Справа № 804/2935/14
Суддя: Луніна Олена Станіславівна
Дата ухвалення: 2014-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА
10 квітня 2014 р. Справа № 804/2935/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:
головуючого судді судді
суддіЛуніної О.С. Букіної Л.Є. Рябчук
О.С. при секретаріГамовій Л.І. за
участю: представника позивача -
Витягловської Н.В. розглянувши у
відкритому судовому засіданні у місті
Дніпропетровську адміністративну
справу за адміністративним позовом
Колективного підприємства
"Електротехсервіс" до державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Дурицької Марії Євгеніївни Державної
реєстраційної служби України про
визнання незаконним рішення та
зобов'язання вчинити певні дії, -
У лютому 2014 року КП «Електротехсервіс»
(далі - позивач) звернулось до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
державного реєстратора прав на
нерухоме майно Дурицької М.Є. Державної
реєстраційної служби України (далі -
відповідача) в якому просило:
- визнати незаконним рішення
державного реєстратора прав на
нерухоме майно Дурицької М.Є. Державної
реєстраційної служби України про
відмову у державній реєстрації прав та
їх обтяжень на приватну будівлю
адміністративно-управлінського
апарату, що розташована за
адресою:Дніпропетровська область, м.
суб'єктом: КП «Електротехсервіс»,
податковий номер 03079137;
- скасувати рішення державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Дурицької М.Є. Державної реєстраційної
служби України про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень на
адміністративно-управлінського
апарату, що розташована за адресою:
Дніпропетровська область, м.
суб'єктом: КП «Електротехсервіс»,
податковий номер 03079137;
- зобов'язати державного реєстратора
прав на нерухоме майно Дурицьку М.Є.
Державної реєстраційної служби
України зареєструвати право власності
адміністративно-управлінського
апарату, що розташована за адресою:
Дніпропетровська область, м.
суб'єктом: КП «Електротехсервіс»,
податковий номер 03079137.
В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що відповідач
незаконно відмовила у державній
реєстрації права з посиланням на те, що
подані документи не відповідають
вимогам, або не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують. Оскільки
заявлено право на реєстрацію будівлі
адміністративно-управлінського
апарату, що розташований у
Дніпропетровській області у м.
без виділення нерухомого майна в
окремий об'єкт з присвоєнням адреси та
визначення частки. Однак, таке виконати
взагалі не можливо, бо за даною адресою
знаходиться лише одна будівля
адміністративно-управлінського
апарату, що підтверджується рішенням
Заводського районного суду м.
Дніпродзержинська Виділення частки
також є неможливим, з цих самих причин,
будівля одна та повністю належить КП
«Електротехсервіс» на праві приватної
власності. Незаконним є і твердження
державного реєстратора про те, що
довіреність, з якою звернувся заявник
від імені ліквідатора КП
«Електротехсервіс», повинна бути
нотаріально посвідчена, оскільки ані
ЗУ «Про державну реєстрацію речових
прав на нерухоме майно та їх обтяжень»,
ані Порядком державної реєстрації прав
на нерухоме майно та їх обтяжень, таке
посвідчення довіреності не
передбачено. З таким рішенням
відповідача позивач не згоден, тому
вимушений звернутись до суду з даним
позовом за захистом своїх прав та
Представник позивача у судовому
засіданні позов підтримала у повному
обсязі та просила його задовольнити.
Відповідач - державний реєстратор прав
на нерухоме майно Дурицька Марія
Євгеніївна Державної реєстраційної
служби України, в судове засідання не
з'явилась, про дату, час та місце
розгляду справи повідомлена належним
чином. Направила на адресу суду
письмові заперечення, у яких звертала
увагу суду на те, що будівля
адміністративно-управлінського
апарату, яку просить зареєструвати
позивач, входить до складу цілісного
майнового комплексу, при цьому в
окремий об'єкт нерухомого майна з
присвоєнням самостійної адреси
будівлю не виділено, частку від
цілісного майнового комплексу не
визначено, що не дає змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують. Крім
того, довіреність, яка підтверджує
повноваження заявника до
реєстраційної служби, видана КП
«Едлектротехсервіс» в особі
ліквідатора Денисенка Дениса
В’ячеславовича, який діє на підставі
ухвали Господарського суду
Дніпропетровської області, однак з
поданих документів неможливо
встановити, що даний документ
підписаний особою, яка має на це
повноваження. Тому приймаючи рішення
про відмову у державній реєстрації
права, вона діяла відповідно до вимог
чинного законодавства та прийняте
рішення є цілком законним і
правомірним. У зв'язку з чим, просила
суд у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ч. 4 ст. 128 КАС України, у
разі неприбуття відповідача, належним
чином повідомленого про дату, час і
місце судового розгляду, без поважних
причин, розгляд справи може не
відкладатися і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи,
оцінивши доводи та дослідивши письмові
докази, суд вважає за необхідне у
задоволенні адміністративного позову
відмовити виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що відповідно до
рішення Заводського районного суду м.
Дніпродзержинська від 07 лютого 2013 року
у цивільній справі №415/8552/12, будівля
адміністративно-управлінського
апарату, площею 1344 кв.м., у якій
розташовані склади та інші підсобні
приміщення, що розташована на
земельній ділянці розміром 0,045 га та
знаходиться за адресою:
Дніпропетровська область, м.
Дніпродзержинськ, вул. Губи, буд. 7,
належить на праві приватної власності
Комунальному підприємству
«Електротехсервіс» код 03079137 та
підлягає подальшій реєстрації у
відповідних органах державної
реєстрації.

З метою державної реєстрації права
власності на дане нерухоме майно 06
грудня 2013 року КП «Електротехсервіс»
звернулось до Реєстраційної служби
Дніпродзержинського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області із заявою. До заяви надано
оригінали і копії документів, що
підтверджується карткою прийому заяви
№ 8722478.

Вказана заява передана Реєстраційною
службою Дніпродзержинського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області до Державної реєстраційної
служби України для її подальшого
розгляду та прийняття відповідного
рішення.

Судом також встановлено, що 09 січня 2014
року державним реєстратором прав на
нерухоме майно Дурицькою Марією
Євгеніївною Державної реєстраційної
служби України прийнято рішення № 9780221
про відмову у державній реєстрації
прав та їх обтяжень, у зв'язку з тим, що
подані документи не відповідають
вимогам, або не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують.

Відповідно до Положення про Державну
реєстраційну службу України,
затвердженого Указом Президента
України від 6 квітня 2011 року N 401/2011,
Державна реєстраційна служба України
(Укрдержреєстр) є центральним
органом виконавчої влади,
діяльність якого спрямовується і
координується Кабінетом Міністрів
України через Міністра юстиції
України та входить до системи органів
виконавчої влади.

Укрдержреєстр є головним органом у
системі центральних органів
виконавчої влади з питань реалізації
державної політики у сферах державної
реєстрації актів цивільного стану,
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно, державної реєстрації
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців, реєстрації (легалізації)
об'єднань громадян, інших громадських
формувань, статутів фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, якщо їх
реєстрація передбачена законами,
статуту територіальної громади міста
Києва, друкованих засобів масової
інформації та інформаційних агентств
як суб'єктів інформаційної діяльності.

Державна реєстрація прав власності на
нерухоме майно здійснюється
відповідно до Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно» від 01.07.2004р. №1952-ІV,
Порядку ведення Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 26.10.2011 р. №1141,
Порядку державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 22.06.2011 р. №703 та
Порядку взаємодії органів державної
реєстрації прав та їх посадових осіб,
затвердженого Наказом Міністерства
юстиції України від 02.04.2013 р.№607/5.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно» державна реєстрація речових
прав на нерухоме майно (далі - державна
реєстрація прав) - офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно. Державний
реєстр речових прав на нерухоме майно
(далі - Державний реєстр прав) - єдина
державна інформаційна система, що
містить відомості про права на
нерухоме майно, їх обтяження, а також
про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Згідно ст. 3 цього Закону, інформація
про права на нерухоме майно та їх
обтяження підлягає внесенню до
Державного реєстру прав. Держава
гарантує достовірність зареєстрованих
прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Стаття 8 цього ж Закону зазначає, що до
повноважень державного реєстратора,
зокрема, належать проведення державної
реєстрації прав та їх обтяжень або
відмови у їх реєстрації; забезпечення
ведення Державного реєстру прав.

Частинами 1, 4 ст. 15 даного Закону
передбачено, що Державна реєстрація
прав та їх обтяжень проводиться в
такому порядку: прийняття і перевірка
документів, що подаються для державної
реєстрації прав та їх обтяжень,
реєстрація заяви; встановлення факту
відсутності підстав для відмови в
державній реєстрації прав та їх
обтяжень, зупинення розгляду заяви про
державну реєстрацію прав та/або їх
обтяжень; прийняття рішення про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень, відмову в ній або зупинення
державної реєстрації; внесення записів
до Державного реєстру прав; видача
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону;
надання витягів з Державного реєстру
прав про зареєстровані права та/або їх
обтяження.

Державній реєстрації підлягають
виключно заявлені права та їх
обтяження за умови їх відповідності
законодавству і поданим документам.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 22 червня 2011 року за №703 затверджено
Порядок державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень.

Пунктом 26 Порядку державної реєстрації
прав на нерухоме майно та їх обтяжень
від 22.06.2011 року встановлено, що для
проведення державної реєстрації права
власності та інших речових прав на
нерухоме майно необхідними
документами є документи, що
підтверджують виникнення, перехід або
припинення права власності та інших
речових прав на нерухоме майно та інші
документи, визначені цим Порядком.

Нормами п. 16 Порядку № 703 від 22.06.2011 року
визначено, що за результатами розгляду
заяви про державну реєстрацію та
документів, необхідних для її
проведення, державний реєстратор
приймає рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень або
рішення про відмову в такій реєстрації.

Пункт 23 даного Порядку зазначає, що
державний реєстратор приймає рішення
про відмову в державній реєстрації
прав та їх обтяжень виключно за
наявності підстав для відмови в
державній реєстрації прав, що
визначені у Законі України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень".

Частинами 1, 2 ст. 24 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав та
нерухоме майно та їх обтяжень»
визначено, що у державній реєстрації
прав та їх обтяжень може бути
відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене
право, обтяження не підлягає державній
реєстрації відповідно до цього Закону;
2) об'єкт нерухомого майна, розміщений
на території іншого органу державної
реєстрації прав; 3) із заявою про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень звернулася неналежна особа; 4)
подані документи не відповідають
вимогам, встановленим цим Законом, або
не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують; 5) заяву
про державну реєстрацію прав,
пов'язаних з відчуженням нерухомого
майна, подано після державної
реєстрації обтяжень, встановлених
щодо цього майна, крім випадків,
встановлених частиною дев'ятою статті
15 цього Закону; 5-1) заяву про державну
реєстрацію обтяжень речових прав на
нерухоме майно щодо попереднього
правонабувача подано після державної
реєстрації права власності на таке
майно за новим правонабувачем; 5-2)
заяву про державну реєстрацію речових
прав, похідних від права власності,
подано за відсутності державної
реєстрації права власності, крім
випадків, установлених частиною
дев'ятою статті 15 цього Закону; 5-3) під
час подання заяви про державну
реєстрацію права власності на
підприємство як єдиний майновий
комплекс, житловий будинок, будівлю,
споруду (їх окремі частини), що
виникло на підставі документа, за
яким правонабувач набуває також
право власності на земельну ділянку,
не подано заяву про державну
реєстрацію права власності на земельну
ділянку; 5-4) після завершення
п'ятиденного строку з дня отримання
заявником письмового повідомлення про
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав не усунено обставин,
що були підставою для прийняття такого
рішення; 5-5) заяву про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень під час
вчинення нотаріальної дії з
нерухомим майном, об'єктом
незавершеного будівництва подано не до
нотаріуса, який вчинив таку дію; 5-6)
заяву про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень в електронній формі
подано особою, яка не є державним
кадастровим реєстратором або
державним виконавцем; 6) заявником
подано ті самі документи, на підставі
яких заявлене право та обтяження
такого права вже зареєстровано у
Державному реєстрі прав. За наявності
підстав для відмови в державній
реєстрації державний реєстратор
приймає рішення про відмову в
державній реєстрації прав та їх
обтяжень.

Частинами 2 та 4 ст. 24 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»
встановлено, що за наявності підстав
для відмови в державній реєстрації
державний реєстратор приймає рішення
про відмову в державній реєстрації
прав та їх обтяжень. Відмова в
державній реєстрації прав та їх
обтяжень з підстав, не передбачених цим
законом, заборонена.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 19 даного Закону
Державна реєстрація прав проводиться
на підставі рішень судів, що набрали
законної сили.

Крім того, згідно ч. 4 Порядку
присвоєння об'єкту нерухомого майна
реєстраційного номера, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 08.12.2010 р. №1117 «Про ідентифікацію
об'єктів нерухомого майна для
державної реєстрації прав на них»,
реєстраційний номер присвоюється
таким об'єктам нерухомого майна, як
земельна ділянка, підприємство як
єдиний майновий комплекс, житловий
будинок, будівля, споруда або їх окремі
частини, квартира, житлове та нежитлове
приміщення.

Проте, мотивувальною частиною рішення
Заводського районного суду м.
Дніпродзержинська від 07 лютого 2013 року
у цивільній справі №415/8552/12
встановлено, а саме: «підприємство
відповідача має нерухоме майно, що
підтверджується свідоцтвом «Про
власність» від 11 лютого 1994 р., до складу
якого входить цілісний майновий
комплекс, про який йдеться в
мотивованої частини ухвали Вищого
адміністративного суду України від 27
березня 2012 р. справа № К/9991/19061/11, де
зазначено, що до складу
спеціалізованого управління входить
зокрема будівля
адміністративно-управлінського
апарату, площею 1344 кв.м., у якій
розташовані склади та інші підсобні
приміщення, наявність будівлі
підтверджується мотивованими
частинами судового рішення і не
потребує додаткових доказів,
невизначеним є місцезнаходження цієї
будівлі, хоча достовірно відомо про те,
що адміністративна будівля, яка
входить до складу цілісного майнового
комплексу знаходиться за адресою по
вул.. Губи 7 м Дніпродзержинськ, тобто за
адресою цілісного майнового
комплексу».

Тобто, будівля
адміністративно-управлінського
апарату площею 1344 кв.м., в якій
розташовані склади та інші підсобні
приміщення, є складовою частиною
цілісного майнового комплексу та
знаходиться за такою ж адресою, що і
весь комплекс, зокрема:
Дніпропетровська область, м.
Дніпродзержинськ, вул. Губи, 7, що, в свою
чергу, не дає можливості чітко
визначити конкретне місце знаходження
спірного об'єкту та ідентифікувати
його, як окремий об'єкт нерухомого
майна.

Що стосується твердження позивача про
відмову державним реєстратором у
державній реєстрації прав з підстав
відсутності нотаріально посвідченої
довіреності, що відобразилась у
рішенні від 09 січня 2014 року, то з тексту
не вбачається неналежного оформлення
довіреності, а лише вказується на те, що
при зверненні до реєстраційної служби
заявником не надано документів, які б
підтверджували повноваження особи, що
надала довіреність № 3 від 02.12.2013 р.
Тобто, відсутня ухвала господарського
суду Дніпропетровської області від 19
серпня 2013 року, якою ліквідатором КП
«Електротехсервіс» призначено саме
Денисенка Д.В. та який уповноважив
заявника звернутись до реєстраційної
служби від свого імені.

Отже, враховуючи дані обставини,
державний реєстратор правомірно
відмовила у реєстрації права власності
будівлі
адміністративно-управлінського
апарату.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно із ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності відповідно до ч. 2 ст. 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, покладається на відповідача,
якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Таким чином, рішення суб'єкта владних
повноважень від 09 січня 2014 року про
відмову в реєстрації права власності є
таким, що прийнято на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, щодо відмови у задоволенні
позовних вимог КП «Електротехсервіс»
про визнання протиправним та
скасування рішення державного
реєстратора, зобов'язання вчинити
певні дії.

Керуючись ст. ст. 11, 71, 72, 86, 94, 160-163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову Колективного підприємства
«Електротехсервіс» до державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Дурицької Марії Євгеніївни Державної
реєстраційної служби України про
визнання незаконним рішення та
зобов'язання вчинити певні дії -
відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду шляхом подання
апеляційної скарги через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд з одночасним
направленням копії апеляційної скарги
особою, яка її подає, до суду
апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі складення постанови у повному
обсязі, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом
за місцезнаходженням суб'єкта владних
повноважень і він не був присутній у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, але
його було повідомлено про можливість
отримання копії постанови суду
безпосередньо у суді, то десятиденний
строк на апеляційне оскарження
постанови суду обчислюється з
наступного дня після закінчення
п'ятиденного строку з моменту
отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено
16 квітня 2014 року.

Головуючий суддя Суддя Суддя
О.С. Луніна
Л.Є.
Букіна О.С. Рябчук