Справа № 825/584/13-а
Суддя: Кочан В.М.
Дата ухвалення: 2014-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2014 року
м. Київ К/800/29665/13

Вищий адміністративний суд України у
складі: суддя-доповідач Кочан В.М.,
судді Пасічник С.С. , Стародуб О.П. ,
провівши попередній розгляд
адміністративної справи за касаційною
скаргою Управління державної
пенітенціарної служби України в
Чернігівській області на постанову
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 26.02.2013р. та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 11.04.2013р. у
справі за позовом ОСОБА_2 до Управління
державної пенітенціарної служби
України в Чернігівській області, третя
особа - Управління Державної
автомобільної інспекції Міністерства
внутрішніх справ України в
Чернігівській області, про визнання
дій протиправними та стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до Управління державної
пенітенціарної служби України в
Чернігівській області з вимогами про
визнання дій протиправними та
стягнення коштів.

Постановою Чернігівського
окружного адміністративного суду від
26.02.2013р., залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 11.04.2013р.,
позов задоволено. Визнано
протиправним та скасувано наказ
Управління Державної пенітенціарної
служби України у Чернігівській області
від 14.01.2013р. №14 о/с «По особовому
складу». Визнано дії Управління
Державної пенітенціарної служби
України у Чернігівській області щодо
заміни грошового атестату на інший
грошовий атестат в органах пенсійного
забезпечення - протиправними. Стягнуто
на користь позивача належну йому
грошову допомогу в розмірі 24767,30 грн.

У касаційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права,
допущених судами, просить судові
рішення скасувати і ухвалити нове про
відмову в позові.

З'ясувавши обставини справи в межах,
передбачених статтею 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів приходить до
висновку про відхилення касаційної
скарги з урахуванням наступного.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивач з травня 1993
року по січень 2013 року проходив службу
на різних посадах в підрозділах
органів внутрішніх справ України та
органах кримінально-виконавчої служби.

Наказом управління Міністерства
внутрішніх справ України в
Чернігівській області від 25.11.2010р.
№257о/с позивача звільнено з органів
внутрішніх справ за пп. «ж» п. 64
Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ України (за
власним бажанням).

Згідно довідки начальника ВКЗ та IIP
УДАІ УМВС України в Чернігівській
області №8/10-17 від 25.02.2013р. на час
звільнення позивача з органів
внутрішніх справ вислуга років у
календарному обчисленні становила 19
років 04 місяці 14 днів.

При звільненні грошова допомога
позивачу не виплачувалась, що
підтверджується копією листа
управління Державної автомобільної
інспекції Міністерства внутрішніх
справ України в Чернігівській області
№ 8/9-Г-351 від 29.11.2012р.

З 07.12.2010р. позивач проходив службу
в органах кримінально-виконавчої
служби, на посаді старшого інспектора
відділу оперативного чергування, збору
та узагальнення інформації управління
Державної пенітенціарної служби
України в Чернігівській області.

Наказом Управління Державної
пенітенціарної служби України в
Чернігівській області від 04.01. 2013р. № 4
о/с позивача звільнено зі служби за пп.
«в» п. 64 Положення про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ України
(через обмежений стан здоров'я).

Вислуга років позивача на день
звільнення зі служби для виплати
грошової допомоги становила 21 рік 05
міс.1 день.

Згідно грошового атестату
позивача № 1 йому належала до виплати
грошова допомога при звільненні у
розмірі 24 767, 30 грн.

04.01.2013р. Управлінням Державної
пенітенціарної служби України у
Чернігівській області було прийнято
наказ № 14 о/с, яким відмінено п. 4 наказу
№ 4 о/с від 04.01.2013р. та визначено, що
вислуга років позивача для виплати
вихідної допомоги становить 02 роки 00
місяців та 27 днів.

На підставі вказаного наказу
відповідачем виданий новий грошовий
атестат № 1, який був направлений в
органи пенсійного забезпечення на
заміну попереднього та яким
передбачена грошова допомога позивачу
при звільненні в розмірі 2 358, 79 грн.

Вирішуючи спір та задовольняючи позов,
суди виходили з того, що оскільки
позивач при першому звільненні з
органів внутрішніх справ не отримував
одноразову грошову допомогу,
передбачену п. 10 Постанови Кабінету
Міністрів України «Про порядок
обчислення вислуги років, призначення
та виплати пенсій і грошової допомоги
особам офіцерського складу,
прапорщикам, мічманам,
військовослужбовцям надстрокової
служби та військової служби за
контрактом, особам начальницького і
рядового складу органів внутрішніх
справ та членам їхніх сімей» № 393 від 17
липня 1992 року, то відповідач при
здійсненні розрахунку при повторному
звільненні та нарахуванні такої
допомоги був зобов'язаний врахувати
попередній період служби позивача в
органах внутрішніх справ.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками судів попередніх інстанцій
з наступних підстав.

За змістом ч. 1 ст. 9 Закону України «Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб» особам рядового, сержантського,
старшинського та офіцерського складу
та деяким іншим особам, які мають право
на пенсію за цим Законом та
звільняються зі служби за станом
здоров'я, виплачується одноразова
грошова допомога в розмірі 50 %
місячного грошового забезпечення за
кожний повний календарний рік служби.

Аналогічна норма закріплена у п. 10
Порядку обчислення вислуги років,
призначення та виплати пенсій і
грошової допомоги особам офіцерського
складу, прапорщикам, мічманам,
військовослужбовцям надстрокової
служби та військової служби за
контрактом, особам начальницького і
рядового складу органів внутрішніх
справ та членам їхніх сімей,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України № 393 від 17.07.1992р.
Вказаним пунктом передбачено, що
військовослужбовцям, крім
військовослужбовців строкової
військової служби, особам рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ, Державної інспекції
техногенної безпеки, Державної служби
спеціального зв'язку та захисту
інформації, державної пожежної
охорони, органів і підрозділів
цивільного захисту, податкової
міліції, Державної
кримінально-виконавчої служби, які
звільняються із служби за станом
здоров'я, виплачується одноразова
грошова допомога в розмірі 50 відсотків
місячного грошового забезпечення за
кожний повний календарний рік служби;

При цьому ч. 6 ст. 9 Закону України
«Про пенсійне забезпечення осіб,
звільнених з військової служби, та
деяких інших осіб» передбачено, що
особам рядового, сержантського,
старшинського та офіцерського складу
та деяким іншим особам, які мають право
на пенсію за цим Законом, у разі
повторного їх звільнення зі служби
одноразова грошова допомога,
передбачена цією статтею, виплачується
за період їх календарної служби з дня
останнього зарахування на службу без
урахування періоду попередньої служби,
за винятком тих осіб, які при
попередньому звільненні не набули
права на отримання такої грошової
допомоги.

Тобто, при визначенні періоду
календарної служби, який враховується
при виплаті одноразової грошової
допомоги є наявність або відсутність у
особи при попередньому звільненні
права на отримання такої допомоги.

Як встановлено судами, при звільненні
позивача з військової служби у
листопаді 2010 року він не набув
встановленого законом права на
отримання одноразової грошової
допомоги та не отримав таку допомогу.

Оскільки оспорювана грошова допомога є
за своєю суттю одноразовою і позивач,
який звільнився із органів внутрішніх
справ у 2010 році її не отримав, суди
попередніх інстанцій дійшли
правильного висновку, що при
звільненні позивача з органів
пенітенціарної служби у 2013 році
відповідач необґрунтовано нарахував
та виплатив одноразову грошову
допомогу без урахування періоду
попередньої служби.

Доводи касаційної скарги висновків
судів першої та апеляційної інстанцій
не спростовують.

Відповідно до ч. 3 ст. 220-1 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Суди першої та апеляційної інстанцій
повно і всебічно встановили обставини
справи, дали їм належну юридичну
оцінку, правильно застосували норми
матеріального і процесуального права,
тому відсутні підстави для скасування
або зміни прийнятих ними рішень.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Управління державної
пенітенціарної служби України в
Чернігівській області відхилити, а
постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 26.02.2013р. та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 11.04.2013р.
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає, крім випадків, встановлених
статтями 235-237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя-доповідач
Кочан В.М.

судді

Пасічник С.С.

Стародуб О.П.