця
(ПП «ДСН-Оптстрой») до позивача
відбулась у попередніх періодах (до 2010
року), а його оплата взагалі не
здійснювалась, а тому, у 2010 році були
відсутні визначені законодавством
умови для включення позивачем вартості
придбаного від ПП «ДСН-Оптстрой»
товару до валових витрат зазначеного
звітного періоду.

Проте, судом першої інстанції
встановлено, що акт перевірки не
містить жодного послання на первинні
документи, позивача зафіксовані в
бухгалтерському обліку, які свідчать
про віднесення позивачем вартості
товару в сумі 1340738,0 грн., отриманого від
ПП «ДСН-Оптстрой» у попередніх звітних
періодах, до валових витрат у 2010 році.

Відповідно до п. 2 ст. 3 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» фінансова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий примірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

За змістом п.1.2 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24 травня 1995 року № 88,
зареєстрованим в Міністерстві юстиції
України 5 червня 1995 р. за № 168/704, в
редакції, що діяла на час існування
спірних відносин, господарські
операції відображаються у
бухгалтерському обліку методом їх
суцільного і безперервного
документування. Записи в облікових
регістрах провадяться на підставі
первинних документів. Перенесення
інформації з первинних документів до
облікових регістрів повинно
здійснюватися в міру їх надходження до
місця обробки (бухгалтерія,
обчислювальна установка), проте не
пізніше терміну, що забезпечує
своєчасну виплату заробітної плати,
складання бухгалтерської і
статистичної звітності, декларацій і
розрахунків (п.3.5 Положення).

Таким чином, встановлення факту
включення вартості придбаного товару
до валових витрат відповідного
звітного періоду неможливе без
дослідження первинних документів, які
підтверджують фактичне здійснення
цієї господарської операції, регістрів
бухгалтерського обліку, до яких
переносяться зазначені в первинних
документах відомості про господарську
операцію та документів податкової
звітності.

Встановлено, що надані позивачем
оборотно-сальдові відомості по рахунку
631 «розрахунки з постачальниками» за 2010
рік, які відображені в акті перевірки
як підстава для висновку щодо
включення зазначеної вище суми до
валових витрат у 2010 році, вказують на
наявність кредиторської
заборгованості позивача перед ПП
«ДСН-Оптстрой» за поставлений товару в
сумі 1608885,62 грн. станом на 01.01 кожного
звітного місяця 2010 року.

Законом №334/94-ВР не передбачена норма,
яка б зобов'язувала платника податку
зменшувати або коригувати валові
витрати на суми товарів (робіт, послуг),
віднесені ним до валових витрат за
першою з подій (оприбуткування товару),
у разі неоплати товарів у межах строку
позовної давності. Аналогічну позицію
висловила державна податкова служба
України в Узагальнюючій податковій
консультації №576 від 05.07.2012 року.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з позицією суду першої
інстанції щодо безпідставності
висновки відповідача щодо завищення
позивачем валових витрат за 2010 рік по
операції з придбання товару від ПП
«ДСН-Оптстрой» на суму 1340738,0 грн. у
попередніх звітних періодах.

Що стосується господарських операцій
позивача з придбання електротоварів
від ПП «Міканіт» на суму 2425539,0 грн. та
від ТОВ «Поліформ-М» на суму 12954,0 грн.
суд першої інстанції встановив
наступне.

Відповідно до договору поставки №1/1501-09
від 15.01.2009 року ПП «Міканіт»
зобов"язалось поставити у власність
позивача товар (п.1.1. договору), якість,
асортимент та вартість якого
вказуються в специфікаціях (п.2.1
договору), оплата за який здійснюється
шляхом перерахування коштів на
поточний рахунок постачальника (п.6.1
договору). Пунктом 5.2 договору
передбачено, що товар поставляється за
рахунок постачальника на умовах - склад
замовника. На виконання договору,
відповідно до накладних №780 від 05.02.2010
року, №1777 від 17.03.2010 року і №1776 від
17.03.2010 року та податкових накладних №1777
від 17.03.2010 року, № 1776 від 17.03.2010 року і
№780 від 05.02.2010 року ПП «Міканіт»
передало у власність позивача
електротовари (скриньки для трифазного
лічильника, ЩОЕ ПЕ 1-250, підстанцію
трифазну на 250 кВа і трансформатор ТМ-160
кВа) на загальну суму 242539,0 грн., в тому
числі ПДВ 40423,0 грн. Придбаний товар
позивач оплатив платіжними
дорученнями №337 від 17.02.2010 року, № 355 від
16.03.2010 року і №367 від 31.03.2010 року.

На підставі виданих позивачем
довіреностей товар та супроводжуючі
його документи на складі позивача у
м.Хмельницькому отримав представник
позивача. Перевезення зазначеного
товару від постачальника на склад
позивача в м.Хмельницькому
здійснювалось транспортом та за
рахунок ПП «Міканіт».

Придбаний товар позивач оприбуткував
його в складському та бухгалтерському
обліку, та використав у власній
господарській діяльності шляхом
продажу роздрібним покупцям, отримавши
від зазначених операцій прибуток.
Вказане підтверджується накладними
копіями довіреностей, податковими
накладними, оборотно-сальдовими
відомостями по рахунку 281 «товари на
складах».

На підставі оформлених постачальником
товару накладних та податкової
накладних, які засвідчують факт
поставки товару від ПП «Міканіт»
позивач відніс до валових витрат
відповідних звітних періодів вартість
товару, а до податкового кредиту -
податок на додану вартість,
нарахований та сплачений в ціні
придбаного товару.

Відповідно до договору поставки від
25.01.2011 року ПП «Поліформ-М»
зобов"язалось поставити у власність
позивача продукцію (п.1.1 договору),
кількість, асортимент та вартість якої
узгоджується в додаткових угодах до
договору (п.2.1 договору). Пунктом 5.1
договору передбачено, що товар
поставляється на умовах склад
замовника. В додатках №№ 1-4 до договору
поставки від 25.01.2011 року позивач та ПП
«Поліформ-М» узгодили асортимент
електротоварів, що підлягають
поставці, їх кількість та вартість, а
також порядок оплати - протягом семи
календарних днів від дня вимоги
постачальника. На виконання договору
відповідно до накладних №902 від 28.04.2011
року, №1114 від 17.05.2011 року, №1607 від 20.06.2011
року і №612 від 25.03.2011 року та податкових
накладних №902 від 28.04.2011 року, №1114 від
17.05.2011 року, №1607 від 20.06.2011 року і №612 від
25.03.2011 року ПП «Поліформ-М» передало
власність позивача електротовари
(контактори, трансформатор, комплекти
реле струмових, кабелі, електродвигуни,
світильники, лампи ртутні, та ін.). В
рахунок оплати зазначеного товару
платіжним дорученням №664 від 17.02.2010
року позивач перерахував на рахунок ПП
«Поліформ-М» кошти в сумі 72698,56 грн.

На підставі виданих позивачем
довіреностей товар та супроводжуючі
його документи на складі позивача у
м.Хмельницькому отримали представники
позивача. Перевезення зазначеного
товару від постачальника на склад
позивача в м.Хмельницькому
здійснювалось транспортом та за
рахунок ПП «Поліформ-М».

Придбаний товар позивач оприбуткував в
складському та бухгалтерському обліку,
та використав у власній господарській
діяльності шляхом продажу роздрібним
покупцям, отримавши від зазначених
операцій прибуток. Вказане
підтверджується накладними копіями
довіреностей, податковими накладними,
оборотно-сальдовими відомостями по
рахунку 281 «товари на складах». а також
поясненнями свідків ОСОБА_5 і ОСОБА_6

Встановлено, що позивач та його
контрагенти (ПП «Міканіт» та ПП
«Поліформ-М») відобразили операції з
поставки товару у бухгалтерському та
податковому обліку. Зазначене
підтверджується поясненнями
представника відповідача в судовому
засіданні.

На підставі оформлених
постачальниками товару (ПП «Міканіт»
та ПП «Поліформ-М») накладних та
податкової накладних, які засвідчують
факт поставки товару від цих
постачальників позивач відніс до
валових витрат відповідних звітних
періодів вартість товару, а до
податкового кредиту - податок на додану
вартість, сплачений в його ціні.

В силу пп.5.2.1 п.5.2 ст.2 Закону №334/94-ВР,
який діяв на час існування спірних
відносин, до складу валових витрат
включаються суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

З урахуванням положень п.5.1 і 5.2.1. п.5.2.
ст.5 Закону №334/94-ВР невід'ємною ознакою
правомірності віднесення будь-яких
витрат до складу валових витрат є
зв'язок цих витрат з її господарською
діяльністю.

Пунктом 6 Положення (стандарт)
бухгалтерського обліку 16 "Витрати",
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 31 грудня 1999 року №
318, зареєстрованим в Міністерстві
юстиції України 19 січня 2000 р. за № 27/4248,
визначено, що витратами звітного
періоду визнаються або зменшення
активів, або збільшення зобов'язань, що
призводить до зменшення власного
капіталу підприємства (за винятком
зменшення капіталу внаслідок його
вилучення або розподілу власниками), за
умови, що ці витрати можуть бути
достовірно оцінені.

Досліджені судами як першої, так і
апеляційної інстанцій докази, свідчать
про те, що операції з придбання
електротоварів від ПП «Міконіт» та ПП
«Поліформ - М» спричинили зміни у стані
майна, зобов"язань та фінансових
результатів позивача. Придбані від ПП
«Міконіт» та ПП «Поліформ-М»
електротовари позивач використав у
господарській діяльності, отримавши
від їх продажу роздрібним покупцям
прибуток.

Колегія суддів враховує, що податковим
органом, під час перевірки не
встановлено порушень податкового
законодавства в частині визначення та
сплати прибутку від продажу зазначених
вище товарів, а відтак, позивач
правомірно включив до валових витрат
вартості придбаних від ПП «Міканіт» та
ПП «Поліформ-М» електротоварів,
отримання яких підтверджується
первинними документами, оформленими
сторонами з дотриманням вимог ст.9
закону України «Про бухгалтерський
облік та звітність в Україні».

Що стосується встановленого
перевіркою завищення позивачем витрат,
що враховуються при визначенні об"єкта
оподаткування, на 964031,0 грн. за період з
01.04.2011 року по 31.12.2012 року встановлено
наступне.

Завищення зазначених вище витрат
відбулось у зв"язку з:

- заниженням позивачем задекларованих
у рядку 05.1 декларацій з податку на
прибуток «Собівартість придбаних
(виготовлених) та реалізованих товарів
(робіт, послуг)» за 2012 рік показників на
суму 809590,0 грн. та завищенням витрат у
вказаній сумі за рахунок віднесення до
витрат, що враховуються при визначенні
об"єкта оподаткування, вартості робіт
ТОВ «Новобуд-Світ» на об"єкті
альтернативної енергетики в с.
Ясинівка Ярмолинецького району
відповідно до договору підряду №89 від
29.11.2012 року, які фактично не
здійснювались;

- завищенням собівартості виготовлених
та реалізованих товарів, виконаних
робіт та наданих послуг в сумі 140508,0 грн.
за рахунок віднесення позивачем до
собівартості вартості електротоварів
в сумі 140508,0 грн. по операціях з ПП
«Поліформ-М» на загальну суму 168610,0 грн.,
в т.ч. ПДВ 28102,0 грн., які не мали реальних
наслідків;

- завищенням адміністративних витрат
на суму 13933,0 грн. за рахунок включення
до їх складу вартості послуг ПП «Ареол»
по зберіганню камери КСО 399-17066В УЗ, які
фактично не надавались.

Так, відповідно до договору підряду №89
від 29.11.2012 року ТОВ «Новобуд-Світ»
зобов"язалось за завданням замовника
виконати роботи з прокладання
кабельної лінії 0,4 кВ, будівництва
огорожі території та встановлення
електросилового обладнання на об"єкті
альтернативної енергетики з
використанням енергії сонця в с.
Ясинівка Ярмолинецького району (п.1.1.
договору), склад та обсяги яких будуть
визначені в актах приймання-передачі
виконаних робіт (п.1.2 договору), а
остаточна вартість - за фактично
виконаними обсягами робіт (п.2.5
договору). Відповідно до умов договору
здача-приймання виконаних робіт
оформляється актами
приймання-передачі виконаних робіт
(п.7.1 договору); передача матеріалів для
виконання робіт оформлюється актом
приймання-передачі або накладної (п.5.3
договору); оплата виконаних робіт
здійснюється на підставі актів
приймання-передачі виконаних робіт
(п.6.2 договору). На виконання договору
підряду №89 від 29.11.2012 року в грудні 2012
року ТОВ «Новобуд-Світ» з
використанням переданих позивачем
матеріалів та обладнання виконало
роботи з прокладання кабельної лінії 0,4
кВ, встановлення електросилового
обладнання на об"єкті альтернативної
енергетики з використанням енергії
сонця в с. Ясинівка Ярмолинецького
району та установлення на зазначеному
об"єкті металевої огорожі з сітки.
Вказане підтверджується актами
передачі матеріалів та обладнання від
29.11.2012 року і від 26.12.2012 року, довідками
про вартість виконаних будівельних
робіт за грудень 2012 року, актами
приймання виконаних будівельних робіт
форми КБ-2в та податковими накладними
за грудень 2012 року. Оплата виконаних
ТОВ «Новобуд-Світ» робіт здійснена
позивачем в повному обсязі відповідно
до платіжних доручень.

Судом першої інстанції встановлено, що
виконані ТОВ «Новобуд-Світ» в грудні 2012
року роботи є частиною комплексу
електромонтажних робіт 1-черги
будівництва об'єкту альтернативної
енергетики з використанням енергії
сонця в межах с. Ясинівка
Ярмолинецького району Хмельницької
області, генеральними замовником якого
є ТОВ „Екотехнік Україна" відповідно
до договору підряду №1УЯс від 18.09.12
року, а генеральним підрядником -
позивач.

Виконання в грудні 2012 року ТОВ
«Новобуд-Світ» робіт вартістю 809590,0
грн., передбачених договором підряду
№89 від 29.11.2012 року, окрім іншого,
підтверджується також їх генеральним
замовником - ТОВ «Екотехнік Україна»,
який прийняв від позивача результати
цих робіт та оплатив їх вартість. В свою
чергу відповідач, під час перевірки не
встановив порушень податкового
законодавства щодо декларування
позивачем прибутку, отриманого від
операції з передачі робіт, виконаних
ТОВ «Новобуд-Світ», їх замовнику - ТОВ
«Екотехнік Україна».

Таким чином, на підставі встановлених
обставин справи, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції щодо безпідставності та
необґрунтованості доводів відповідача
про відсутності реальних наслідків
договору підряду №89 від 29.11.2012 року,
укладеного з ТОВ «Новобуд-Світ»,
оскільки виконання цих робіт та їх
оплата підтверджуються наявними у
позивача первинними та іншими
документами, даними бухгалтерського та
податкового обліку.

Позивач та ТОВ «Новобуд-Світ»
відобразили операції з поставки в
грудні 2012 року робіт, виконаних
відповідно до підряду №89 від 29.11.2012
року, у бухгалтерському та податковому
обліку.

На підставі актів виконаних робіт за
грудень 2012 року та інших первинних
документів та податкових накладних,
які засвідчують факт виконання робіт
ТОВ «Новобуд-Світ» позивач відніс до
витрат їх вартість, а до податкового
кредиту - податок на додану вартість,
сплачений в ціні виконаних робіт.

Безпідставними також колегія суддів
вважає висновки відповідача щодо
відсутності реального здійснення
операції з придбання електротоварів
від ТОВ «Поліформ-М» на суму 140508,0 грн.

Так, досліджуючи правомірність
висновків відповідача щодо завищення
позивачем собівартості виготовлених
та реалізованих товарів, виконаних
робіт в сумі 140508,0 грн. за 2-4 квартали 2011
року по операціях з придбання
електротоварів від ПП «Поліформ-М» на
загальну суму 168610,0 грн., в т.ч. ПДВ 28102,0
грн., які не мали реальних наслідків,
судом першої інстанції встановлено, що
зазначені товари придбані відповідно
до договору поставки від 25.01.2011 року.
Поставка цих товарів підтверджується
дослідженими судом накладними №902 від
28.04.2011 року, №1114 від 17.05.2011 року, №1607 від
20.06.2011 року і №612 від 25.03.2011 року та
податковими накладними №902 від 28.04.2011
року, №1114 від 17.05.2011 року, №1607 від 20.06.2011
року і №612 від 25.03.2011 року, поясненнями
свідків та іншими доказами, а часткова
оплата - платіжними дорученнями №696 від
17.05.2011 року, №763 від 26.07.2011 року та №753
від 20.07.2011 року.

Придбаний товар позивач оприбуткував в
складському та бухгалтерському обліку
та використав у власній господарській
діяльності, отримавши від зазначених
операцій прибуток.

На підставі належним чином оформлених
первинних документів, які
підтверджують факт передачі товару
вартістю 140508,0 грн. позивач та його
контрагент ТОВ «Поліформ-М»
відобразили зазначені операції в
бухгалтерському та податковому обліку.

Щодо завищення позивачем
задекларованих показників у рядку 06.2
Декларації "Адміністративні витрати"
за рахунок включення до
адміністративних витрат вартості
послуг ПП «Ареолл» по зберіганню
камери КСУ 399-17066В з вакуумним вимикачем
встановлено наступне.

На замовлення окремого відділу
капітального будівництва Академії
Державної прикордонної служби України
в м.Хмельницькому у грудні 2012 року
відповідно до накладної №444 від 08.12.2011
року позивач придбав у ПП «Ареолл»
камеру КСУ 399-17066В з вакуумним вимикачем
вартістю 226537,18 грн., в тому числі ПДВ
37756,2 грн. Листом від 30.12.2011 року №631-184
відділ капітального будівництва
Академії Державної прикордонної
служби України в м.Хмельницькому
повідомив позивача про неможливість
встановлення в трансформаторну
підстанцію камери КСУ 399-17066В у зв"язку з
погодними умовами та просив
забезпечити її зберігання до
закінчення опалювального сезону
(квітень - травень 2012 року),
встановлення зазначеного обладнання в
зимовий період є неможливим.

Оскільки у зв"язку із зверненням
замовника у позивача відпала
необхідність встановлення камери
399-17066В з вакуумним вимикачем в грудні
2011 року, та одночасно виникла потреба у
її зберіганні, позивач уклав з ПП
«Ареолл» договір зберігання №8.1.-12/12
від 08.12.2011 року, відповідно до якого, ПП
«Ареолл» зобов"язалось зберігати
камеру КСУ 399-17066В з вакуумним вимикачем
(п.п.1.1.-1.2 договору) та повернути
зазначене майно на першу вимогу
позивача (п.2.1.2 договору). Договором
передбачено, що винагорода зберігача
становить 4400,0 грн., в т.ч. ПДВ 733,33 грн. за
календарний місяць (п.3.1 договору); до
п"ятого числа кожного місяця, що настає
за розрахунковим, зберігач передає акт
надання послуг (п.3.2 договору).

8 грудня 2011 року відповідно до акту
прийому-передачі обладнання на
збереження позивач передав, а ПП
«Ареолл» прийняло на збереження камеру
КСУ 399-17066В з вакуумним вимикачем у
законсервованому стані. Виконання
договору зберігання підтверджується
щомісячними актами здачі - прийняття
послуг зберігання від 31.12.2011 року, від
31.01.2012 року, від 29.02.2012 року і від 30.03.2012
року, податковими накладними №4740 від
31.12.2011 року, №399 від 31.01.2012 року, №781 від
29.02.2012 року і №1240 від 30.03.2012 року,
товарно-транспортною накладною від
02.04.2012 року про перевезення камери зі
складу ПП «Ареолл» до м. Хмельницького,
а оплата послуг - платіжними
дорученнями.

На підставі актів здачі - прийняття
послуг зберігання та податкових
накладних, які підтверджують факт
надання послуг зберігання позивач
включив до витрат відповідних звітних
періодів вартість цих послуг, а до
податкового кредиту - ПДВ, сплачений в
їх ціні. Позивач та його контрагент ПП
«Ареолл» відобразили зазначені
операції в бухгалтерському та
податковому обліку.

За змістом п.138.2 ст. 138 ПК України
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

В силу п. 2 ст. 3 закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» фінансова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий примірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку. Частиною 1 ст. 9 зазначеного
Закону передбачено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

У відповідності до пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК
України не включаються до складу
витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Враховуючи наявність у позивача
накладних, актів приймання виконаних
робіт, актів приймання-передачі послуг
зберігання, якими оформлене придбання
електромонтажних робіт від ТОВ
«Новобуд-Світ», електротоварів від ТОВ
«Поліформ-М» і послуг зберігання від ПП
«Ареолл», і вказані документи
відповідають всім вимогам, що
ставляться до первинних документів,
колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції, що
вони є достатньою підставою для
віднесення вартості товару, робіт та
послуг до витрат, що враховуються при
визначенні об"єкта оподаткування,
відповідних звітних періодів.

І, як наслідок, колегія суддів вважає
висновки відповідача щодо завищення
позивачем витрат, що враховуються при
визначенні об"єкта оподаткування, на
964031,0 грн. за період з 01.04.2011 року по
31.12.2012 року, в тому числі: в сумі 809590,0
грн. по операції з придбання робіт ТОВ
«Новобуд-Світ» на об"єкті
альтернативної енергетики в с.
Ясинівка Ярмолинецького району, в сумі
140508,0 грн. по операції з придбання
електротоварів від ПП «Поліформ-М» і в
сумі 13933,0 грн. по операції з придбання
від ПП «Ареолл» послуг зберігання
камери КСО 399-17066В УЗ безпідставними.

Завищення валових витрат по операції з
придбання товару від ПП «ДСН-Оптстрой»
на суму 1340738,0 грн.; завищення валових
витрат по операціях з придбання
електротоварів від ПП «Міканіт» та ТОВ
«Поліформ-М»; завищення витрат, що
враховуються при визначенні об"єкта
оподаткування, по операціях з
придбання робіт від ТОВ «Новобуд-Світ»
та завищення адміністративних витрат
по операції з оплати ПП «Ареал» послуг
із зберігання камери КСУ 399-17066В з
вакуумним вимикачем також не знайшли
свого підтвердження під час
апеляційного розгляду справи.

Вказана в податковому
повідомленні-рішенні від 07.06.2013 року №
/127 сума грошового зобов"язання з
податку на прибуток в розмірі 1255692,0 грн.
визначена відповідачем без урахування
заниження позивачем витрат у зв"язку з
не включенням до їх складу ряду витрат,
підтверджених первинними та іншими
документами, даними бухгалтерського та
податкового обліку позивача, що
знайшло своє підтвердження під час
розгляду справи в судах першої та
апеляційної інстанцій.

Також, судом першої інстанції
встановлено та підтверджено під час
апеляційного розгляду наступне.

Перевіркою достовірності відображених
показників у поданих деклараціях з
податку на прибуток за період з 01.01.2010
року по 31.03.2011 року (п. 3.1.3 Акту
перевірки) не встановлено заниження
або завищення задекларованих
позивачем показників у рядку 04.3.
Декларацій «витрати на оплату праці»,
які за вказаний період становили 94844,0
грн. Проте, за даними тієї ж перевірки,
зазначеними на сторінці 59 Акту в
сформованій таблиці нарахованої
заробітної плати працівникам позивача
зазначено, що за період з 01.01.2010 року по
01.03.2011 року відповідно до даних
бухгалтерського обліку та даних
встановлених перевіркою «витрати на
оплату праці становлять» склали 151513,00
грн. Відтак, під час перевірки
відповідачем не враховане заниження
позивачем валових витрат на суму 56669,0
грн. Витрати на оплату праці в розмірі
151513,0 грн. за вказаний період
підтверджуються також податковими
розрахунками 1ДФ «Податковий
розрахунок сум доходу, нарахованого на
користь платників податку, і сум
утриманого з них податку».

Перевіркою не встановлено заниження
або завищення задекларованих
позивачем показників у рядку 04.4.
Декларацій «сума страхового збору до
фондів державного
загальнообов'язкового страхування».
Проте, відповідно до Звітів про суми
нарахованої заробітної плати
застрахованих осіб та суми нарахованих
внесків на загальнообов"язкове
державне пенсійне страхування за
відповідні звітні періоди загальна
сума нарахованих та плачених внесків
становить 58305,0 грн., а не 12315,0 грн., як
зазначено в акті перевірки. Таким
чином, перевіряючі не врахували
заниження позивачем валових витрат на
суму 45990 грн.

Крім того, перевіркою (п. 3.1.5. Акту) не
встановлено заниження або завищення
задекларованих товариством показників
у рядку 07 Декларацій «Сума
амортизаційних відрахувань» за період
з 01.01.2010 року по 31.03.2011 року в сумі 88454,0
грн. Проте, за даними бухгалтерського
обліку позивача ( відомості по рахунках
№10 «будівлі та споруди», №104 «машини та
обладнання» і № 124 «інші матеріальні
активи») фактично амортизаційні
відрахування склали 115577,0 грн., що
свідчить про заниження позивачем
амортизаційних відрахувань на суму
27123,0 грн., яке також не враховане
відповідачем.

Відповідно до пп.54.3.2. п.54.3 ст.54 ПК
України контролюючий орган
зобов'язаний самостійно визначити суму
грошових зобов'язань, якщо дані
перевірок результатів діяльності
платника податків свідчать про
заниження або завищення суми його
податкових зобов'язань, суми
бюджетного відшкодування та/або
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість платника податків,
заявлених у податкових (митних)
деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Таким чином, вірним є висновок суду
першої інстанції, що перевіривши
первинні документи, дані
бухгалтерського та податкового обліку
позивача, відповідач зобов"язаний був
врахувати зазначене заниження
позивачем валових витрат під час
визначення грошових зобов"язань з
податку на прибуток.

За результатом апеляційного розгляду
справи, колегія суддів вважає вірним
застосування судом першої інстанції
положень п.1 ч.2 ст.162 КАС України,
оскільки у спірному податковому
повідомленні-рішенні від 07.06.2013 року
№/127 неправомірну частину не
можна відокремити та ідентифікувати, а
тому таке рішення підлягає визнанню
неправомірним в цілому.

Що стосується податкового
повідомлення-рішення від 07.06.2013 року
№/12, яким збільшена сума
грошового зобов"язання з податку на
додану вартість на 321430,0 грн., в тому
числі за основним платежем в сумі 263195,0
грн. та штрафними санкціями в сумі 58235,0
грн., встановлено, що воно базується на
викладених в акті перевірки № 347/220/32200932
від 18.05.2013 року висновках відповідача
щодо порушення позивачем вимог пп.7.3.1
п.7.3, пп.7.4.1, пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону № 168 і
п.187.1 ст.187, п.п. 198.1, 198.3 і 198.6 ст.198 ПК
України, та заниження податку на додану
вартість на загальну суму 303618,0 грн. у
зв"язку з завищенням податкового
кредиту по операціях з придбання робіт
від ТОВ «Новобуд-Світ», придбання
електротоварів від ПП «Міканіт» та ТОВ
«Поліформ-М», придбання від ПП «Ареал»
послуг із зберігання камери КСУ 399-17066В
з вакуумним вимикачем, які фактично не
здійснювались, та по операції з оплати
послуг оренди екскаватора, який
належить ТОВ «Камрада», непов"язаних з
господарською діяльністю позивача.

Позивач, сформувавши на підставі
належним чином оформлених первинних
документів валові витрати по операціях
з придбання від ТОВ «Новобуд-Світ»
робіт на об"єкті альтернативної
енергетики в с. Ясинівка
Ярмолинецького району, електротоварів
від ПП «Міканіт» та ТОВ «Поліформ-М», та
послуг із зберігання камери КСУ 399-17066В
з вакуумним вимикачем від ПП «Ареолл»,
на підставі оформлених цими
постачальниками податкових накладних
до податкового кредиту податок на
додану вартість, нарахований та
сплачений в ціні придбаних робіт
товарів та послуг, а саме: по операції з
ТОВ «Новобуд-Світ» - 202398,0 грн., по
операції з ПП «Міканіт» - 40423,0 грн., по
операції з ТОВ «Поліформ-М» - 30261,0 грн. і
по операції з ПП «Ареолл» - 2786,0 грн.

Також встановлено, що відповідно до
договору оренди №4-Н (А) від 13.08.2012 року
ТОВ «Камрада» передало позивачеві в
строкове платне користування строком
до 31.12.2012 року новий екскаватор
навантажувач, 2012 року випуску (п.1.1 і п.4.1
договору). Договором передбачено, що
передача предмета оренди оформлюється
актом приймання-передачі (п.3.3
договору); розмір орендної плати за
серпень 2012 року становить 166500,0 грн., в
тому числі ПДВ (п.5 договору). На
виконання договору оренди відповідно
до акту приймання - передачі від 13.08.2012
року ТОВ «Камрада» передало, а позивач
прийняв екскаватор навантажувач HIDROMEK
HMK 102 В (2012 року випуску).

Орендований екскаватор навантажувач
HIDROMEK HMK 102 В (2012 року випуску) позивач
використав для виконання земляних
робіт під час будівництва пожежних
резервуарів на Веснянській дільниці
ТОВ «Кононівський елеватор» в
м.Старокостянтинові на замовлення ТОВ
«Случ Агро», що підтверджується актами
приймання виконаних будівельних робіт
за серпень 2012 року та довідками про
вартість виконаних будівельних робіт
за серпень 2012 року. Виконані позивачем
з залученням орендованого екскаватора
будівельні роботи ТОВ «Случ Агро»
оплатило в повному обсязі.

Таким чином, передача екскаватора в
оренду, оплата послуг оренди,
використання його позивачем в
господарській діяльності та отримання
прибутку, підтверджуються первинними
документами та даними бухгалтерського
обліку позивача.

Знайшов своє підтвердження під час
апеляційного розгляду справи і той
факт, що відповідачем не доведено, що
податкові накладні на поставку товару,
оформлені ПП «Міканіт» з порушенням
вимог п.7.2 ст.7 Закону №168/97-ВР, якою
встановлені вимоги до податкових
накладних.

Встановлено, що позивачем, з
урахуванням пп. 7.5.1 п.7.5. і пп.7.2.6 п.7.2 ст.7
Закону №168/97-ВР, сформовано податковий
кредит в сумі 40423,0 грн. по операції з ПП
«Міканіт».

Відповідно до п.200.1, п.200.2, п.200.3, п.200.4 ст.
200 Податкового кодексу України сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

При позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
податку, що виник за попередні звітні
(податкові) періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до цього Кодексу), а в разі
відсутності податкового боргу -
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду.

Порядок формування податкового
кредиту з податку на додану вартість
визначений статтею 198 Податкового
кодексу України.

Так, відповідно до п.198.1 ст.198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні
фонди почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно п.198.6 ст.198 Податкового кодексу
України не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог статті
201 цього Кодексу).

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 ПК
України платник податку зобов'язаний
надати покупцю (отримувачу) на його
вимогу підписану уповноваженою
платником особою та скріплену печаткою
(за наявності) податкову накладну,
складену за вибором покупця
(отримувача) в один з таких способів: у
паперовому вигляді; в електронній
формі з дотриманням умови щодо
реєстрації у порядку, визначеному
законодавством, електронного підпису
уповноваженої платником особи та умови
реєстрації податкової накладної у
Єдиному реєстрі податкових накладних.
У такому разі складання податкової
накладної у паперовому вигляді не є
обов'язковим.

Згідно п.44.1 ст.44 ПК України, для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення
яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього
пункту.

Приписами ст.1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" визначено, що
господарська операція - дія або подія,
яка викликає зміни в структурі активів
та зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Відповідно ч.1 ст.9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Судом першої інстанції встановлено, що
первинні документи, які підтверджують
факт реального здійснення
господарських правовідносин позивача
з контрагенти ТОВ «Новобуд-Світ», ТОВ
«Поліформ-М», ПП «Ареолл» і від ТОВ
«Камрада» оформлені належним чином, з
дотриманням вимог, визначених чинним
законодавством України, що засвідчує
про правомірність формування
податкового кредиту.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що вищенаведені документи
відповідають вимогам первинних
документів, містять усі визначені
законом необхідні реквізити, що дає
підстави для врахування їх при
формуванні податкового кредиту
платника податків.

Що стосується посилань відповідача на
окремі недоліки в первинних документах
позивача та відсутність окремих
документів, колегія суддів вважає
вірною позицію суду першої інстанції,
що враховуючи фактичне здійснення
господарських операцій позивача з
контрагентом, первинні бухгалтерські
документи, які надавались позивачем
під час проведення перевірки можуть
вважатись первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності певних недоліків.

За результатом апеляційного розгляду,
колегія суддів вважає вірним висновки
суду першої інстанції, що відповідачем
не доведено факт порушення позивачем
вимог податкового законодавства, і, як
наслідок, наявність підстав для
визнання протиправними і скасування
податкових повідомлень-рішень від
07.06.2013 року №/126 і №000542200/127.

Враховуючи зазначене, колегія суддів
Вінницького апеляційного
адміністративного суду вважає, що суд
першої інстанції вірно встановив
обставини даної справи, правильно
визначив правове регулювання спірних
правовідносин та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги щодо
наявності підстав для скасування
рішення суду першої інстанції
спростовується матеріалами
адміністративної справи та
законодавчим регулюванням спірних
правовідносин.

Згідно з ч. 1 ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Хмельницької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у Хмельницькій області, - залишити без
задоволення, а постанову Хмельницького
окружного адміністративного суду від 07
лютого 2014 року, - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі
28 квітня 2014 року.

Головуючий
Сторчак В. Ю.

Судді
Ватаманюк Р.В.

Мельник-Томенко Ж. М.