Справа № 22а-10965/2008
Суддя: Мироненко О.В.
Дата ухвалення: 2014-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" квітня 2014 р. м. Київ
К-32079/09

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

судді - доповідача Мироненка О.В.

суддів - Сороки М.О.

Чумаченко Т.А.

провівши попередній розгляд справи за
позовом ОСОБА_2 до Управління
Пенсійного фонду України в
Генічеському районі Херсонської
області про стягнення недоплачених сум
грошової допомоги як дитині війни за
касаційною скаргою Управління
Пенсійного фонду України в
Генічеському районі Херсонської
області на постанову Генічеського
районного суду Херсонської області від
16 жовтня 2008 року та постанову Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 14 травня 2009 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2008 року позивачка звернулася в
суд із позовом до Управління
Пенсійного фонду України в
Генічеському районі Херсонської
області про стягнення недоплачених сум
грошової допомоги як дитині війни.

Постановою Генічеського районного
суду Херсонської області від 16 жовтня
2008 року позов задоволено частково.
Зобов'язано відповідача зарахувати та
виплатити позивачу недоплачену суму
соціальної грошової допомоги дітям
війни за період з червня 2007 року по
липень 2008 року у розмірі 1379 гривень 80
копійок. В іншій частині позову
відмовлено.

Не погоджуючись із постановою суду
першої інстанції відповідач звернувся
зі скаргою до суду апеляційної
інстанції щодо скасування зазначеного
вище рішення.

Постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 14 травня 2009
року апеляційну скаргу відповідача
задоволено частково, постанову суду
першої інстанції скасовано та ухвалено
нову постанову, якою позов задоволено
частково. Зобов'язано відповідача
провести нарахування та виплату ОСОБА_2
додаткової соціальної гарантії
відповідно до ст… 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» з 9
липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, а
також починаючи з 22 травня 2008 року по 31
грудня 2008 року. В задоволенні іншої
частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із постановою суду
першої та постановою суду апеляційної
інстанцій, відповідач звернувся із
касаційною скаргою до Вищого
адміністративного суду України, в якій
просить скасувати судові рішення,
ухвалити нову постанову, якою
відмовити в задоволенні позову,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши
матеріали справи та перевіривши
наведені в скарзі доводи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню.

Зі справи вбачається та вірно
встановлено судом, що позивач має
статус «дитини війни» та має право на
отримання соціальної допомоги в
розмірі 30% від мінімального розміру
пенсії за віком. Однак, порушуючи
вимоги ст. 124 Конституції України
відповідачем не в повному обсязі
здійснено нарахування та виплату
зазначеного підвищення до пенсії за
2006-2007 та 5 місяців 2008 року.

Відповідно до Закону України Про
внесення змін до Закону України «Про
Державний бюджет України на 2006 рік»
зазначено, що пільги дітям війни,
передбачені абз. 7 ст. 5 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни»
запроваджуються з 1 січня 2006 року, а ст.
6, - у 2006 році поетапно, за результатами
виконання бюджету у першому півріччі, у
порядку, визначеному Кабінетом
Міністрів України за погодженням з
Комітетом Верховної Ради України з
питань бюджету».

Вказаний Закон України «Про Державний
бюджет на 2006 рік» з зазначеними змінами
був чинний до 31 грудня 2006 року.

У 2006 році урядом не впроваджувався
порядок надання пільг, передбачений
ст.6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни», а тому у
відповідача не було підстав
нараховувати підвищення пенсій дітям
війни.

Згідно ст. 71 Закону України «Про
державний бюджет України на 2007 рік»,
дія ст. 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» була зупинена.

Відповідно до ст. 7 зазначеного вище
Закону, фінансове забезпечення
соціальних гарантій, передбачених
зазначеним законом, здійснюється за
рахунок коштів державного бюджету
України.

Статтею 62 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік» від
19 грудня 2006 року, що набрав чинності з 01
січня 2007 року (із змінами від 15 березня
2007 року), був затверджений прожитковий
мінімум на одну особу, яка втратила
працездатність: з 01 січня - 380 грн., з 01
квітня - 406 грн. Крім цього цією статтею
передбачено, що для визначення
мінімальне розміру пенсії за віком
відповідно до абз. 1 ч. 1 ст.28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» з 01
жовтня 2007 р. застосовується
прожитковий мінімум для осіб, які
втратили працездатність, визначений
абз.5 ч.1 цієї статті, збільшений на 1
відсоток, що складає відповідно 410 грн.06
коп., 415 грн. 11 коп.

Рішенням Конституційного Суду України
від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 визнані
такими, що не відповідають Конституції
України, серед них положення статті 71
Закону України «про державний бюджет
на 2007 рік», щодо зупинення дії ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни».

Законом України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»
від 28.12.07р. внесено зміни до Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни», зокрема статтею 6 вказаного
Закону після внесення змін
передбачалось, що дітям війни до пенсії
або щомісячного о грошового утримання;
державної соціальної допомоги, що
виплачується замість пенсії,
виплачується підвищення у розмірі
надбавки, встановленої для учасників
війни.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року положення Закону
України «Про Державний бюджет на 2008 рік
та внесення змін до деяких Законів
України» щодо дітей війни, визнані
неконституційними.

Рішення Конституційного Суду України у
цій справі має преюдиційне значення
для судів при розгляді ними позовів у
зв'язку з правовідносинами, які виникли
внаслідок дії положень статей
зазначеного закону, що визнані
неконституційними, є обов'язковим до
виконання на території України,
остаточним і не може бути оскаржене.

Статтею 152 Конституції України
передбачено, що закони, інші правові
акти або їх окремі положення, що
визнані неконституційними, втрачають
чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
України.

Згідно абз.1 п.1 Положення про Пенсійний
фонд України, затвердженого Указом
Президента України від 01.03.2002р. №121/2001,
Пенсійний фонд України є центральним
органом виконавчої влади. Відповідно
до зазначеного Положення на Пенсійний
фонд України покладено обов'язок по
нарахуванню та виплаті доплати до
пенсії, яка передбачена Законом
України «Про соціальний захист дітей
війни».

Відповідно до п. 15 Положення «Про
Пенсійний фонд України», Пенсійний
фонд України здійснює свої
повноваження через створені в
установленому порядку його
територіальні управління. Відповідно
до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» рішення про призначення
та перерахунок пенсій приймаються
районними управліннями пенсійного
фонду України за місцем проживання
пенсіонерів.

Враховуючи, що держава взяла на себе
обов'язок щодо виплати позивачу 30%
доплати до пенсії та поклала виконання
цього обов'язку на центральний орган
виконавчої влади - Пенсійний фонд
України, який діє через свої місцеві
органи, що входять в систему його
органів, але вони не вчинили жодної дії
для нарахування цих коштів та їх
виплати, суд вірно зазначив про те, що
вони не виконали своїх повноважень без
поважних причини.

Задовольняючи частково позов, суд
правильно зобов'язав відповідача
здійснити позивачу перерахунок
розміру державної соціальної допомоги
до пенсії як дитині війни за період з 9
липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, а
також починаючи з 22 травня 2008 року по 31
грудня 2008 року у розмірі 30% мінімальної
пенсії за віком, відповідно до ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни».

З огляду на викладене, постанова суду
першої та постанова суду апеляційної
інстанцій відповідають обставинам
справи наданим доказам та нормам
процесуального права.

Доводи касаційної скарги висновки суду
не спростовують.

Підстав для скасування судового
рішення з мотивів, викладених в
касаційні скарзі, не вбачається.

За правилами частини 1 статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо суди не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
оскаржуваних судових рішень, то суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення-без змін.

Керуючись статтями 220-1, 224, 230, 231 КАС
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Генічеському районі Херсонської
області залишити без задоволення,
постанову Генічеського районного суду
Херсонської області від 16 жовтня 2008 та
постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 14 травня 2009
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Судді