Справа № 2а/0570/2363/11
Суддя: Сорока М.О.
Дата ухвалення: 2014-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2014 року м. Київ
В/800/1607/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Сороки М.О., Васильченко Н.В.Гончар
Л.Я.,Конюшка К.В.,Чалого С.Я.,

розглянувши заяву Східної митниці
Міністерства доходів і зборів України
про перегляд Верховним Судом України
ухвали Вищого адміністративного суду
України від 20 лютого 2014 року у справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «АСИ-ОЙЛ»
до Східної митниці про визнання дій
протиправними, скасування рішення,
зобов'язання та заборону вчиняти дії, -

в с т а н о в и в :

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 18 березня
2011 року у задоволенні позову
відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 11 травня 2011
року постанову суду першої інстанції
скасовано. Прийнято нову постанову про
часткове задоволення позову. Визнано
недійсною картку відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформленні
чи пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України №
700000006/1/20032 від 25.01.2011. Визнано недійсним
рішення про визначення митної вартості
товарів № /2011/000068/1 від 25.01.2011.
Визнано недійсною картку відмови в
прийнятті митної декларації, митному
оформленні чи пропуску товарів і
транспортних засобів через митний
кордон України № 700000006/1/20029 від 25.01.2011.
Визнано недійсним рішення про
визначення митної вартості товарів №
/2011/000067 від 25.01.2011. Визнано
недійсною картку відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформленні
чи пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України №
700000006/1/20061 від 03.02.2011. Визнано недійсним
рішення про визначення митної вартості
товарів № 770000000/2011/000115/1 від 03.02.2011. У
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 20 лютого 2014 року касаційну
скаргу Східної митниці відхилено,
постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 11 травня 2011
року залишено без змін.

Не погоджуючись з ухвалою суду
касаційної інстанції від 20 лютого 2014
року, Східна митниця Міністерства
доходів і зборів України звернулася до
Вищого адміністративного суду України
із заявою про допуск до її перегляду
Верховним Судом України.

У заяві заявник порушує питання про її
скасування з підстав, передбачених
пунктом 1 частини 1 статті 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Посилається на неоднакове
застосування Вищим адміністративним
судом України, як судом касаційної
інстанції, одних і тих самих норм
матеріального права, що, на її думку,
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах.

Відповідно до статті 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України, заява про перегляд судових
рішень в адміністративних справах
може бути подана виключно з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах; встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом;
порушення норм матеріального чи
процесуального права, що призвело до
ухвалення Вищим адміністративним
судом України незаконного судового
рішення з питань, передбачених статтею
171-1 цього Кодексу.

Пленум Вищого адміністративного суду
України у пункті 4 постанови від 13
грудня 2010 року № 2 "Про судову практику
застосування статей 235- 240 Кодексу
адміністративного судочинства
України" роз'яснив судам, що заява про
перегляд рішення з підстав
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах може бути подана за
наявності таких складових:
неоднакового застосування одних і тих
самих норм матеріального права,
ухвалення різних за змістом судових
рішень; спірні питання виникли у
подібних правовідносинах.

Під неоднаковим застосуванням одних і
тих самих норм матеріального права
необхідно розуміти, зокрема, різне
тлумачення змісту і сутності правових
норм, на підставі якого зроблено
висновок про різний зміст суб'єктивних
прав і обов'язків учасників
відповідних правовідносин, у тому
числі про наявність та обсяг прав і/або
обов'язків осіб, які беруть участь у
справі, різне застосування правил
конкуренції правових норм при
вирішенні колізій між ними з
урахуванням ієрархії цих правових
норм, а також дії норм у часі, просторі
та за колом осіб, тобто різне
незастосування закону, який підлягав
застосуванню, різне визначення
предмета регулювання правових норм,
зокрема застосування різних правових
норм для регулювання одних і тих самих
відносин або поширення дії норми на
певні правовідносини в одних випадках
і незастосування цієї самої норми до
аналогічних відносин в інших випадках,
тобто різне застосування закону, який
не підлягав застосуванню, різне
застосування правил аналогії права чи
закону в подібних правовідносинах.

Подібність правовідносин означає,
зокрема, тотожність суб'єктного складу
учасників відносин, об'єкта та предмета
правового регулювання, а також умов
застосування правових норм (зокрема,
часу, місця, підстав виникнення,
припинення та зміни відповідних
правовідносин). Зміст правовідносин з
метою з'ясування їх подібності в різних
рішеннях суду (судів) касаційної
інстанції визначається обставинами
кожної конкретної справи.

У заяві Східна митниця Міністерства
доходів і зборів України зазначає, що
ухвала Вищого адміністративного суду
України від 20 лютого 2014 року прийнята з
неоднаковим застосуванням Порядку
здійснення контролю за правильністю
визначення митної вартості, який
затверджено Постановою КМУ № 339 від
09.04.1998, Порядку декларування митної
вартості товарів, які переміщуються
через митний кордон України, та подання
відомостей для її підтвердження,
затвердженим Постановою КМУ № 1766 від
20.12.2006, Порядку роботи посадових осіб
митного органу при здійсненні контролю
за правильністю визначення митної
вартості товарів, які переміщаються
через митний кордон України,
затвердженим наказом Держмитслужби №
603 від 24.06.2009 (зареєстрованим у
Міністерстві юстиції України за №
669/16685 від 21.07.2009) та приписів статтей 265,
266, 267, 268, 269, 271, 272, 273 Митного Кодексу
України (далі - МК України).

Вказує, що суд касаційної інстанції
приходить до протилежних висновків,
посилаючись на однакові норми
матеріального права щодо визначення
митної вартості товарів.

Згідно із ухвалою Вищого
адміністративного суду України від 20
лютого 2014 року, про перегляд якої
подана ця заява, суд апеляційної
інстанції, з висновком якого
погодилася колегія суддів Вищого
адміністративного суду України,
частково задовольнив позовні вимоги
посилаючись на те, що відповідач при
визначенні митної вартості товару
неправомірно застосував шостий
(резервний) метод без послідовного
застосування попередніх 1-5 методів, як
встановлено статтею 266 Митного кодексу
України, та без обґрунтування
неможливості їх застосування.

Між ж тим, з ухвал, на які посилається
заявник, від 14.11.2013, 16.02.2013, 21.05.2013, 23.07.2013,
16.01.2014, 18.09.2012, 26.01.2012, 04.04.2013, 30.10.2012 та
постанов від 02.10.2013, 17.10.2013, 13.02.201, 27.10.2011,
12.06.2013, 19.12.2012 Вищого адміністративного
суду України вбачається, що суд виходив
з того, що рішення про визначення
митної вартості товарів митним органом
прийняті в межах повноважень та на
підставі вимог чинного законодавства,
оскільки застосовуючи конкретні
методи її визначення, вказували та
обґрунтовували при цьому неможливість
послідовного застосування попередніх
методів оцінки митної вартості, як
встановлено статтею 266 МК України.

З урахуванням описаного у даному
випадку відсутнє неоднакове
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах.

Враховуючи наведене, обговоривши
доводи заяви та виходячи з мети
судового перегляду, колегія суддів не
знаходить підстав для допуску заяви до
провадження.

Керуючись статтями 236-240 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України,

у х в а л и в :

У допуску до перегляду Верховним Судом
України ухвали Вищого
адміністративного суду України від 20
лютого 2014 року у справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «АСИ-ОЙЛ»
до Східної митниці про визнання дій
протиправними, скасування рішення,
зобов'язання та заборону вчиняти дії -
відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

Сорока М.О.

Васильченко Н.В.

Гончар Л.Я.

Конюшко К.В.

Чалий С.Я.