Справа № 803/504/13-а
Суддя: Глушко І.В.
Дата ухвалення: 2014-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2014 року
Справа № 876/6657/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді:
Глушка І.В.

суддів:
Большакової О.О., Макарика В.Я.,

за участю секретаря судового
засідання: Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на постанову Волинського
окружного адміністративного суду від
04.04.2013р. по справі за позовом ОСОБА_1 до
державного виконавця другого відділу
Державної виконавчої служби Луцького
міського управління юстиції Марчука
Петра Олександровича про визнання дій
протиправними та скасування
постанови,-

встановив:

11.03.2013 року позивач - ОСОБА_1 звернувся
до суду із позовом до відповідача -
державного виконавця другого відділу
Державної виконавчої служби Луцького
міського управління юстиції Марчука
Петра Олександровича про визнання дій
протиправними та скасування постанови.

Позовну заяву мотивує тим, що 10.03.2013
року на адресу позивача надійшла
постанова серії ВП № 36783668 від 01.03.2013
року про відкриття виконавчого
провадження, винесена державним
виконавцем другого відділу Державної
виконавчої служби Луцького міського
управління юстиції Марчуком Петром
Олександровичем у справі про
адміністративне правопорушення, з
виконання постанови від 07.10.2012 року,
винесену інспектором ВДАІ С.Ф. Янчуком,
згідно якої позивача ОСОБА_1 притягнуто
до адміністративної відповідальності,
зокрема визнано винним у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП та
накладено адміністративне стягнення у
вигляді штрафу в розмірі 255 грн.

ОСОБА_1 вважає, що винесена постанова
відповідача є неправомірною та
підлягає скасуванню, оскільки
відповідач, при виконанні посадових
обов'язків, порушив норми чинного
законодавства, зокрема вимоги Закону
України «Про виконавче провадження».
Так, відповідно до ст. 22 зазначеного
Закону постанови органів (посадових
осіб), уповноважених розглядати справи
про адміністративні правопорушення,
можуть бути пред'явлені до виконання
протягом трьох місяців, починаючи з
наступного дня після набрання ними
юридичної сили. Як вбачається із
постанови 01.03.2013 року, постанова
інспектора ВДАІ С.Ф. Янчука від 07.10.2012
року подана до виконання 27.02.2013 року,
тобто із пропущенням 3-х місячного
терміну.

Крім цього, позивач зазначає, що
відповідно до ч.1 ст. 24 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець відмовляє у відкритті
виконавчого провадження у разі
пропущення терміну пред`явлення
виконавчого документу до виконання, а
згідно ч.3 цієї ж статті пропущений
термін поновленню не підлягає.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 04.04.2013р. в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
державного виконавця другого відділу
Державної виконавчої служби Луцького
міського управління юстиції Марчука
Петра Олександровича про визнання дій
протиправними та скасування постанови
відмовлено повністю.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції застосував у спірних
правовідносинах статтю 22 Закону
України «Про виконавче провадження»,
якою встановлені строки пред'явлення
виконавчого документа до виконання та
визначено, що постанови органів
(посадових осіб), уповноважених
розглядати справи про адміністративні
правопорушення, можуть бути
пред'явлені до виконання протягом
трьох місяців, починаючи з наступного
дня після набрання ними юридичної сили.

Згідно ч.1 ст.25 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
такого документа до виконання, він
відповідає вимогам, передбаченим цим
Законом, і пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби. У разі ж пропуску
встановленого строку пред'явлення
документів до виконання державний
виконавець повинен відмовити у
відкритті виконавчого провадження
відповідно до п.1 ч.1 ст.26 Закону України
«Про виконавче провадження».

Крім цього, суд першої інстанції
звертає увагу на те, що постанова у
справі про адміністративне
правопорушення від 07.10.2012 року №203669 за
вих.№13903 була скерована до ДВС у
м.Луцьку для примусового виконання, що
підтверджується супровідним листом
ВДАІ (а.с.20). Супровідний лист
зареєстрований у Другому відділі ДВС
ЛМУЮ 27.02.2013 року за №2240. Ці дані
підтверджують правомірність відкриття
державним виконавцем виконавчого
провадження на підставі постанови ВДАІ
від 07.10.2012 року, оскільки заява про її
примусове виконання подана в межах
трьохмісячного строку, а саме 28.11.2012
року.

Разом із цим, суд першої інстанції
зазначив, що наявні в постанові про
відкриття виконавчого провадження
недоліки стосовно невірного
зазначення дати подання заяви про
примусове виконання виконавчого
документа чи суду, до якого може бути
оскаржено постанову, не можуть бути
безумовними підставами для її
скасування, оскільки сама постанова
винесена із додержанням вимог Закону
України «Про виконавче провадження».

Постанову суду оскаржив позивач -
ОСОБА_1. Вважає, що постанова прийнята з
неповним з'ясуванням обставин справи, з
порушенням норм матеріального та
процесуального права та підлягає
скасуванню з підстав, викладених в
апеляційній скарзі. Просить скасувати
постанову та прийняти нову, якою позов
задоволити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги, позивач зазначає, що у
оскаржуваній постанові суд вказав, що
супровідний лист від 28.11.2012 року за вих.
№ 13903, яким направлено до виконання
постанову від 07.10.2012 року, був
зареєстрований у ДВС м.Луцька 27.02.2013
року. Та сама дата вказана і на
титульному листі справи про виконавче
провадження № 16077. Попри це, позивач
вважає, що ця обставина відповідачем не
доведена, адже ним не надано доказів
направлення постанови від 07.10.2012 року
засобами поштового або кур'єрського
зв'язку, не надано навіть доказів
реєстрації листа від 28.11.2012 року в
журналі вихід ної кореспонденції. Суд
не встановив, яким способом ВДАІ
м.Луцька пред'явив до виконання
постанову від 07.10.2012 року. Відповідачем
не надано доказів, що стягувач направив
постанову за допомогою третіх осіб і з
їх вини вона не була доставлена вчасно,
а лише через три місяці. Попри це, в
судовому засіданні відповідач
погодився із припущенням суду, що
постанова була пред'явлена наручно,
тобто 27.02.2013 року.

Позивач наголошує на тій обставині, що
юридичне значення має саме дата
пред'явлення постанови до виконання, а
не дата формування супровідного листа
і згідно ч. 1 ст. 22 Закону України «Про
виконавче провадження» останнім днем
строку пред'явлення стягувачем до ДВС
м.Луцька постанови від 07.10.2012 року для
її виконання була дата 07.01.2013 року.

В судове засідання сторони не
з'явились, хоча були повідомлені
належним чином про час та місце
розгляду справи у суді, а тому суд
вважає за можливе розглянути справу
без їх участі та відповідно до вимог ч. 1
ст. 41 КАС України фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювати.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційну скаргу апелянта слід
задовольнити, а оскаржувану постанову -
скасувати, з наступних підстав.

Надаючи правову оцінку спірним
правовідносинам, що виникли між
сторонами у справі суд вважає за
необхідне зазначити наступне.

Згідно ст.19 Конституції України органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Частиною 2 статті 2 Закону України «Про
виконавче провадження» примусове
виконання рішень здійснюють державні
виконавці, визначені Законом України
«Про державну виконавчу службу».

Відповідно до п.6 ч.2 ст.17 Закону України
«Про виконавче провадження»
підлягають виконанню державною
виконавчою службою, зокрема, постанови
органів (посадових осіб), уповноважених
розглядати справи про адміністративні
правопорушення у випадках,
передбачених законом.

При цьому, згідно ч.1 ст. 6 зазначеного
Закону, державний виконавець
зобов`язаний використовувати надані
йому права відповідно до закону і не
допускати у своїй діяльності порушення
прав та законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Разом із цим, ч.1 ст. 11 передбачає, що
державний виконавець зобов`язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Власне, для своєчасності здіснення
виконавчих дій ст. 22 Закону України
«Про виконавче провадження»
встановлює строки пред'явлення
виконавчого документа до виконання.
Визначено, що постанови органів
(посадових осіб), уповноважених
розглядати справи про адміністративні
правопорушення, можуть бути
пред'явлені до виконання протягом
трьох місяців, починаючи з наступного
дня після набрання ними юридичної сили.

Згідно ч.1 ст.25 цього ж Закону державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
такого документа до виконання, він
відповідає вимогам, передбаченим цим
Законом, і пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Статтею 24 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
у разі, якщо строк пред`явлення
виконавчого документа для примусового
виконання закінчився, державний
виконавець відмовляє у прийнятті його
до провадження, про що виносить
відповідну постанову.

Попри це, стягувач, який пропустив
строк пред`явлення виконавчого
документа для примусового виконання,
має право звернутися із заявою про
поновлення строку пред`явлення до суду,
який видав виконавчий документ або до
суду за місцем виконання.

Для інших виконавчих документів
пропущений строк поновленню не
підлягає.

З огляду на викладені правові норми,
судом апеляційної інстанції
встановлено, що постанову від 07.10.2012
року, винесену інспектором ВДАІ С.Ф.
Янчуком, згідно якої позивача ОСОБА_1
притягнуто до адміністративної
відповідальності, зокрема визнано
винним у вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122
КУпАП та накладено адміністративне
стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255
грн., було пред`явлено ВДАІ Луцького МВ
до примусового виконання 27.02.2013 року,
про що свідчить дата на вхідному штампі
супровідного листа, що був направлений
на адресу Другого відділу ДВС Луцького
МУЮ 28.11.2012 року (а.с.20).

Відповідно до ч.2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб`єкта владних
повноважень обов`язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Попри це, у матеріалах справи відсутні
будь-які інші підтвердження надсилання
ВДАІ Луцького МВ постанови від 07.10.2012
року саме 28.11.2012 року, відсутні як копії
даних журналу вихідної кореспонденції,
так і докази направлення постанови
засобами поштового або кур`єрського
зв`язку. Відповідачем такі дані також
не надавались, судом першої інстанції
вони не витребовувались і не
досліджувались.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції
невірно взято до уваги саме дату
формування супровідного листа - 28.11.2012
року, а не реєстрації його у другому
відділі ДВС Луцького МУЮ - 27.02.2013 року.

Як наслідок, при винесенні постанови
про відкриття виконавчого провадження
від 01.03.2013 року державним виконавцем не
дотримано вимог ст.ст. 22,24,25 Закону
України «Про виконавче провадження»,
чим було порушено права та законні
інтереси позивача ОСОБА_1, а тому даний
адміністративний позов належить
задовольнити.

Відповідно до частини першої статті 159
Кодексу адміністративного судочинства
України судове рішення повинно бути
законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції не виконав
вказані вимоги процесуального закону,
оскільки до спірних правовідносин не
вірно застосував норми матеріального
та процесуального права, що призвело до
ухвалення незаконного рішення, яке
підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, ст.202, ст.205,
ст.ст. 207, 254 КАС України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити,
а постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 04.04.2013р. по
справі № 803/504/13-а - скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1
задовольнити.

Визнати протиправними дії державного
виконавця другого відділу Державної
виконавчої служби Луцького міського
управління юстиції Марчука Петра
Олександровича щодо винесення ним
постанови про відкриття виконавчого
провадження від 01.03.2013 року ВП № 36783668.

Скасувати постанову державного
виконавця другого відділу Державної
виконавчої служби Луцького міського
управління юстиції Марчука Петра
Олександровича про відкриття
виконавчого провадження від 01.03.2013 року
ВП № 36783668.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання
постановою законної сили, а у разі
складення постанови в повному обсязі
відповідно до ст. 160 КАС України - з дня
складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя
І.В. Глушко

Судді
О.О. Большакова

В.Я. Макарик