Справа № 2а-1870/6703/11
Суддя: Весельська Т.Ф.
Дата ухвалення: 2014-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" березня 2014 р. м. Київ
К/9991/28501/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Весельської Т.Ф.,

Малиніна
В.В.,

Ситникова О.Ф.,

провівши у порядку касаційного
провадження попередній розгляд
адміністративної справи

за позовною заявою Державного
територіально-галузевого об'єднання
"Львівська залізниця" до Сумського
прикордонного загону Східного
регіонального управління Державної
прикордонної служби України про
скасування постанови про
правопорушення, пов'язане зі
здійсненням перевізником міжнародних
пасажирських перевезень,

провадження в якій відкрито за
касаційною скаргою Державного
територіально-галузевого об'єднання
"Львівська залізниця" на постанову
Сумського окружного адміністративного
суду від 20 жовтня 2011 року та ухвалу
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 14 березня
2012 року, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2011 року Державне
територіально-галузеве об'єднання
"Львівська залізниця" (далі - ДТГО
"Львівська залізниця") пред'явило у суді
позов до Сумського прикордонного
загону Східного регіонального
управління Державної прикордонної
служби України (далі - Сумський
прикордонний загін) про скасування
постанови від 31 серпня 2011 року № 69 про
правопорушення, пов'язане зі
здійсненням перевізником міжнародних
пасажирських перевезень, якою його за
невиконання обов'язку перевірити перед
початком міжнародного пасажирського
перевезення наявність у пасажира
документів, необхідних для в'їзду до
держави прямування (транзиту), що
призвело до спроби перевезення
пасажира через державний кордон
України без необхідних документів,
згідно зі статтею 1 Закону України від 10
січня 2002 року № 2920-ІІІ "Про
відповідальність перевізників під час
здійснення міжнародних пасажирських
перевезень" (далі - Закон № 2920-ІІІ),
притягнуто до відповідальності у виді
штрафу у розмірі 8 500 гривень.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 20 жовтня 2011
року, залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 14 березня
2012 року, ДТГО "Львівська залізниця" в
задоволенні позовних вимог відмовлено.

В обґрунтування касаційної скарги ДТГО
"Львівська залізниця" посилається на
порушення судами попередніх інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, у зв'язку з чим просить скасувати
ухвалені ними рішення та направити
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Сумський прикордонний загін своїм
правом, як сторони у справі, не
скористався та заперечень на касаційну
скаргу не надіслав.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши
доводи касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи та рішення, що
приймалися під час її розгляду, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга
підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судами встановлено, що 16 серпня 2011
року о 23 годині 30 хвилин, під час
здійснення прикордонного контролю
потягу № 73 сполученням "Москва - Львів"
виявлено громадянку Киргизії ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, яка пред'явила для
паспортного контролю паспорт
громадянина Киргизії, котрий не надає
права перетнути Державний кордон
України, тобто намагалася перетнути
Державний кордон за відсутності
документів, необхідних для в'їзду до
держави прямування, в пункті контролю
через Державний кордон "Хутір -
Михайлівський" Сумського
прикордонного загону.

У зв'язку з відсутністю у громадянки
Киргизії ОСОБА_5 документів для
перетинання кордону, працівниками
Сумського прикордонного загону
відносно неї був складений протокол
серії СхРУ № 000578 від 16 серпня 2011 року
про адміністративне правопорушення
(а.с. 34). На підставі вказаного протоколу
рішенням від 16 серпня 2011 року їй
відмовлено в перетинанні державного
кордону України (а.с. 27).

Крім того, 16 серпня 2011 року
співробітниками Сумського
прикордонного загону складено
протокол № 521202 про правопорушення,
пов'язане зі здійсненням перевізником
міжнародних пасажирських перевезень
(а.с. 9-10), а 31 серпня 2011 року тимчасово
виконувачем обов'язки начальника
Сумського прикордонного загону, на
підставі зазначеного протоколу,
прийнято постанову № 69 про
правопорушення, пов'язане зі
здійсненням перевізником міжнародних
пасажирських перевезень, якою на ДТГО
"Львівська залізниця" накладено штраф у
розмірі 8 500 гривень (а.с. 11).

Відповідно статті 1 Закону № 2920-ІІІ
підприємства (їх об'єднання), установи,
організації, фізичні особи -
підприємці, які здійснюють міжнародні
пасажирські перевезення (далі -
перевізники), за невиконання обов'язку
перевірити перед початком
міжнародного пасажирського
перевезення наявність у пасажира
документів, необхідних для в'їзду до
держави прямування, транзиту, що
призвело до перевезення чи спроби
перевезення пасажира через державний
кордон України без необхідних
документів, несуть відповідальність у
вигляді штрафу від п'ятисот до однієї
тисячі неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян за кожного такого
пасажира, але не більше двадцяти тисяч
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян за одне перевезення (частина
перша). Перевізник звільняється від
відповідальності, передбаченої цією
статтею, якщо доведе, що документи,
надані йому пасажиром перед початком
міжнародного пасажирського
перевезення, дали йому достатні
підстави вважати, що пасажир мав
документи, необхідні для в'їзду до
держави прямування, транзиту (частина
третя).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився апеляційний суд, виходив з
того, що постанова від 31 серпня 2011 року
№ 69 прийнята відповідачем на підставі,
в межах повноважень та у спосіб, що
передбачений Конституцією та законами
України.

Відповідно до частин другої та третьої
статті 159 КАС законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Втім, рішення, ухвалені судами
попередніх інстанцій, таким вимогам не
відповідають, оскільки не ґрунтуються
на повному з'ясуванні дійсних обставин
справи.

Згідно з частиною першою статті 9
Закону України 22 вересня 2011 року № 3773-VI
"Про правовий статус іноземців та осіб
без громадянства" іноземці та особи без
громадянства в'їжджають в Україну за
наявності визначеного цим Законом чи
міжнародним договором України
паспортного документа та одержаної у
встановленому порядку візи, якщо інше
не передбачено законодавством чи
міжнародними договорами України.

Статтею 1 Угоди між Кабінетом
Міністрів України та Урядом Киргизької
Республіки про взаємні поїздки
громадян, яка підписана 25 лютого 2004
року та затверджена постановою
Кабінету Міністрів України від 2 червня
2004 року № 719, визначено, що
громадяни держави однієї Сторони, у
тому числі ті, які проживають в третіх
державах, можуть на підставі
документів, дійсних для виїзду за
кордон, в'їжджати, прямувати транзитом,
виїжджати і перебувати на території
держави іншої Сторони без віз терміном
до 90 (дев'яносто) діб з дня перетину
державного кордону. Відповідно до
пункту "б" частини першої статті 2 цієї
Угоди, документами, дійсними для виїзду
за кордон, у розумінні цієї Угоди для
громадян Киргизької Республіки є:
паспорт громадянина Киргизької
Республіки; дипломатичний паспорт;
службовий паспорт; свідоцтво на
повернення в Киргизьку Республіку
(тільки для повернення в Киргизьку
Республіку); посвідчення члена екіпажу
повітряного судна (за наявності запису
в польотному завданні); посвідчення
особи робітника поїзних бригад (за
наявності маршрутних листів);
посвідчення особи моряка (за наявності
суднової ролі або виписки з неї);
посвідчення особи співробітника
міжурядового фельд'єгерського зв'язку.

Висновок відповідача, з яким
погодилися суди та поклали в основу
своїх рішень, обґрунтований тим, що у
громадянки Киргизії ОСОБА_5 під час
паспортного контролю були відсутні
належні документи, необхідні для в'їзду
до держави прямування.

У той же час, суди, встановивши, що
ОСОБА_5 слідувала на в'їзд в Україну за
внутрішнім паспортом громадянина
Киргизької Республіки НОМЕР_1, свого
висновку про неможливість взяти його
до уваги як документ, який надає ОСОБА_5
право в'їзду до держави прямування,
транзиту, не обґрунтували, незважаючи
на те, що ця обставина має правове
значення для правильного вирішення
спору.

Натомість, суди послалися на лист
Консульського відділу Міністерства
закордонних справ України від 30
березня 1995 року № М094/922-95, яким
передбачено, що при виїзді громадян
Киргизької Республіки за кордон
заповнюється останній аркуш паспорта
киргизькою та англійськими мовами,
фотокартка скріплюється печатками
відділу віз МВС або підрозділів МЗС,
дипломатичних представництв та
консульських установ Киргизької
Республіки за кордоном.

Втім, судами не враховано, що це
роз'яснення було надано до підписання у
лютому 2004 року та укладання у червні 2004
року Угоди між Кабінетом Міністрів
України та Урядом Киргизької
Республіки про взаємні поїздки
громадян та містить додаткові вимоги
до форми паспорта громадянина
Киргизької Республіки, які не
передбачені цією Угодою.

Оскільки висновки судів ґрунтуються
лише на припущеннях про обставини
справи, що свідчить про порушення норм
процесуального права, які призвели до
неправильного вирішення справи і,
відповідно до частини другої статті 227
КАС України, є підставою для скасування
ухваленого рішення, з передачею справи
на новий розгляд.

Під час нового розгляду справи суду
необхідно врахувати, що рішення є
законним тоді, коли суд, виконавши всі
вимоги процесуального закону і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив спір відповідно до норм
матеріального права, а обґрунтованим
визнається рішення, в якому повно
відображені обставини, що мають
значення для даної справи, висновки
суду про встановлені обставини і
правові наслідки є вичерпними,
відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

З огляду на те, що порушення норм
процесуального права, допущені судами,
призвели до неправильного вирішення
справи і не можуть бути усунуті судом
касаційної інстанції, який
процесуальним законом позбавлений
можливості досліджувати докази і
встановлювати нові обставини, судові
рішення підлягають обов'язковому
скасуванню.

Згідно ж з частинами першою та
четвертою статті 2201 КАС України, за
наявності підстав, які тягнуть за собою
обов'язкове скасування судового
рішення, суд касаційної інстанції
ухвалює рішення за наслідком
попереднього розгляду справи, без
повідомлення осіб, які беруть участь у
справі.

Керуючись статтями 2201, 227, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

ухвалила:

Касаційну скаргу Державного
територіально-галузевого об'єднання
"Львівська залізниця" задовольнити.

Постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 20 жовтня 2011
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 14 березня 2012 року скасувати.

Справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
сторонам у справі та оскарженню не
підлягає.

Судді
Т.Ф. Весельська

В.В. Малинін

О.Ф. Ситников