Справа № 826/11317/13-а
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2014-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 квітня 2014 року 15:00 №
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Маруліної Л.О., розглянувши у
письмовому провадженні
адміністративну справу
за позовомПублічного акціонерного
товариства "Діамантбанк"до треті
особиВідділу державної виконавчої
служби Голосіївського районного
управління юстиції у м. Києві 1. ОСОБА_1
2. ОСОБА_2 3. ОСОБА_3 4. ОСОБА_4 5.
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Декор-Стиль» 6.
Служба у справах дітей Голосіївської
районної в м. Києві державної
адміністрації провизнання
протиправною бездіяльності,
зобов'язання вчинити дії,
Публічне акціонерне товариство
"Діамантбанк" (далі також - позивач, ПАТ
"Діамантбанк") звернулось до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до Відділу державної
виконавчої служби Голосіївського
районного управління юстиції у м. Києві
(далі також - відповідач або державна
виконавча служба), треті особи: ОСОБА_1;
ОСОБА_2; ОСОБА_3; ОСОБА_4; Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Декор-Стиль»; Служба у справах дітей
Голосіївської районної в м. Києві
державної адміністрації про: (1)
визнання протиправною бездіяльності,
яка полягає у не проведенні в рамках
виконавчого провадження ВП № 28413497
заходів щодо примусової реалізації
квартири АДРЕСА_1, без отримання згоди
на те Служби у справах дітей
Голосіївської районної в м. Києві
державної адміністрації; (2)
зобов'язання провести заходи щодо
примусової реалізації вказаної вище
Ухвалою Окружного адміністративного
суду м. Києва від 22.07.2013 року відкрито
провадження у справі та призначено
судовий розгляд справи.
Ухвалою суду від 27.08.2013 року
провадження у справі зупинено до
набрання законної сили судовим
рішенням Голосіївського районного
суду міста Києва у справі №752/531/13-ц за
позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства "Діамантбанк",
Приватного нотаріуса Київського
міського нотаріального округу, треті
особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ТОВ "Декор-Стиль", Служба у справах
дітей Голосіївської районної в м. Києві
державної адміністрації про визнання
недійсним договору іпотеки.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду м. Києва від 01.04.2014 року
провадження у справі поновлено, справу
призначено до судового розгляду в
судовому засіданні.

В судове засідання 01.04.2014 року прибули
представники позивача та третьої особи
ОСОБА_1 З урахуванням вимог ст. 128
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд продовжив розгляд справи в
письмовому провадженні.

Позивач позов підтримує в повному
обсязі. Позовні вимоги вмотивовує тим,
що Відділом державної виконавчої
служби Голосіївського районного
управління юстиції у м. Києві
допускається протиправна
бездіяльність, яка полягає у не вжитті
передбачених Законами України "Про
виконавче провадження" та "Про іпотеку"
дій, спрямованих на реалізацію
предмета іпотеки - квартири АДРЕСА_1.

Відповідач проти позову заперечує,
оскільки вважає недопустимим продаж
квартири АДРЕСА_1 на прилюдних торгах
без отримання дозволу органу опіки і
піклування, так як в квартирі
зареєстрована неповнолітня дитина.

Третя особа ОСОБА_1 проти позову
заперечує в повному обсязі. В
підтвердження своїх доводів зазначив
про неприпустимість обмеження
майнових прав дитини, яка проживає у
спірній квартирі АДРЕСА_1, а тому вважає
дії державного виконавця законними та
обґрунтованими.

Треті особи - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Декор-Стиль», Служба
у справах дітей Голосіївської районної
в м. Києві державної адміністрації,
будучи належним чином повідомленими
про дату, час і місце судового розгляду
в судові засідання не з'явились,
уповноважених представників не
направили, пояснень щодо відношення
заявлених позовних вимог не надали.

Дослідивши матеріали справи, Окружним
адміністративним судом міста Києва
встановлено, що 14 липня 2010 року між
Позивачем та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Декор-Стиль" було
укладено Договір кредитної лінії № 073,
згідно умов якого позивач надав ТОВ
"Декор-Стиль" кредит у розмірі 1 700 000,00
грн., а останнє зобов'язалося повернути
кредит в повному обсязі та сплатити
проценти за користування ним у розмірі
та в строки, встановлених даним
договором.

З метою забезпечення належного
виконання ТОВ «Декор-Стиль» взятих на
себе зобов'язань за вищевказаним
кредитним договором, 19.08.2010 року між
позивачем та іпотекодавцями - ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1 було укладено
Договір іпотеки №073-5, згідно якого
іпотекодавці передали в іпотеку
позивачу належну їм на праві власності
квартиру АДРЕСА_1.

У зв'язку з порушенням ТОВ "Декор-Стиль"
взятих на себе зобов'язань за кредитним
договором, 01.08.2011 року приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_6, на
підставі заяви позивача, було вчинено
виконавчий напис №4346 про звернення
стягнення на квартиру для задоволення
вимог позивача за вказаним вище
кредитним договором в сумі 879 123,72 грн.,
який позивачем було пред'явлено на
примусове виконання до Відділу
державної виконавчої служби
Голосіївського районного управління
юстиції у м. Києві

02 вересня 2011 року відповідачем
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження ВП № 28413497 з
примусового виконання виконавчого
напису.

З метою звернення стягнення на
квартиру та подальшого задоволення
вимог позивача за виконавчим написом
відповідачем описано та арештовано
квартиру та визначено її вартість на
підставі оцінки суб'єкта оціночної
діяльності, що підтверджується: актом
опису й арешту квартири; постановою
відповідача від 03.01.2013 року про
призначення експерта, суб'єкта
оціночної діяльності - суб'єкта
господарювання для участі у
виконавчому провадженні; та рецензією
№ 7 на звіт про незалежну оцінку
квартири.

Позивач звернувся до відповідача з
листом вих. № 5830/54-54 від 08.07.2013 року, в
якому просив відповідача повідомити,
чи проводяться останнім дії по
реалізації квартири в рамках
виконавчого провадження ВП № 28413497, а
також чи передавався відповідний пакет
документів по квартирі до
регіонального органу ДВС для подальшої
реалізації квартири.

Листом вих. № 24754 від 12.07.2013 року
відповідач повідомив про те, що ним не
проводяться дії по реалізації квартири
шляхом її продажу на прилюдних торгах з
тих підстав, що в квартирі проживає та
зареєстрована малолітня дитина -
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1

Позивач не погоджується з висновками
державної виконавчої служби, у зв'язку
з чим звернувся до суду за захистом
своїх прав.

Оцінивши подані позивачем докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді всіх обставин
справи в їх сукупності, та враховуючи,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
суд прийшов до переконання про
необхідність задоволення позовних
вимог, виходячи з наступних міркувань.

Згідно статті 1 Закону України «Про
виконавче провадження» виконавче
провадження, як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, зазначених у
цьому Законі, спрямованих на примусове
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб), які
здійснюються на підставах, у спосіб та
в межах повноважень, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, виданими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Частинами 1, 2 статті 11 Закону України
«Про виконавче провадження»
передбачено, що державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом.

Главою 4 Закону України «Про виконавче
провадження» визначено загальний
порядок звернення стягнення на майно
боржника, в тому числі і на нерухоме
майно.

Згідно ч. 1 ст. 52 Закону України «Про
виконавче провадження» звернення
стягнення на майно боржника полягає в
його арешті, вилученні та примусовій
реалізації.

Статями 54, 63 Закону України «Про
виконавче провадження» визначений
порядок звернення стягнення на
нерухоме майно, у тому числі яке є
предметом застави (іпотеки).

При цьому, в частинах п'ятій та восьмій
статті 54 Закону України «Про виконавче
провадження» зазначено, що примусове
звернення стягнення на предмет іпотеки
здійснюється державним виконавцем з
урахуванням положень Закону України
«Про іпотеку», а реалізація
заставленого майна здійснюється в
порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку»
передбачено, що у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Право іпотекодержателя на
звернення стягнення на предмет іпотеки
також виникає з підстав, встановлених
статтею 12 цього Закону. Звернення
стягнення на предмет іпотеки
здійснюється на підставі рішення суду,
виконавчого напису нотаріуса або
згідно з договором про задоволення
вимог іпотекодержателя.

Відповідно, звернення стягнення на
нерухоме майно боржника, як предмета
іпотеки в порядку примусового
виконання визначено статтями 41-49
Закону України «Про іпотеку».

Згідно зі ст. 41 Закону України «Про
іпотеку», реалізація предмета іпотеки,
на який звертається стягнення за
рішенням суду або за виконавчим
написом нотаріуса, проводиться, якщо
інше не передбачено рішенням суду,
шляхом продажу на прилюдних торгах у
межах процедури виконавчого
провадження, передбаченої Законом
України «Про виконавче провадження», з
дотриманням вимог цього Закону.

Частинами 1, 3 статті 62 Закону України
«Про виконавче провадження»
встановлено, що реалізація
арештованого майна, крім майна,
вилученого з обігу згідно із законом,
та майна, зазначеного в частині восьмій
статті 57 цього Закону, здійснюється
шляхом його продажу на прилюдних
торгах, аукціонах або на комісійних
умовах. Майно передається на
реалізацію за ціною та в порядку,
визначеними статтею 58 цього Закону.

Відповідно до частини 1 статті 58 Закону
України «Про виконавче провадження»
визначення вартості майна боржника
проводиться державним виконавцем за
ринковими цінами, що діють на день
визначення вартості майна. Для оцінки
за регульованими цінами, оцінки
нерухомого майна, транспортних
засобів, повітряних, морських та
річкових суден державний виконавець
залучає суб'єкта оціночної діяльності -
суб'єкта господарювання, який
провадить свою діяльність відповідно
до Закону України "Про оцінку майна,
майнових прав та професійну оціночну
діяльність в Україні".

У той же час суд зазначає, що ні Законом
України «Про виконавче провадження»,
ні Законом України «Про іпотеку» не
передбачено обов'язку державного
виконавця на отримання дозволу органу
опіки та піклування на здійснення
відчуження нерухомого майна боржника,
право власності на яке або право
користування яким мають неповнолітні
діти, та реалізація такого майна не
ставиться в залежність від
отримання/неотримання такого дозволу.

Правомірність вказаних висновків суду
також підтверджується ухвалою Вищого
адміністративного суду України по
справі №К/800/39702/13 від 11.12.2013 року.

Матеріали справи свідчать, що рішенням
Голосіївського районного суду м. Києва
від 03.12.2013 року по справі № 752/531/13-ц за
позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Діамантбанк»,
приватного нотаріуса КМНО ОСОБА_8,
треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ТОВ «Декор-Стиль», Служба у
справах дітей Голосіївської районної в
м. Києві державної адміністрації, про
визнання недійсним договору іпотеки,
залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду м. Києва від 24.02.2014
року по справі № 22-ц/796/2941-2014р., станом на
дату укладання Договору іпотеки № 073-5
від 19.08.2010 року в квартирі АДРЕСА_1
неповнолітня дитина - ОСОБА_7 не
проживала, не мала права власності на
вказану квартиру та не була
зареєстрована в ній.

Голосіївським районним судом м. Києва
також встановлено, що ОСОБА_7 була
зареєстрована в квартирі лише 20.09.2011
року, тобто після укладення договору
іпотеки.

Згідно ч. 1 ст. 72 Кодексу
адміністративного судочинства
України, обставини, встановлені
судовим рішенням в адміністративній,
цивільній або господарській справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

У той же час, матеріали справи свідчать,
що державним виконавцем не було вжито
дій, передбачених Законами України "Про
виконавче провадження" та "Про іпотеку",
спрямованих на виконання виконавчого
напису щодо звернення стягнення на
предмет іпотеки, зокрема не було
ініційовано процедуру продажу (зокрема
шляхом продажу на прилюдних торгах,
аукціоні тощо) квартири АДРЕСА_1, яка
належить на праві власності ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 в рамках
виконавчого провадження ВП № 28413497.

З огляду на наведене, суд приходить до
висновку, що відповідачем безпідставно
не вжито заходів, спрямованих на
примусову реалізацію предмета іпотеки
- квартири АДРЕСА_1.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Статтею 159 Кодексу адміністративного
судочинства України встановлено, що
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яке
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Таким чином, враховуючи вищевикладене
суд дійшов висновку, що викладені в
позовній заяві доводи позивача є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст.2-15, 17-18, 33-35, 41-42, 47-51, 56-59,
69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 110-111,112, 121, 122-143, 151-154,
158, 162, 163, 167, 185-186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов Публічного акціонерного
товариства "Діамантбанк" до Відділу
державної виконавчої служби
Голосіївського районного управління
юстиції у м. Києві, треті особи: ОСОБА_1;
ОСОБА_2; ОСОБА_3; ОСОБА_4; Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Декор-Стиль»; Служба у справах дітей
Голосіївської районної в м. Києві
державної адміністрації, про визнання
протиправною бездіяльності та
зобов'язання вчинити дії -
задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність
Відділу державної виконавчої служби
Голосіївського районного управління
юстиції у м. Києві, яка полягає у не
проведенні в рамках виконавчого
провадження ВП № 28413497 заходів щодо
примусової реалізації квартири
АДРЕСА_1, яка належить на праві
власності ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
ОСОБА_1, без отримання згоди на те
Служби у справах дітей Голосіївської
районної в м. Києві державної
адміністрації.

Зобов'язати Відділ державної
виконавчої служби Голосіївського
районного управління і юстиції у м.
Києві провести заходи щодо примусової
реалізації в рамках виконавчого
провадження ВП № 28413497 квартири
АДРЕСА_1, яка належить на праві
власності ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
ОСОБА_1, без отримання згоди на те
Служби у справа дітей Голосіївської
районної в м. Києві державної
адміністрації.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Публічного акціонерного
товариства "Діамантбанк" витрати по
сплаті судового збору у розмірі 34
гривні 41 коп.

Покласти на відповідний підрозділ
Державної казначейської служби
України виконання постанови суду в
частині стягнення судових витрат за
рахунок бюджетних асигнувань Відділу
державної виконавчої служби
Голосіївського районного управління
юстиції у м. Києві

Постанова набирає законної сили згідно
ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України та може бути
оскаржена до суду апеляційної
інстанції за правилами, встановленими
ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя
Л.О. Маруліна