Справа № 750/12678/13-а(2а/750/1216/13)
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2014-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
інстанції: Жук М.І.
Суддя-доповідач: Мельничук В.П.
У Х В А Л А

Іменем України

17 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

Головуючого-судді:
Мельничука В.П.

суддів:
Грищенко Т.М., Мацедонської В.Е.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в залі суду апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на
постанову Деснянського районного суду
м. Чернігова від 27 грудня 2013 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду
України в м. Чернігові про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
Деснянського районного суду м.
Чернігова з адміністративним позовом
до Управління Пенсійного фонду України
в м. Чернігові про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
певні дії. Свої вимоги обґрунтовує тим,
що перебуває на обліку у відповідача та
отримує пенсію по інвалідності, однак
вважає. що відповідачем було невірно
проведено розрахунок належної йому
вказаної соціальної виплати.

Постановою Деснянського районного
суду м. Чернігова від 27 грудня 2013 року у
задоволенні вказаного позову
відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням ОСОБА_2 подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції як
таку, що постановлена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
та ухвалити нову постанову про
задоволення даного позову.

До суду апеляційної інстанції всі
особи, які беруть участь в справі не
прибули, хоча і були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
апеляційного розгляду.

Статтею 128 КАС України встановлено
наслідки неприбуття в судове засідання
особи, яка бере участь в справі.

Згідно до ч. 6 зазначеної вище статті
якщо немає перешкод для розгляду
справи у судовому засіданні, але
прибули не всі особи, які беруть участь
в справі, хоча і були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового розгляду, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

Підстави для проведення апеляційного
розгляду справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами визначено ст. 197 КАС
України.

За змістом ч. 1 вищезазначеної статті
суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі: 1) відсутності
клопотань від усіх осіб, які беруть
участь в справі, про розгляд справи за
їх участю; 2) неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання; 3) подання
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції, які прийняті у
порядку скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1, 2 частини
першої статті 183-2 цього Кодексу.

З огляду на викладене та враховуючи те,
що справу можливо вирішити на основі
наявних у ній доказів, а також те, що до
суду апеляційної інстанції всі особи,
які беруть участь в справі не прибули,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце апеляційного
розгляду, відсутні клопотання про
розгляд справи за їх участю, колегія
суддів ухвалила про апеляційний
розгляд справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС
України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства України, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, оскаржувану
постанову суду першої інстанції - без
змін з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС
України суд апеляційної інстанції має
право залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 195 КАС України рішення
суду першої інстанції підлягає
перегляду в апеляційному порядку в
межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції було
встановлено, що позивач перебуває на
обліку в Управлінні Пенсійного фонду
України в місті Чернігові та отримує
пенсію по інвалідності в розмірі
пенсії за віком, згідно Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування».

02.01.2013 року позивачем до Управління
Пенсійного фонду України в місті
Чернігові було подано заяву на
переведення на інший вид пенсії, розмір
якої становив 3541 грн. 17 коп., а саме:

- основний розмір пенсії, обчислений
відповідно до ст. 27 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» - 2356 грн. 66 коп. (3760,85 грн. х
0,62663);

- доплата за понаднормативний стаж (21
рік) згідно абз.2 ч.І ст. 28 цього Закот

з урахуванням Закону України «Про
Державний бюджет України на 2013 рік» - 187.

74 грн. (894,00 грн. х 21 %);

- підвищення як особі, прирівняній до
інваліда війни II групи, відповідно до
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» -357,60 грн. (894,00 грн. х 40 %);

- збільшення на 25 % відповідно до пункту
1 постанови Кабінету Міністрів України
від 28.12.2011 № 1381 «Про підвищення рівня
соціального захисту найбільш
вразливих верств населення», - 589 грн. 17
коп.;

- щомісячна цільова грошова допомога на
прожиття інваліду війни II групи,
відповідно до Закону України «Про
поліпшення матеріального становища
учасників бойових дій та інвалідів
війни» - 50,00 грн.

Не погоджуючись з таким розміром
пенсії та діями відповідача по її
розрахунку, позивач звернувся з даним
позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що
вимоги позивача є неправомірними та
необгрунтованими, а тому не підлягають
задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції та
вважає його обгрунтованим з огляду на
наступне.

Судом першої інстанції було
встановлено, що відповідачем згідно
довідок про заробітну плату, наданих
позивачем до управління 13.03.2006 року за
період з 01.01.1972 року по 31.12.1992 року № 759
від 23.02.2004 року вибрано оптимальний
період для обчислення пенсії. Пенсія
нарахована із заробітку за період з
01.03.1977 року по 28.02.1982 року, згідно
довідки про заробіток, та з 01.08.2002 року
по 01.10.2003 року, з 07.05.2006 року по 30.09.2008
року, з 01.03.2009 року по 31.12.2009 року, з 01.07.2010
року по 28.02.2011 року - за даними
персоніфікованого обліку.

Відповідно до статті 40 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» за вибором
особи, яка звернулася за пенсією, з
періоду, за який враховується
заробітна плата (дохід) для обчислення
пенсії, виключається період до 60
календарних місяців страхового стажу
підряд за умови, що зазначений період
становить не більше ніж 10 % тривалості
страхового стажу, врахованого в
одинарному розмірі. У всіх випадках,
крім випадку, передбаченого абзацом
другим частини першої цієї статті,
період, за який враховується заробітна
плата, після виключення 10% тривалості
страхового стажу, не може бути меншим
ніж 60 календарних місяців.

Судом першої інстанції було
встановлено, що при обчисленні
середнього заробітку за вищевказаний
період відповідачем була застосована
оптимізація заробітку за період з
01.05.2003 року по 01.10.2003 року, з 07.05.2006 року
по 30.09.2008 року, з 01.03.2009 року по 31.12.2009
року та з 01.07.2010 року по 28.02.2011 року (53
місяці було виключено, що не є більшим
10% тривалості страхового стажу).

Оскільки у позивача збільшувався
тільки стаж до моменту звільнення з
роботи 28.12.2012 року, а заробітна плата
була незмінною, то і кількість місяців
при оптимізації залишились незмінними.

Відповідно до статті 45 вказаного вище
Закону при переведенні з одного виду
пенсії на інший за бажанням особи може
враховуватися заробітна плата (дохід)
за періоди страхового стажу, зазначені
в частині першій статті 40 цього Закону,
із застосуванням показника середньої
заробітної плати (доходу), який
враховувався під час призначення
(попереднього перерахунку)
попереднього виду пенсії.

При цьому, згідно із постановою
Кабінету Міністрів України від 28.12.2011
року № 1381 «Про підвищення рівня
соціального захисту найбільш
вразливих верств населення»
установлено, що розміри пенсій
інвалідам війни, обчислені відповідно
до статті 27 та частини другої статті 42
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», статей 13 і 21 Закону
України «Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб», збільшуються на
25%.

Збільшення розмірів пенсій
здійснюється без урахування
передбачених законодавством надбавок,
підвищень, додаткової пенсії, цільової
грошової допомоги, пенсії за особливі
заслуги перед Україною, доплати до
надбавок окремим категоріям осіб, які
мають особливі заслуги перед
Батьківщиною, сум індексації та інших

Відповідно до статті 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» в редакції, що
діяла до внесення змін Законом № 3668 - за
кожний повний рік страхового стажу
понад 25 років чоловікам і 20 років
жінкам пенсія за віком збільшується на
1% розміру пенсії, обчисленої
відповідно до статті 27 цього Закону,
але не більше ніж на 1% мінімального
розміру пенсії за віком, зазначеного в
абзаці першому цієї частини.

Позивачу до основного розміру пенсії
призначено підвищення по Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» у
відповідності до статті 13 - інвалідам
війни пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються:
інвалідам І групи - у розмірі 50 %
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, II групи - 40 %
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, III групи - 30 %
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність.

Відповідно до Закону України «Про
поліпшення матеріального становища
учасників бойових дій та інвалідів
війни» інвалідам війни II та III груп у
розмірі 50 гривень передбачена
щомісячна виплата цільової грошової
допомоги на прожиття.

При переведенні з одного виду пенсії на
інший підвищення в розмірі 100 грн.,
згідно із постановою Кабінету
Міністрів України від 23.04.2012 року № 327
«Про підвищення рівня соціального
захисту населення» не зберігається.

Частиною 2 статті 42 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» передбачено, що у разі
якщо величина середньої заробітної
плати в Україні за даними спеціального
уповноваженого центрального органу
виконавчої влади у галузі статистики
за минулий рік зросла, то з 01 березня
поточного року розмір пенсії
підвищується на коефіцієнт, який
відповідає не менше ніж 20 % темпів
зростання середньої заробітної плати в
Україні порівняно з попереднім роком.

Цією ж статтею також закріплено, що
розмір та порядок такого підвищення
пенсії визначаються у межах бюджету
Пенсійного фонду за рішенням Кабінету
Міністрів України.

Тобто, щороку приймається рішення
Уряду та встановлюється коефіцієнт.

Таким чином колегія суддів вважає
правильним висновок суду першої
інстанції про те, що оскільки позивач
звертався за переведеннями з одного
виду пенсії на інший та розмір пенсії
весь час підвищувався, позивач не мав
права на підвищення, відповідно до
частини 2 статті 42 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», оскільки коефіцієнт був
більшим, ніж встановлений Урядом.

Крім того, судом першої інстанції було
встановлено, що позивач отримує пенсію
по інвалідності в розмірі пенсії за
віком, згідно Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» № 1058-ІУ від 09.07.2003 року, в
редакції, що діяла до внесення змін
Законом України «Про заходи щодо
законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи», № 3668 -
VI від 08.07.2011 року.

За таких обставин, колегія суддів
вважає правильним висновок суду першої
інстанції про те, що дії Управління
Пенсійного фонду України в місті
Чернігові є правомірними, а
перерахунок пенсії є правильним та
повністю відповідає всім вимогам
законодавства.

Отже, позов є необгрунтованим та таким,
що не підлягає задоволенню.

Крім цього, колегія суддів враховує, що
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 14 березня
2014 року залишено без змін постанову
Деснянського районного суду м.
Чернігова від 11 листопада 2013 року, якою
у задоволенні позову ОСОБА_2 про
визнання неправомірними дій УПФУ в м.
Чернігові щодо зменшення розміру його
пенсії відмовлено.

Доводи апеляційної скарги
спростовуються вищевикладеним, а тому
вона задоволенню не підлягає.

За змістом ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вищевикладеного,
колегія суддів дійшла висновку, що
судом першої інстанції правильно
встановлено обставини справи, судове
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 2, 159, 160, 195, 197, 198, 200, 205,
206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без
задоволення, а постанову Деснянського
районного суду м. Чернігова від 27
грудня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п?ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий-суддя:
В.П. Мельничук

Судді:
Т.М. Грищенко

В.Е. Мацедонська

.

Головуючий суддя
Мельничук В.П.

Судді:
Грищенко Т.М.