Справа № 817/1051/14
Суддя: Жуковська Л.А.
Дата ухвалення: 2014-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/1051/14

15 квітня 2014 року 12год. 50хв. м. Рівне

Рівненський окружний
адміністративний суд у складі судді
Жуковської Л.А. за участю секретаря
судового засідання Мельничук О.А. та
сторін і інших осіб, які беруть участь у
справі: позивача: представник Мариніна
О.В., відповідача: представник не
з'явився розглянувши у відкритому
судовому засіданні адміністративну
справу за позовом Управління
Пенсійного фонду України в
Рівненському районі до Відділу
державної виконавчої служби
Рівненського районного управління
юстиції про скасування постанови
та зобов'язання вчинення певних дій
ВСТАНОВИВ:

Управління Пенсійного фонду України в
Рівненському районі звернулося з
позовом до Відділу державної
виконавчої служби Рівненського
районного управління юстиції про
скасування постанови ВП №42682193 від
25.03.2014 року про відмову у відкритті
виконавчого провадження (відмову в
прийнятті до провадження виконавчого
документа) та зобов'язання прийняти до
виконання виконавчого провадження з
примусового виконання вимоги про
сплату боргу №Ф-388 У від 01.08.2013 року на
суму 1194, 03 грн. з подальшим здійсненням
усіх передбачених законом виконавчих
дій для погашення заборгованості.

Позовні вимоги обгрунтовані
наступними обставинами.

На думку позивача оспорювана в
адміністративній справі постанова
державного виконавця є незаконною та
підлягає скасуванню.

Вважає посилання державного виконавця
про відсутність місця виконання по
пред'явленому виконавчому документу
необгрунтованими.

Так, зазначає, абзацом 8 пункту 6.4
розділу VІ Інструкції про порядок
нарахування і сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, яка затверджена
постановою Правління Пенсійного фонду
України від 27.09.2010 №21-5 встановлюється,
що якщо платник на день надсилання йому
органом Пенсійного фонду вимоги не
повідомив у встановленому порядку про
зміну місцезнаходження (місця
проживання), вимога вважається
належним чином врученою навіть, у разі
її повернення як такої, що не знайшла
адресата.

Враховуючи викладене, державний
виконавець був зобов'язаний прийняти
виконавчий документ до виконання та у
відповідності до ч. 1 ст. Закону України
"Про виконавче провадження", вжити
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішення,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідач позов не визнав про що подав
письмове заперечення (вх. №7801/14 від
15.04.2014 р.).

У своєму запереченні вказує на ту
обставину, що в зв'язку з тим, що за
адресою, вказаною у виконавчому
документі, боржник не проживає,
державний виконавець позбавлений
можливості довести до відома боржника
постанову про відкриття виконавчого
провадження та повідомити про інші
вжиті заходи з примусового виконання
рішення.

Тим самим, вважає, що провадження
виконавчих дій, в тому числі по
встановленню нового місця проживання
боржника, відповідачем виходить за
рамки його повноважень та суперечить
вимогам чинного законодавства. Просив
відмовити в задоволенні пред'явленого
позову.

У судовому засіданні представник
позивача позов підтримав повністю з
підстав, викладених у позовній заяві,
просив його задовольнити.

Відповідачі у судове засідання не
з'явився, належним чином про дату, час
та місце судового розгляду
повідомлений.

Враховуючи, що не визнавалася
обов'язковою участь сторін в судовому
засіданні з врахуванням приписів ч. 4
ст. 128 КАС України, суд вважає, що
наявних доказів у справі достатньо для
вирішення справи по суті, а відтак
розглядає справу за наявними
матеріалами справи у судовому
засіданні без участі представника
відповідача .

Заслухавши представника позивача,
дослідивши письмові докази, суд
прийшов до висновку, що позов підлягає
до часткового задоволення з наступних
підстав.

Як встановлено судом, 28 березня 2014 року
на адресу управління Пенсійного фонду
України в Рівненському районі
Рівненської області надійшла
постанова державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Рівненського районного управління
юстиції ВП № 42682193 віл 25.03.2014 року про
відмову у відкритті виконавчого
провадження (відмову в прийнятті до
провадження виконавчого документа) на
підставі п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону України
«Про виконавче провадження» на
виконання вимоги про сплату боргу №
Ф-388 У від 01.08.2013 року на суму 1194, 03 грн.
щодо боржника ОСОБА_2.

Так, згідно оспорюваної постанови
державного виконавця встановлено, що
останнім зроблено висновок про відмову
в прийнятті до провадження виконавчого
документа з огляду на відсутність
боржника за місцем проживання, так як
на це вказує копія конверта з
відповідною відміткою.

На думку суду, висновки покладені в
основу оспорюваного рішення у справі
спростовуються наступним.

Абзацом 9 пункту 6.3 розділу VІ
Інструкції про порядок нарахування і
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, яка затверджена
постановою Правління Пенсійного фонду
України від 27.09.2010 №21-5 , вимога про
сплату недоїмки є виконавчим
документом.

У відповідності до абзацу 8 пункту 6.4
розділу VІ вказаної Інструкції, якщо
платник на день надсилання йому
органом Пенсійного фонду вимоги не
повідомив в установленому порядку про
зміну місцезнаходження (місця
проживання), вимога вважається
належним чином врученою навіть у разі
її повернення як такої, що не знайшла
адресата.

Крім того пункт 6.4 розділу VI Інструкції
доповнено абзацом 9 згідно з Постановою
Пенсійного фонду № 21-5 від 19.12.2012 року,
який зазначає, що у разі, коли не
можливо вручити платнику єдиного
внеску вимогу поштою в зв'язку з
відсутністю його за місцезнаходженням
(відсутністю службових осіб платника
єдиного внеску за його
місцезнаходженням), відмовою
службових осіб платника єдиного внеску
прийняти вимогу, вимога вважається
врученою платнику єдиного внеску у
день, зазначений поштовою службою в
повідомленні про вручення із
зазначенням причин невручення.

Відповідно до пункту 6.8 Інструкції у
разі, якщо платник, який одержав вимогу
і протягом десяти робочих днів після її
отримання не сплатив зазначені у
вимозі суми недоїмки, штрафів та пені,
не узгодив вимогу з відповідним
органом Пенсійного фонду, не оскаржив
вимогу в судовому порядку або не
сплатив узгоджену суму недоїмки
протягом десяти робочих днів з дня
отримання узгодженої вимоги, орган
Пенсійного фонду надислає в порядку,
встановленому законом, до підрозділу
державної виконавчої служби вимогу про
сплату недоїмки, у якій зазначає суму
боргу за даними карток особових
рахунків платників на дату подання.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України
«Про виконавче провадження», державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
такого документа до виконання, він
відповідає вимогам, передбаченим цим
Законом, і пред'явлений до виконанян до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Крім того, відповідно ч. 5 ст. 25 Закону
України «Про виконавче провадження», у
разі якщо у процесі виконавчого
провадження державним виконавцем
отримано документальне підтвердження
про зміну або встановлення місця
проживання, перебування чи
місцезнаходження боржника, його майна,
місця його роботи на території, на яку
не поширюється компетенція державного
виконавця, та з'ясувалося, що майно
боржника, на яке можна звернути
стягнення, відсутнє на території, на
яку поширюється компетенція
державного виконавця, державний
виконавець не пізніше наступного дня з
моменту, коли йому стали відомі
зазначені обставини, надсилає
виконавчий документ за новим місцем
проживання чи місцезнаходження
боржника, місцем його роботи чи
місцемзнаходженням майна боржника, про
що повідомляє стягувачу.

З матеріалів справи та поданого
письмового заперечення не вбачається,
що державним виконавцем вчинено увесь
комплекс дій для встановленння місця
проживання та на виконання пп.3 ч. 2 ст.
Закону України «Про виконавче
провадження».

Відтак суд вважає, що у відповідача
були відсутні підстави для відмови у
відкритті виконавчого провадження.

Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 17 Закону №606-XIV
від 21 квітня 1999 року підлягають
виконанню державною виконавчою
службою такі виконавчі документи, як
рішення інших органів державної влади,
якщо їх виконання за законом покладено
на державну виконавчу службу.

Статтею 11 Закону №606-XIV від 21 квітня 1999
року встановлено, що державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

З огляду на зазначене суд вважає, що
підстави, якими відповідач керувався
при винесенні постанови про відмову у
відкритті виконавчого провадження ВП
№42682193 від 25.03.2014 року , є такими, що не
відповідають вимогам чинного
законодавства, а тому є протиправними.

Щодо позовної вимоги позивача про
зобов'язання відповідача прийняти до
виконання та відкрити виконавче
провадження по вказаному виконачому
документу, суд зазначає, що
повноваження щодо відкриття
виконавчого провадження та прийняття
відповідного рішення з цього питання є
виключною компетенцією органів
державної виконавчої служби.
Встановлення обставин, необхідних для
прийняття рішення, також знаходиться в
компетенції відповідача. Суд оцінює
правомірність прийнятих державним
органом рішень, однак не може підміняти
суб'єкта владних повноважень у
прийнятті такого рішення, яке належить
до його компетенції.

Крім того, згідно ч. 7 ст. 83 Закону №606-XIV
від 21 квітня 1999 року забороняється
втручання інших державних або
недержавних органів та їх посадових
осіб у виконавче провадження, крім
випадків, передбачених цим Законом.

Отже, оскільки питання стосовно
прийняття рішення щодо відкриття
провадження відноситься до
компетенції відділу державної
виконавчої служби, вимога позивача в
частині зобов'язання державного
виконавця відкрити виконавче
провадження не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ч. 2 ст.19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачений Конституцією та законами
України.

Тим самим, позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Скасувати постанову державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Рівненського
районного управління юстиції ВП №42682193
від 25.03.2014 року про відмову у відкритті
виконавчого провадження (відмову у
прийнятті до провадження виконавчого
документа) про примусове виконання
вимоги №Ф-388 У від 01.08.2013 року про
стягнення боргу з ОСОБА_2.

У решті позовних вимог відмовити.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Жуковська Л.А.