Справа № 815/7076/13-а
Суддя: Бойко О.Я.
Дата ухвалення: 2014-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/7076/13-а
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2014 року м. Одеса

12:20

Одеський окружний адміністративний
суд в складі:

головуючого судді - Бойко О.Я.;

за участі:

секретаря судового засідання -
Мураховської А.І.;

представника позивача - Ейсмонт І.С.
(посвідчення від 03.12.2012 року);

відповідач - не з'явився;

третя особа - не з'явилась,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Заступника Ізмаїльського
міжрайонного прокурора до
Ізмаїльської міської ради, третя особа
- Товариство з обмеженою
відповідальністю «Оріс-Ізмаїл», про
визнання протиправним та скасування
рішення № 2889-VI від 26.04.2013 року, -

СУТЬ СПОРУ:

Позивач звернувся з адміністративним
позовом до Ізмаїльської міської ради,
третя особа - Товариство з обмеженою
відповідальністю «Оріс-Ізмаїл», в
якому просив суд визнати протиправним
та скасувати рішення Ізмаїльської
міської ради № 2889-VI від 26.04.2013 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач зазначив наступне.

Ізмаїльська міжрайонна прокуратура
провела перевірку додержання вимог
земельного законодавства України
Ізмаїльською міською радою.

В ході проведення перевірки
встановлено, що Ізмаїльська міська
рада своїм рішенням № 1268-VI від 28.09.2011
року надала дозвіл Фізичній особі -
підприємцю ОСОБА_2 на розробку проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки у довгострокову оренду строком
на 49 років для розміщення та
експлуатації виробничого комплексу по
АДРЕСА_1

26.04.2013 року Ізмаїльська міська рада
прийняла рішення № 2889-VI, яким внесла
зміни до рішення № 1268-VI від 28.09.2011 року,
а саме в частині особи, якій надається
дозвіл замість «Фізична
особа-підприємець ОСОБА_2» читати
«Товариство з обмеженою
відповідальністю «Оріс-Ізмаїл»».

Ізмаїльська міська рада надала дозвіл
на розробку проекту землеустрою
юридичній особі Товариству з обмеженою
відповідальністю «Оріс-Ізмаїл» не
застосовуючи процедуру земельних
торгів, при цьому Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Оріс-Ізмаїл» не є власником
нерухомого майна, яке знаходиться на
земельній ділянці по АДРЕСА_1

Ізмаїльська міжрайонна прокуратура
28.08.2013 року внесла подання № 5510 до
Ізмаїльської міської ради про усунення
порушень вимог Земельного кодексу
України.

Ізмаїльська міська рада листом від
18.09.2013 року № 13/01-13-2600 відхилила подання
Ізмаїльської міжрайонної прокуратури
від 28.08.2013 року № 5510.

Позивач не погоджується з рішенням
Ізмаїльської міської ради № 2889-VI від
26.04.2013 року та вважає його протиправним,
винесеним з порушенням норм чинного
законодавства та таким, що належить до
скасування.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав у
повному обсязі та просив їх
задовольнити посилаючись на
обґрунтування викладені в позовній
заяві (а.с.3-5).

Відповідач та третя особа до судового
засідання не з'явилися. Про дату, час та
місце судового засідання
повідомлялись належним чином та
своєчасно (а.с.71-76), про причини неявки
суд не повідомляли.

Суд, з урахуванням думки представника
позивача, згідно з ч.4 ст.128 КАС України
ухвалив розглянути дану
адміністративну справу за відсутності
відповідача та третьої особи за
наявними доказами в матеріалах справи.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши надані письмові
докази, перевіривши матеріали справи, а
також проаналізувавши законодавство,
яке регулює спірні правовідносини, суд
дійшов висновку, що в задоволенні
адміністративного позову слід
відмовити. Свій висновок суд
вмотивовує наступним чином. Так, суд, -

ВСТАНОВИВ:

На підставі постанови про проведення
перевірки від 02.07.2013 року № 4435 (а.с.16-17)
Ізмаїльська міжрайонна прокуратура
провела перевірку Ізмаїльської
міської ради з питань додержання вимог
земельного законодавства України.

В ході проведення перевірки
встановлено, що Ізмаїльська міська
рада своїм рішенням № 1268-VI від 28.09.2011
року надала дозвіл Фізичній особі -
підприємцю ОСОБА_2 на розробку проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки площею 0,7134 га у довгострокову
оренду строком на 49 років для
розміщення та експлуатації
виробничого комплексу по АДРЕСА_1
(а.с.23).

26.04.2013 року Ізмаїльська міська рада
прийняла рішення № 2889-VI «Про внесення
змін до рішення Ізмаїльської міської
ради № 1268-VI від 28.09.2011 року», яким внесла
зміни до рішення № 1268-VI від 28.09.2011 року,
а саме в частині особи, якій надається
дозвіл замість «Фізична
особа-підприємець ОСОБА_2» читати
«Товариство з обмеженою
відповідальністю «Оріс-Ізмаїл»» (а.с.22).

Ізмаїльська міжрайонна прокуратура
28.08.2013 року винесла подання № 5510
(а.с.18-19). Відповідно до цього подання
позивач вимагав від відповідача
прийняти дієві заходи щодо усунення
виявлених порушень законності, а також
причин та умов, що їм сприяють з метою
недопущення їх у майбутньому, та
вирішити питання щодо притягнення
винних посадових осіб Ізмаїльської
міської ради до дисциплінарної
відповідальності.

Ізмаїльська міська рада листом від
18.09.2013 року № 13/01-13-2600 надала відповідь
на подання від 28.08.2013 року № 5510 (а.с.20-21).
Згідно з листом Ізмаїльська міська
рада відхилила подання Ізмаїльської
міжрайонної прокуратури від 28.08.2013 року
№ 5510 та зазначила, що підстави для
притягнення посадових осіб
Ізмаїльської міської ради до
дисциплінарної відповідальності
відсутні.

Перевіривши законність рішення
відповідача суд дійшов висновку, що
спірне рішення від 26.04.2013 року № 2889-VI
«Про внесення змін до рішення
Ізмаїльської міської ради № 1268-VI від
28.09.2011 року», прийняте відповідачем
обґрунтовано, на підставі Конституції
та законів України, у зв'язку з чим
заявлені позивачем вимоги про
скасування цього рішення не належать
до задоволення.

Впродовж судового розгляду справи
представник позивача стверджував, що
Ізмаїльська міська рада, не
застосовуючи процедуру земельних
торгів, надала дозвіл на розробку
проекту землеустрою юридичній особі
ТОВ «Оріс-Ізмаїл». При цьому ТОВ
«Оріс-Ізмаїл» не є власником
нерухомого майна, яке знаходиться на
земельній ділянці по АДРЕСА_1 При цьому
позивач посилався на ч.1 ст.134
Земельного кодексу України. Так,
відповідно до цієї норми закону:
«Земельні ділянки державної чи
комунальної власності або права на них
(оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому
числі з розташованими на них об'єктами
нерухомого майна державної або
комунальної власності, підлягають
продажу окремими лотами на
конкурентних засадах (земельних
торгах), крім випадків, встановлених
частиною другою цієї статті».

Разом з тим, з огляду на матеріали
справи суд встановив, що відповідно до
інформаційної довідки з Реєстру прав
власності на нерухоме майно від 25.09.2013
року виробничий комплекс, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1,
перебуває у приватній спільній
частковій власності (а.с.24-29).
Власниками цього нерухомого майна є
ОСОБА_3 та ОСОБА_2, які володіють по 1/2
частки.

Таким чином, нерухоме майно, яке
знаходиться на земельній ділянці по
АДРЕСА_1, не є державною або комунальною
власністю. А відтак - позивач, на думку
суду, помилково посилається на
порушення ч.1 ст.134 Земельного кодексу
України з боку відповідача.

В даному випадку суд звертає увагу на
ч.2 ст.134 Земельного кодексу України.

Відповідно до абз.2 ч.2 ст.134 Земельного
кодексу України не підлягають продажу
на конкурентних засадах (земельних
торгах) земельні ділянки державної чи
комунальної власності або права на них
у разі розташування на земельних
ділянках об'єктів нерухомого майна
(будівель, споруд), що перебувають у
власності фізичних або юридичних осіб.

Крім того, відповідно до листа
виконавчого комітету Ізмаїльської
міської ради від 18.09.2013 року № 13/01-13-2600
суд встановив, що згідно з п.1.5 Статуту
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Оріс-Ізмаїл»
засновниками цього підприємства є
ОСОБА_3 та ОСОБА_2, які володіють по 1/2
майна на праві власності кожен.

Також суд встановив, що нерухоме майно,
розташоване по АДРЕСА_1, відповідно до
договорів оренди від 19.04.2013 року
передане в оренду ТОВ «Оріс-Ізмаїл».

Про факти незгоди власників нерухомого
майна ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з винесеним
рішенням, що оскаржується, позивач не
зазначав ні в своєму позові, ні на
судових засіданнях.

На запитання суду в чому конкретно
полягає порушення прав держави
представник позивача конкретної
відповіді не надав.

Адже відповідно до ч.2 ст.60 КАС України
прокурор, який звертається до
адміністративного суду в інтересах
держави, в позовній заяві (поданні)
самостійно визначає, в чому полягає
порушення інтересів держави, та
обґрунтовує необхідність їх захисту, а
також зазначає орган, уповноважений
державою здійснювати відповідні
функції у спірних правовідносинах.

Також суд звертає увагу на ч.2 ст.6 КАС
України, відповідно до якої: «У
випадках, установлених законом, до суду
можуть звертатися органи та особи, яким
надано право захищати права, свободи та
інтереси інших осіб».

З сукупного аналізу вказаних норм
права суд робить висновок, що право на
судовий захист має та особа, яка є
суб'єктом (носієм) порушених прав,
свобод чи інтересів.

Позивач не довів в суді порушення прав,
свобод, чи інтересів держави з боку
відповідача.

Таким чином, з урахуванням
встановлених вище фактів суд
встановив, що відповідач правомірно
прийняв спірне рішення від 26.04.2013 року
№ 2889-VI «Про внесення змін до рішення
Ізмаїльської міської ради № 1268-VI від
28.09.2011 року», яким вніс зміни до рішення
№ 1268-VI від 28.09.2011 року, а саме в частині
особи, якій надається дозвіл замість
«Фізична особа-підприємець ОСОБА_2»
читати «Товариство з обмеженою
відповідальністю «Оріс-Ізмаїл»».

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

У відповідності до ч.2 ст.72 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно з ч.5 ст.94 КАС України: «У разі
відмови у задоволенні позовних вимог
позивача, звільненого від сплати
судових витрат, а також залишення
адміністративного позову без розгляду
судові витрати, понесені відповідачем,
компенсуються за рахунок Державного
бюджету України».

Відповідно до п.11 ч.1 ст.5 Закону України
«Про судовий збір» від сплати судового
збору звільняються органи прокуратури
- при здійсненні своїх повноважень.

Оскільки відповідач не поніс судових
витрат, суд не здійснює їх компенсацію
за рахунок Державного бюджету України.

У процесі розгляду справи не
встановлено інших фактичних обставин,
що мають суттєве значення для
правильного вирішення спору, і доказів
на підтвердження цих обставин.

На підставі викладеного, керуючись
Конституцією України, Земельним
кодексом України, ст.ст. 2, 6, 7, 8, 9, 11, 27, 60,
69-71, 86, 94, 128, 159-163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову відмовити.

Порядок і строки оскарження постанови
визначаються ст.ст. 185, 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова суду першої інстанції,
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано. У разі
подання апеляційної скарги судове
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Відповідно до частини першої статті 185,
частини першої-другої, четвертої
статті 186 Кодексу адміністративного
судочинства України, сторони які
беруть участь у справі, а також особи,
які не брали участі у справі, якщо суд
вирішив питання про їхні права,
свободи, інтереси чи обов'язки, мають
право оскаржити в апеляційному порядку
дану постанову повністю або частково
шляхом подання апеляційної скарги до
Одеського апеляційного
адміністративного суду через Одеський
окружний адміністративний суд.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
безпосередньо в суді, то десятиденний
строк на апеляційне оскарження
постанови суду обчислюється з
наступного дня після закінчення
п'ятиденного строку з моменту
отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Одеського апеляційного
адміністративного суду через
адміністративний суд першої інстанції,
який ухвалив судове рішення.

Повний текст постанови складений 23
квітня 2014 року.

Суддя
О.Я. Бойко