Справа № 804/16880/13-а
Суддя: Луніна Олена Станіславівна
Дата ухвалення: 2014-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЛуніної О.С. при
секретаріГамовій Л.І. за участю:
представника позивача - представника
відповідчача - представника
відповідчача - представника третьої
особи - Можного В.Д. Лебідя О.П. Царана
А.М. Мухи В.В. розглянувши у відкритому
судовому засіданні у місті
Дніпропетровську адміністративну
справу за адміністративним позовом
Лобойківської сільської ради до
Державної фінансової інспекції в
Дніпропетровській області, третя особа
- Петріківська районна державна
адмінстрація Дніпропетровської
області, про скасування вимоги, -
У грудні 2013 року позивач звернувся до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Державної
фінансової інспекції в
Дніпропетровській області, в якому
просить визнати незаконною вимогу
Державної фінансової інспекції в
Дніпропетровській області від 05.09.2013
виявлених ревізією порушень в частині
стягнення збитків у сумі 403416,00 грн. та
зобов'язати відповідача утриматися від
вчинення дій щодо стягнення з
Лобойківської сільської ради коштів у
Представник позивача у відкритому
судовому засіданні позовні вимоги
підтримав у повному обсязі,
посилаючись на обставини викладені у
позовній заяві та просив задовольнити
позовні вимоги у повному обсязі.
Відповідач заперечив проти позову з
підстав, викладених у запереченнях на
адміністративний позов та просив
відмовити у задоволенні позовних
Дослідивши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини справи, на яких ґрунтуються
вимоги позову, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд вважає за необхідне
адміністративний позов задовольнити
частково, виходячи з наступного.
Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що працівниками
Державної фінансової інспекції в
Дніпропетровській області проводилась
ревізія сільського бюджету,
фінансово-господарської діяльності
Лобойківської сільської ради
Петриківського району за період з
01.01.2011р. по 31.05.2013р.
В ході ревізії проводилась вибіркова
звірка бюджетних розрахунків, а також
перевірявся стан зберігання пам'яток
археологічної спадщини, про що було
складені відповідні акти.
За результатами проведеної перевірки 30
серпня 2013 року складено акт перевірки
№ 08-22/7.
З матеріалів акту вбачається, що з
метою дослідження питання законності
використання державних земель,
комісією, визначеною розпорядженням
сільського голови від 08.08.2013 № 32 «Про
створення комісії», з метою обстеження
земельних ділянок села Лобойківка
вибірковим методом проведені
контрольні обстеження земельних
ділянок с. Лобойківка.
За результатами обстеження фактів
використання земельних ділянок без
правоустановчих документів або не за
цільовим призначенням не встановлено.
За період з 01.01.2011 по 31.05.2013 років фактів
продажу земельних ділянок в межах с.
Лобойківка не встановлено.
Також, в ході перевірки питання
законності використання земель с.
Лобойківка досліджено питання
забезпечення пам'яток археології та
земель історико-культурного
призначення на території
Лобойківської сільської ради.
В ході ревізії, відповідачем
направлено запит від 19.07.2013 № 810-14/814 до
відділу культури, туризму,
національностей та релігій
Петриківської райдержадміністрації та
отримано відповідь від 31.07.2013 № 2199/13-31
згідно якої вбачається, що на території
Лобойківської сільської ради
знаходиться 21 курган.
За наданою сільською радою у ході
ревізії інформацією з'ясовано, що
станом на 31.05.2013р. рішення про прийняття
на баланс пам'яток археології
(курганів), які знаходяться на
території сільської ради не прийнято, і
як наслідок, облік курганів не
ведеться, з жодним землекористувачем,
на території якого знаходяться
кургани, охоронні договори не укладено,
чим не дотримано ст.23, п. 3 ст.25 Закону
України від 08.06.2000 N 1805-ІІІ «Про охорону
культурної спадщини».
Отже, відповідач вважає, що дані
обставини свідчать про те, що з боку
сільської ради не забезпечено належний
захист об'єктів культурної
(археологічної) спадщини від загрози
знищення, руйнування або пошкодження,
чим не дотримано п.1 ст. 24, п.3 ст.32 Закону
України «Про охорону культурної
спадщини» та ст. 7 Закону України від
18.03.2004 №>1626-ІУ «Про охорону
археологічної спадщини», п. 5 ст. 31
Закону України від 21.05.97 № 280/97- ВР «Про
місцеве самоврядування в Україні».
Крім того, у ході обстежень курганів, що
знаходяться на території
Лобойківської сільської ради, комісією
сільської ради, встановлено, що 1
курган, який знаходяться на території
сільської ради, зруйновано.
Так, при обстеженні курганів, які
знаходяться на території
Лобойківської сільської ради
встановлено, що курган № 6004, загальною
вартістю 403416,0 грн. зруйнований.
Користувача земельної ділянки, на якій
знаходиться розорений курган,
встановити не є можливим.
Таким чином, контролюючий орган
прийшов до висновку, що внаслідок
недотримання вимог п.1 ст.24, п.3 ст.32
Закону України «Про охорону культурної
спадщини» та ст.7 Закону України «Про
охорону археологічної спадщини»,
нанесено збитки державі на загальну
суму 403416,0 гривень.
Розрахунок вартості курганів
проведений на підставі Постанови КМУ
від 26.09.2002 № 1447 «Про затвердження
Методики грошової оцінки пам'яток».
За поясненнями сільського голови
Можного В.Д., курган № 6004 знаходиться за
межами с. Лобойківка, на баланс
сільської ради не приймався так як він
відноситься до пам'яток державного
значення, таким чином не може бути в
комунальній власності.
09.09.2013 року на підставі вказаного вище
акту, а також складеного протоколу про
адміністративне правопорушення від
03.09.2013 року постановою № 04-0814/2013
накладено на бухгалтера сільської ради
ОСОБА_8 адміністративне стягнення у
вигляді штрафу у розмірі 153 грн. за
ведення бухгалтерського обліку з
порушенням встановленого порядку за
період з 01.01.2011 року по 31.05.2013 року, а
саме: зайво нараховану та сплачену
премії у сумі 500 грн. під час дії догани
та як наслідок, зайво перераховано
внесків до фондів на суму 181,71 грн.,
заниження в обліку кредиторської
заборгованості на суму 317141,71 грн..
Порушення на суму 681,71 грн. усунуто у
Також, за результатами ревізії
фінансово-господарської діяльності
Лобойківської сільської ради за період
з 01.01.2011 року по 31.05.2012 року прийнято
рішення про зупинення операцій з
бюджетними коштами №274 від 04.09.2013 року
за порушення п.1, п.5 ст.9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні, п.2.1 ст.2 Положення
про документальне забезпечення
записів у бухгалтерському обліку,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України №88.

Крім того, відповідачем направлено на
адресу позивача вимогу від 05.09.2013 року
№ 04-08- 02-13/10991 про застосування
фінансової санкції та вимогу №
04-08-02-13/10984 про усунення виявлених
ревізією порушень, якою зобов'язано
Лобойківську сільську раду
забезпечити оформлення із
землекористувачами на території яких
знаходиться курган, охоронні
зобов'язання - договори, забезпечити
належний захист об'єктів культурної
(археологічної) спадщини від загрози
знищення, руйнування або пошкодження
та відшкодувати нанесені державі битки
на суму 403416,00 гривень в термін до 20
вересня 2013 року надіслати на адресу
Державної фінансової інспекції в
Дніпропетровській області
розпорядження за результатами
розгляду акта ревізії та відповідну
письмову інформацію із завіреними
копіями первинних, розпорядчих та
інших документів, що підтверджують
усунення виявлених порушень.

На виконання вимог відповідача
Лобойківською сільською радою надано
відповіді № 324 від 19.09.2013 року та № 374
від 29.10.2013 року, у яких зазначено, що
кредиторську заборгованість у сумі
317141,71 грн. перед ДП
«Петриківкатепло-енерго» частково
сплачено у сумі 23000,00 грн. та виконання
вимоги поступово сплачується. Залишок
до погашення складає 176819,73, фінансове
зобов'язання на цю суму зареєстровані у
відділенні державного казначейства
(платіжне доручення № 479 від 05.09.2013
року), а також пояснено, що курган №6004
до комунальної власності
Лобойківської сільської ради не
належить, а знаходиться за межами
населеного пункту та відноситься до
пам'яток державного значення (державна
власність) про відсутність на вказаний
об'єкт будь-яких документів та який
розораний до 2001 року. Також, надано
довідку від 16.12.2013 року № 429 про те, що на
баланс Лобойківської сільської ради не
передавалися та не знаходяться такі
пам'ятки культури як кургани.

Відповідно до ст.19 Конституції України
правовий порядок в Україні ґрунтується
на засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством. При цьому
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно із нормами ст.12 Земельного
кодексу України до повноважень
сільських, селищних, міських рад у
галузі земельних відносин на території
сіл, селищ, міст належить, у тому числі:
розпорядження землями територіальних
громад; здійснення контролю за
використанням та охороною земель
комунальної власності, додержанням
земельного та екологічного
законодавства.

Положеннями ст. 20 Земельного кодексу
України, які регулюють встановлення та
зміну цільового призначення земель,
передбачено, що віднесення земель до
тієї чи іншої категорії здійснюється
на підставі рішень органів державної
влади, Верховної Ради Автономної
Республіки Крим, Ради міністрів
Автономної Республіки Крим та органів
місцевого самоврядування відповідно
до їх повноважень. При цьому зміна
цільового призначення земель
провадиться органами виконавчої влади
або органами місцевого самоврядування,
які приймають рішення про передачу цих
земель у власність або надання у
користування, вилучення (викуп) земель
і затверджують проекти землеустрою або
приймають рішення про створення
об'єктів природоохоронного та історико
культурного призначення. Види
використання земельної ділянки в межах
певної категорії земель (крім земель
сільськогосподарського призначення та
земель оборони) визначаються її
власником або користувачем самостійно
в межах вимог, встановлених законом до
використання земель цієї категорії, з
урахуванням містобудівної
документації та документації із
землеустрою.

Приписами ст.53 Земельного кодексу
України регулюється склад земель
історико-культурного призначення та
визначається, що до земель
історико-культурного призначення
належать землі, на яких розташовані
пам'ятки культурної спадщини, їх
комплекси (ансамблі),
історико-культурні заповідники,
історико-культурні заповідні
території, охоронювані археологічні
території, музеї просто неба,
меморіальні музеї-садиби.

Відповідно до ст.54 Земельного кодексу
України, землі історико-культурного
призначення можуть перебувати у
державній, комунальній та приватній
власності, а також передбачається, що
порядок використання земель історико
культурного призначення визначається
законом.

Приписами ст.83 Земельного кодексу
України визначається право власності
на землю територіальних громад та
закріплюється, що землі, які належать
на праві власності територіальним
громадам сіл, селищ, міст, є комунальною
власністю. При цьому у комунальній
власності перебувають усі землі в
межах населених пунктів, крім земель
приватної та державної власності, а
також земельні ділянки за їх межами, на
яких розташовані об'єкти комунальної
власності.

Положеннями ст.84 Земельного кодексу
України визначається право власності
на землю держави, та зазначається, що у
державній власності перебувають усі
землі України, крім земель комунальної
та приватної власності. Право
державної власності на землю
набувається і реалізується державою в
особі Кабінету Міністрів України, Ради
міністрів Автономної Республіки Крим,
обласних, Київської та
Севастопольської міських, районних
державних адміністрацій, державних
органів приватизації відповідно до
закону. До земель державної власності,
які не можуть передаватись у
комунальну власність, належать, у тому
числі: землі під об'єктами природно
заповідного фонду та
історико-культурними об'єктами, що
мають національне та загальнодержавне
значення.

Відповідно до ст.173 Земельного кодексу
України межею району, села, селища,
міста, району у місті є умовна замкнена
лінія на поверхні землі, що відокремлює
територію району, села, селища, міста,
району у місті від інших територій.
Межі району, села, селища, міста, району
у місті встановлюються і змінюються за
проектами землеустрою, які
розробляються відповідно до
техніко-економічного обґрунтування їх
розвитку, генеральних планів населених
пунктів.

Згідно із п.п.10, 12 Перехідних положень
Земельного кодексу України, обов'язок
щодо визначення меж земельних ділянок,
на яких розміщені об'єкти нерухомого
майна, що перебувають у сфері
управління районних державних
адміністрацій, покладається на раду
міністрів Автономної Республіки Крим,
обласні, Київська і Севастопольська
міські державні адміністрації. До
розмежування земель державної та
комунальної власності повноваження
щодо розпорядження землями в межах
населених пунктів здійснюють
відповідні сільські, селищні, міські
ради, а за межами населених пунктів -
відповідні органи виконавчої влади.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про
охорону культурної спадщини» органами
управління у сфері охорони культурної
спадщини, серед інших є: органи охорони
культурної спадщини районних
державних адміністрацій.

Нормами ст.6 Закону України «Про
охорону культурної спадщини»
передбачено, що до повноважень органів
охорони культурної спадщини районних
державних адміністрацій, органів
охорони культурної спадщини місцевого
самоврядування відповідно до їх
компетенції, зокрема, належить:
забезпечення дотримання режиму
використання пам'яток місцевого
значення, їх територій, зон охорони;
забезпечення захисту об'єктів
культурної спадщини від загрози
знищення, руйнування або пошкодження;
організація розроблення відповідних
програм охорони культурної спадщини;
організація відповідних охоронних
заходів щодо пам'яток місцевого
значення та їх територій у разі
виникнення загрози їх пошкодження або
руйнування внаслідок дії природних
факторів чи проведення будь-яких робіт;
видання розпоряджень та приписів щодо
охорони пам'яток місцевого значення,
припинення робіт на цих пам'ятках, їх
територіях та в зонах охорони, якщо ці
роботи проводяться за відсутності
затверджених або погоджених з
відповідним органом охорони
культурної спадщини програм та
проектів, передбачених цим Законом
дозволів або з відхиленням від них;
надання висновків щодо відчуження або
передачі пам'яток місцевого значення
їх власниками чи уповноваженими ними
органами іншим особам у володіння,
користування або управління; укладення
охоронних договорів на пам'ятки в межах
повноважень, делегованих органом
охорони культурної спадщини вищого
рівня відповідно до закону.

Згідно ст.ст.13, 14 Закону України «Про
охорону культурної спадщини» всі
об`єкти культурної спадщини незалежно
від форм власності підлягають
реєстрації шляхом занесення до
Державного реєстру нерухомих пам`яток
України за категоріями національного
та місцевого значення.

Відповідно до ст.ст. 23, 24 Закону України
«Про охорону культурної спадщини» усі
власники пам'яток, щойно виявлених
об'єктів культурної спадщини чи їх
частин або уповноважені ними органи
(особи) незалежно від форм власності на
ці об'єкти зобов'язані укласти з
відповідним органом охорони
культурної спадщини охоронний договір.
При цьому, при передачі пам'ятки, щойно
виявленого об'єкта культурної спадщини
чи її (його) частини у володіння,
користування чи управління іншій особі
істотною умовою договору про таку
передачу є забезпечення особою, якій
передається пам'ятка, щойно виявлений
об'єкт культурної спадщини чи її (його)
частина, збереження пам'ятки, щойно
виявленого об'єкта культурної спадщини
чи її (його) частини відповідно до вимог
цього Закону та умов охоронного
договору, укладеного власником або
уповноваженим ним органом (особою) з
відповідним органом охорони
культурної спадщини. А відсутність
охоронного договору не звільняє особу
від обов'язків, що випливають із цього
Закону. Власник або уповноважений ним
орган, користувач зобов'язані
утримувати пам'ятку в належному стані,
своєчасно провадити ремонт, захищати
від пошкодження, руйнування або
знищення відповідно до цього Закону та
охоронного договору.

Згідно із п.5 ст.31 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні» до
відання виконавчих органів сільських,
селищних, міських рад належать такі
делеговані повноваження, як:
організація охорони, реставрації та
використання пам'яток історії і
культури, архітектури та
містобудування, палацово-паркових,
паркових і садибних комплексів,
природних заповідників.

Відповідно до ст.10 Закону України «Про
розмежування земель державної та
комунальної власності» розмежування
земель державної та комунальної
власності здійснюється в межах
адміністративно-територіальних
утворень - сіл, селищ, міст, районів,
областей. Підставою для проведення
робіт, пов'язаних з розмежуванням
земель державної та комунальної
власності в межах населених пунктів, є
рішення сільської, селищної, міської
ради, а за межами населених пунктів -
рішення Ради міністрів Автономної
Республіки Крим або відповідної
обласної державної адміністрації.
Розмежування земель державної та
комунальної власності здійснюється за
проектами, які за замовленням
відповідних сільських, селищних,
міських рад, Ради міністрів Автономної
Республіки Крим, обласних державних
адміністрацій розробляються
державними та іншими землевпорядними
організаціями.

Положеннями ст.ст. 11, 13 Закону України
«Про розмежування земель державної та
комунальної власності» встановлено, що
при розмежуванні земель державної та
комунальної власності віднесення
земельних ділянок, площа яких
відповідає даним земельно-кадастрової
документації, до земель державної чи
комунальної власності, визначення меж
цих ділянок проводяться на підставі
цих даних. При віднесенні частини
земельної ділянки до земель державної
чи комунальної власності її поділ
проводиться на кадастрових планах з
наступним встановленням меж у натурі
(на місцевості). Земельні ділянки
охоронних зон, зон санітарної охорони
та зон особливого режиму використання
земель, якщо вони не вилучені з
господарського обігу, відносяться
відповідно до земель державної або
комунальної власності. При цьому
встановлення меж земельних ділянок
державної та комунальної власності в
натурі (на місцевості) здійснюється
згідно із затвердженими проектами
розмежування земель державної та
комунальної власності із закріпленням
їх межовими знаками встановленого
відповідно до законодавства України
зразка.

Відповідно до Перехідних положень
Закону України «Про розмежування
земель державної та комунальної
власності» у разі, якщо межі території
відповідної сільської, селищної,
міської ради не встановлені відповідно
до законодавства України, розмежування
земель державної та комунальної
власності проводиться органами
виконавчої влади та органами місцевого
самоврядування у межах їх повноважень,
встановлених цим Законом, відповідно
до меж, прийнятих для обліку земель у
складі державного земельного кадастру.

Також, відповідно до Закону України
«Про охорону археологічної спадщини»
від 18.03.2004р. за №1626 державний облік
археологічної спадщини здійснюється
спеціально уповноваженим центральним
органом виконавчої влади у сфері
охорони культурної спадщини. Тому,
згідно Постанови Кабінету Міністрів
України від 28 грудня 2001 року №1768,
охоронний договір підписується
власником або користувачем.

Ухвалою Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 21.01.2014 року
витребувано у Петриківської районної
державної адміністрації
Дніпропетровської області належно
завірені письмові докази, а саме:
документи якими затверджено, як
пам'ятник архітектури курган № 6004,
загальною вартістю 403416 грн., який
розташований на території
Лобойківської сільської ради та
документи, які підтверджують занесення
вказаного кургану до Державного
реєстру національних пам'яток України,
документи щодо передачі кургану під
охорону або на баланс Лобойківській
сільській раді, інформацію чи
приймались Петриківською
райдержадміністрацією
Дніпропетровської ради будь-які
рішення стосовно кургану № 6004,
інформацію чи зверталась Петриківська
райдержадміністрація
Дніпропетровської ради до
Лобойківської сільської ради з листами
щодо прийняття кургану № 6004 на баланс
та укладання охоронних договорів.

На виконання вищевказаної ували суду,
Петриківська райдержадміністрація
Дніпропетровської області надала суду
відповідь з якої вбачається, що
документів, якими затверджено статус
кургана №6004, який розташований на
території Лобойківської сільської
ради, як об'єкта культурної спадщини чи
пам'ятки, а також, документів, які
підтверджують занесення вказаного
кургану до Переліку об'єктів
культурної спадщини чи до Державного
реєстру нерухомих пам'яток України
райдержадміністрація надати не має
можливості, в зв'язку з відсутністю
таких. Ддокументи, щодо передачі даного
кургану під охорону або на баланс
Лобойківській сільській раді
райдержадміністрація надати не має
можливості, оскільки даний об'єкт
культурної спадщини на облік не брався
по причині відсутності у
райдержадміністрації
правовстановлюючих документів на
нього. Райдержадміністрацією стосовно
кургану №6004 ніяких рішень не
приймалося та райдержадміністрація не
зверталася до Лобойківської сільської
ради з листами стосовно прийняття
кургану №6004 на баланс та укладення
охоронних договорів по причині
відсутності в райдержадміністрації
правовстановлюючої документації на
даний об'єкт.

Відповідно до п. 1 ст. 13 розділу III Закону
України «Про охорону культурної
спадщини» від 08.06.2000 року «об'єкти
культурної спадщини, незалежно від
форм власності, відповідно до їхньої
археологічної, естетичної,
етнологічної, історичної, мистецької,
наукової чи художньої цінності
підлягають реєстрації шляхом
занесення до Державного реєстру
нерухомих пам'яток України за
категоріями національного та
місцевого значення пам'ятки».

Відповідно до п. 1 ст. 14 розділу III Закону
України «Про охорону культурної
спадщини» від 08.06.2000 року встановлено,
що занесення об'єкта культурної
спадщини до Реєстру та внесення змін до
нього (вилучення з Реєстру, зміна
категорії пам'ятки) провадяться
відповідно до категорії пам'ятки: б)
пам'ятки місцевого значення - рішенням
центрального органу виконавчої влади,
що забезпечує формування державної
політики у сфері охорони культурної
спадщини за поданням відповідних
органів охорони культурної спадщини
або за поданням Українського
товариства охорони пам'яток історії та
культури, інших громадських
організацій, до статутних завдань яких
належать питання охорони культурної
спадщини, протягом одного місяця з дня
одержання подання».

Пунктом 2 ст. 14 розділу III Закону України
«Про охорону культурної спадщини» від
08.06.2000 року встановлено, що об'єкт
культурної спадщини до вирішення
питання про його реєстрацію як пам'ятки
вноситься до Переліку об'єктів
культурної спадщини і набуває
правового статусу щойно виявленого
об'єкта культурної спадщини, про що
відповідний орган охорони культурної
спадщини в письмовій формі повідомляє
власника цього об'єкта або
уповноважений ним орган (особу).
Переліки об'єктів культурної спадщини
затверджуються рішеннями відповідних
органів охорони культурної спадщини».

Згідно п. 3 Постанови Кабінету
Міністрів України від 27.12.2001 року № 1760
«Про затвердження Порядку визначення
категорій пам'яток для занесення
об'єктів культурної спадщини до
Державного реєстру нерухомих пам'яток
України» зазначено, що облікова
документація на об'єкт культурної
спадщини включає облікову картку, його
паспорт, коротку історичну довідку, акт
технічного стану, довідку про майнову
цінність об'єкта.

Також п.4 вищевказаної постанови
зазначено, що облікова документація, що
передбачає виконання роботи з метою
виявлення, дослідження, фіксації
об'єкта культурної спадщини,
визначення його антропологічної,
археологічної, естетичної,
етнографічної, історичної, мистецької,
наукової чи художньої цінності,
складається органами охорони
культурної спадщини Ради міністрів
Автономної Республіки Крим, обласних,
Київської та Севастопольської міських
держадміністрацій, органами охорони
культурної спадщини місцевого
самоврядування згідно з їх
компетенцією або уповноваженими ними
установами та організаціями.

Крім того п. 9 вказано, що облікова
картка і паспорт об'єкта складаються у
чотирьох примірниках, один з яких
передається до відповідного
центрального органу виконавчої влади у
сфері охорони культурної спадщини,
другий зберігається в органі охорони
культурної спадщини Ради міністрів
Автономної Республіки Крим, обласної
чи Київської, Севастопольської міської
держадміністрації, третій - в іншому
уповноваженому органі охорони
культурної спадщини, четвертий - в
органі місцевого самоврядування. ?

Відповідно до розділу III Наказу
Міністерства культури України від
11.03.2013 року № 158 «Про затвердження
Порядку обліку об'єктів культурної
спадщини», орган охорони культурної
спадщини обласної державної
адміністрації приймає рішення про
занесення (незанесення) об'єктів
культурної спадщини до Переліку
об'єктів культурної спадщини, про що у
30-денний строк рекомендованим листом з
повідомленням про вручення направляє
власнику цього об'єкта або
уповноваженому ним органу письмове
повідомлення.

На підставі вищевикладеного, третя
особа посилалася на те, що до
Петриківської районної державної
адміністрації від Дніпропетровського
обласного центру з охорони
історико-культурних цінностей
облікова документація на курган №6004,
яка визначена Постановою Кабінету
Міністрів України від 27.12.2001 року №1760
«Про затвердження Порядку визначення
категорій пам'яток для занесення
об'єктів культурної спадщини до
Державного реєстру нерухомих пам'яток
України», а також документи, якими цей
курган затверджено як об'єкт
культурної спадщини та внесено до
Переліку об'єктів культурної спадщини
не надходили.

Отже, Петриківська
райдержадміністрація вищезазначений
курган під охорону або на баланс
Лобойківській сільській раді не
передавала у зв'язку з відсутністю
відповідної документації на нього.

Крім того, в судовому засіданні голова
Петриківської районної державної
адміністрації Дніпропетровській
області - Муха В.В. підтвердив, що курган
№6004 не віднесений ні до об'єктів
культурної спадщини, які занесені до
Державного реєстру нерухомих пам'яток
України, ні до об'єктів культурної
спадщини, що внесені до Переліку
об'єктів культурної спадщини, а тому
просив у позові відмовити.

Також, з листа від 10.02.2014 року № 305
Відділу держземагенства у
Петриківському районі
Дніпропетровської області
адресованого голові Лобойківської
сільської ради вбачається, що згідно
даних державної статистичної
звітності за формою 6-зем земельні
ділянки під курганами на території
Лобойківської сільської ради, по
причині відсутності
правовстановлюючих документів по їх
відводу, до категорії земель
історико-культурного призначення не
віднесено. Разом з тим, згідно форми
6-зем обліковуються в землях
історико-культурного призначення
ділянки площею 0,5 га кладовищ в межах
населених пунктів. Також земельні
ділянки загальною площею 2,8 га під
кладовищами та іншими землями за
межами населеного пункту, які
віднесено до інших категорій, з усіх
земель підлягають для включення до
історико-культурного призначення.

Системний аналіз наведених вище норм
чинного законодавства України
дозволяє суду дійти висновку, що
Лобойківська сільська рада не є
уповноваженим органом який здійснює
охорону кургану № 6004, а тому вимога
Державної фінансової інспекції в
Дніпропетровській області від 05.09.2013
року за № 04-08-02-13/10984 про усунення
виявлених ревізією порушень в частині
стягнення збитків у сумі 403416,00 грн. за
розораний курган № 6004 є не правомірною,
оскільки винесена без досліджень та
врахувань правовстановлюючих
документів, а тому в цій частині
позовні вимоги підлягають задоволенню.

Разом з тим, суд вважає за необхідне
відмовити в задоволенні позовних вимог
позивача в частині зобов'язання
відповідача утриматися від вчинення
дій щодо стягнення з Лобойківської
сільської ради коштів у сумі 403416,00 грн.,
оскільки це не є належним способом
захисту позивача.

Стаття 8 Кодексу адміністративного
судочинства України зазначає, що
принципами здійснення правосуддя в
адміністративних судах є: верховенство
права; законність; рівність усіх
учасників адміністративного процесу
перед законом і судом; змагальність
сторін, диспозитивність та офіційне
з'ясування всіх обставин у справі;
гласність і відкритість
адміністративного процесу;
забезпечення апеляційного та
касаційного оскарження рішень
адміністративного суду, крім випадків,
установлених цим Кодексом;
обов'язковість судових рішень.

Статтею 10 Кодексу адміністративного
судочинства України визначено
рівність усіх учасників
адміністративного процесу перед
законом і судом, а відповідно до ч.1 ст.11
КАС України розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України
встановлено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення, а
ч.2 ст.71 КАС України визначає, що в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обовязок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно із ст.86 КАС України суд оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Ніякі докази не мають для
суду наперед встановленої сили. Суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Враховуючи той факт, що як позивачем у
даній справі, так і відповідачем є
суб'єкти владних повноважень, особлива
увага при розгляді даної справи була
приділена саме дотриманню таких
принципів адміністративного
судочинства, як дотримання рівності
усіх учасників адміністративного
процесу перед законом і судом, а також
дотримання змагальності сторін,
диспозитивності та офіційного
з'ясування всіх обставин у справі.

За таких обставин, суд прийшов до
висновку, що адміністративний позов
Лобойківської сільської ради підлягає
частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 11, 158-163, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Лобойківської
сільської ради до Державної фінансової
інспекції в Дніпропетровській області,
третя особа Петріківська районна
державна адміністрація
Дніпропетровської області про
скасування вимоги - задовольнити
частково.

Визнати протиправною та скасувати
вимогу Державної фінансової інспекції
в Дніпропетровській області від 05.09.2013
року за № 04-08-02-13/10984 в частині усунення
виявлених ревізією порушень щодо
стягнення збитків у сумі 403416,00 грн.

В інші частині в задоволенні позовних
вимог - відмовити.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили в порядку,
визначеному ст. 254 КАС України.
Відповідно до ст. 186 КАС України,
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Повний текст постанови складено
17 лютого 2014 року.

Суддя О.С. Луніна