Справа № 805/4408/14
Суддя: Зінченко О.В.
Дата ухвалення: 2014-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в
адміністративній справі

10 квітня 2014 року
Справа № 805/4408/14

Суддя Донецького окружного
адміністративного суду Зінченко О.В.,
розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до
Іллічівського міжрайонного прокурора
м. Маріуполя Донецької області
Соклакова М.В. про прийняття
процесуального рішення по порушенням
допущених прокурором Соклаковим М.В., а
також про порушення судового
провадження відносно прокурора
Соклакова М.В.,-

ВСТАНОВИВ:

07 квітня 2014 року ОСОБА_1 (далі - позивач)
звернулась до Донецького окружного
адміністративного суду із
адміністративним позовом до
Іллічівського міжрайонного прокурора
м. Маріуполя Донецької області
Соклакова М.В. (далі - відповідач) про
прийняття процесуального рішення по
порушенням допущених прокурором
Соклаковим М.В., а також про порушення
судового провадження відносно
прокурора Соклакова М.В.

Відповідно до частини 1 статті 107
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі - КАС України)
встановлено, що суддя після одержання
позовної заяви з'ясовує, чи подана
позовна заява особою, яка має
адміністративну процесуальну
дієздатність; має представник належні
повноваження (якщо позовну заяву
подано представником); відповідає
позовна заява вимогам, встановленим
статтею 106 цього Кодексу; належить
позовну заяву розглядати в порядку
адміністративного судочинства; подано
адміністративний позов у строк,
установлений законом (якщо
адміністративний позов подано з
пропущенням встановленого законом
строку звернення до суду, то чи
достатньо підстав для визнання причин
пропуску строку звернення до суду
поважними); немає інших підстав для
повернення позовної заяви, залишення
її без розгляду або відмови у відкритті
провадження в адміністративній справі,
встановлених цим Кодексом.

Згідно частини 2 статті 107 КАС України
суддя відкриває провадження в
адміністративній справі на підставі
позовної заяви, якщо відсутні підстави
для повернення позовної заяви,
залишення її без розгляду чи відмови у
відкритті провадження у справі.

Дослідивши зміст позовної заяви, суд
дійшов висновку, що дану заяву не
належить розглядати в порядку
адміністративного судочинства
виходячи з наступного.

Як вбачається зі змісту позову, позивач
вказує про невиконання прокурором
конституційних функцій у
кримінальному провадженні розпочатому
відносно позивача, яким грубо порушені
норми Конституції України,
Кримінального процесуального кодексу
України, що призвело до необ'єктивного
розгляду кримінальної справи, та, як
наслідок винесення вироку судом
відносно позивача без наявності
доказів.

Відповідно до статті 55 Конституції
України кожному гарантується право на
оскарження в суді рішень, дій чи
бездіяльності органів державної влади,
органів місцевого самоврядування,
посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України у своїх
рішеннях послідовно підкреслював
значущість положень статті 55
Конституції України щодо захисту
кожним у судовому порядку своїх прав і
свобод від будь-яких рішень, дій чи
бездіяльності органів влади, посадових
і службових осіб, а також стосовно
неможливості відмови у правосудді
(пункт 1 резолютивної частини Рішення
від 25 листопада 1997 року N 6-зп, пункт 1
резолютивної частини Рішення від 25
грудня 1997 року N 9-зп).

Частиною другою статті 4 КАС України
визначено, що юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
всі публічно-правові спори, крім
спорів, для яких законом встановлений
інший порядок судового вирішення.

Варто зазначити, що при визначенні
судової юрисдикції щодо вирішення
справи необхідно виходити з характеру
спірних правовідносин, прав та
інтересів, за захистом яких звернувся
позивач, суб'єктного складу сторін,
предмета спірних правовідносин.

Відповідно до частини першої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Згідно з пунктом 1 частини першої
статті 17 КАС України юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
спори фізичних чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності.

За змістом пункту 1 частини першої
статті 3 КАС України справа
адміністративної юрисдикції - це
переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

З аналізу вказаних норм вбачається, що
публічно-правовим спором за Кодексом
адміністративного судочинства України
є не будь-який публічно-правовий спір, а
лише той, який випливає із здійснення
суб'єктом владних повноважень своїх
владних управлінських функцій і
розгляд яких безпосередньо не
віднесено до підсудності інших судів.

Завданнями кримінального судочинства
відповідно до статті 2 Кримінального
процесуального кодексу України від 13
квітня 2012 року № 4651-VI із змінами та
доповненнями (далі - КПК України) є
захист особи, суспільства та держави
від кримінальних правопорушень,
охорона прав, свобод та законних
інтересів учасників кримінального
провадження, а також забезпечення
швидкого, повного та неупередженого
розслідування і судового розгляду з
тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне
правопорушення, був притягнутий до
відповідальності в міру своєї вини,
жоден невинуватий не був обвинувачений
або засуджений, жодна особа не була
піддана необґрунтованому
процесуальному примусу і щоб до
кожного учасника кримінального
провадження була застосована належна
правова процедура.

Отже, кримінальне судочинство - це
врегульований нормами Кримінального
процесуального кодексу України
порядок діяльності органів дізнання,
попереднього слідства, прокуратури і
суду (судді) щодо порушення,
розслідування, розгляду і вирішення
кримінальних справ, а також діяльність
інших учасників кримінального процесу
- підозрюваних, обвинувачених,
підсудних, потерпілих, цивільних
позивачів і відповідачів, їхніх
представників та інших осіб з метою
захисту своїх конституційних прав,
свобод та законних інтересів.

Відповідно до статті 3 Закону України
«Про прокуратуру» повноваження
прокурорів, організація, засади та
порядок діяльності прокуратури
визначаються Конституцією України, цим
Законом, іншими законодавчими актами.

Згідно статті 121 Конституції України, а
також пункту 1 статті 5 Закону України
«Про прокуратуру» прокуратура України
становить єдину систему, на яку
відповідно до Конституції України та
цього Закону покладаються певні
функції, серед яких, є підтримання
державного обвинувачення в суді.

За приписами пункту 3 частини 1 статті 3
Кримінального процесуального кодексу
України державне обвинувачення -
процесуальна діяльність прокурора, що
полягає у доведенні перед судом
обвинувачення з метою забезпечення
кримінальної відповідальності особи,
яка вчинила кримінальне
правопорушення.

Отже, правовідносини, що мають місце у
кримінальному провадженні, у тому
числі і діяльність прокурорів з
державного обвинувачення, за своєю
правовою природою є
кримінально-процесуальними. Тому
перевірка скарг на рішення, дії чи
бездіяльність вказаних суб'єктів має
відбуватися у тому ж процесуальному
порядку і тим же судом, на який
відповідно до закону покладені
відповідні повноваження із розгляду
кримінальних справ. До того ж
імперативний припис пункту 2 частини
третьої статті 17 КАС України виключає
юрисдикцію адміністративних судів
щодо справ, які належить вирішувати в
порядку кримінального судочинства.

Зазначене обумовлює висновок, що
компетентним національним судом, до
юрисдикції якого належить розгляд
скарг щодо прийняття рішень, вчинення
дій або допущення бездіяльності
прокурором у кримінальному
провадженні, є суд, який
спеціалізується на розгляді
кримінальних справ.

При цьому, главою 26 Кримінального
процесуального кодексу України
встановлена процедура оскарження
рішень, дій чи бездіяльності органів
досудового розслідування чи прокурора
під час досудового розслідування.

Так, статтею 306 Кримінального
процесуального кодексу України
встановлений порядок розгляду скарг на
рішення, дії чи бездіяльність слідчого
чи прокурора під час досудового
розслідування, з якого вбачається, що
скарги на рішення, дії чи бездіяльність
слідчого чи прокурора розглядаються
слідчим суддею місцевого суду згідно з
правилами судового розгляду,
передбаченими статтями 318 - 380 цього
Кодексу, з урахуванням положень цієї
глави.

Водночас, згідно статті 392
Кримінального процесуального кодексу
України, в апеляційному порядку можуть
бути оскаржені судові рішення, які були
ухвалені судами першої інстанції і не
набрали законної сили, а саме: 1) вироки,
крім випадків, передбачених статтею 394
цього Кодексу; 2) ухвали про
застосування чи відмову у застосуванні
примусових заходів медичного або
виховного характеру; 3) інші ухвали у
випадках, передбачених цим Кодексом.
Ухвали, постановлені під час судового
провадження в суді першої інстанції до
ухвалення судових рішень, передбачених
частиною першою цієї статті, окремому
оскарженню не підлягають, крім
випадків, визначених цим Кодексом.
Заперечення проти таких ухвал можуть
бути включені до апеляційної скарги на
судове рішення, передбачене частиною
першою цієї статті. В апеляційному
порядку також можуть бути оскаржені
ухвали слідчого судді у випадках,
передбачених цим Кодексом.

Таким чином, з урахуванням викладеного,
вказаний спір не можна віднести до
категорії публічно-правових, який
повинен вирішуватися адміністративним
судом, оскільки статтею 306 КПК України
встановлений порядок розгляду скарг на
рішення, дії чи бездіяльність слідчого
чи прокурора під час досудового
розслідування, які повинні
розглядатись слідчим суддею місцевого
суду згідно з правилами судового
розгляду, передбаченими статтями 318 - 380
КПК України, тобто за процедурою
кримінального судочинства.

За таких обставин вимоги заявника у
даних правовідносинах повинні
розглядатися у межах кримінального, а
не адміністративного судочинства,
місцевим загальним судом.

Пунктом 1 частини 1 статті 109 КАС України
визначено, що суддя відмовляє у
відкритті провадження в
адміністративній справі, якщо заяву не
належить розглядати в порядку
адміністративного судочинства.

Враховуючи вищевикладене, керуючись
статтями 109, 160, 165 КАС України, суд,-

У Х В А
Л И В:

У відкритті провадження в
адміністративній справі за позовною
заявою ОСОБА_1 до Іллічівського
міжрайонного прокурора м. Маріуполя
Донецької області Соклакова М.В. про
прийняття процесуального рішення по
порушенням допущених прокурором
Соклаковим М.В., а також про порушення
судового провадження відносно
прокурора Соклакова М.В., - відмовити.

Копію ухвали разом із позовною заявою
та усіма доданими до неї матеріалами
невідкладно надіслати особі, яка її
подала.

Ухвала набирає законної сили у строк та
у порядок, що визначені статтею 254 КАС
України, і може бути оскаржена до
Донецького апеляційного
адміністративного суду через суд
першої інстанції у порядку,
визначеному статтею 186 КАС України,
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом п'яти днів з дня проголошення
ухвали. У разі якщо ухвалу було
постановлено в письмовому провадженні
або згідно з частиною третьою статті 160
цього Кодексу, або без виклику особи,
яка її оскаржує, апеляційна скарга
подається протягом п'яти днів з дня
отримання копії ухвали.

Суддя
Зінченко О.В.