Справа № 2а-6669/12/2670
Суддя: Федоров М.О.
Дата ухвалення: 2014-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/69049/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Федорова М.О.

суддів:
Моторного А.О.

Пилипчук Н.Г.

секретар судового засідання
Волошин В.М.

за участю представників згідно журналу
судового засіданні від 17.04.2014 (в
матеріалах справи)

розглянувши касаційну скаргу
Дочірнього підприємства „Гранд Плаза"
на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
20.06.2012 та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 18.10.2012

у справі № 2а-6669/12/2670

за позовом Дочірнього підприємства
„Гранд Плаза"

до Державної податкової
інспекції у Печерському районі м. Києва

Державної податкової
служби

про скасування податкових
повідомлень - рішень

ВСТАНОВИВ:

Дочірне підприємство „Гранд
Плаза" звернулось до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
позовом до Державної податкової
інспекції у Печерському районі м. Києва
Державної податкової
служби про скасування податкових
повідомлень - рішень: № 000007156 від 15.03.2012;
№ від 28.04.2012.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
20.06.2012 в задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 18.10.2012
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 18.10.2012 залишено без
змін.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції та ухвалою суду
апеляційної інстанції позивач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України з касаційною скаргою, в
який просить скасувати постанову суду
першої інстанції та ухвалу суду
апеляційної інстанції, прийняти нове
рішення, яким позовні вимоги
задовольнити у повному обсязі.

Касаційна скарга вмотивована тим, що
судом першої та апеляційної інстанції
при вирішенні спору по даній справі
порушено норми матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судом першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального права, юридичної
оцінки обставин справи, розглянувши
надані письмові докази в їх сукупності,
Вищий адміністративний суд України
вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судами попередніх
інстанцій, проведено документальну
позапланову виїзну перевірку позивача
з питань достовірності нарахування сум
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість у зменшення податкових
зобов'язань по податку на додану
вартість наступних податкових
періодів: за січень, лютий, березень,
травень, червень, липень, серпень,
вересень, жовтень 2011 року та складено
акт № 18/07-02/25196533 від 27.02.2012.

За результатами перевірки
відповідачем прийняте податкове
повідомлення - рішення № 000007156 від
15.03.2012, яким позивачу відмовлено у
наданні бюджетного відшкодування по
податку на додану вартість у
загальному розмірі 14965187 грн.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем п. 200.1, 200.4 ст. 200 Податкового
кодексу України, виявлено відсутність
права у позивача на отримання
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість за січень 2011 року у
розмірі 2103937 грн., за лютий 2011 року у
розмірі 895831 грн., за березень 2011 року у
розмірі 402155 грн., за травень 2011 року у
розмірі 339567 грн., за червень 2011 року у
розмірі 1300926 грн., за липень 2011 року у
розмірі 2276971 грн., за серпень 2011 року у
розмірі 2376747 грн., за вересень 2011 року у
розмірі 3144520 грн., за жовтень 2011 року у
розмірі 2124533 грн.

Відповідачем проведено додаткову
камеральну перевірку позивача з питань
достовірності нарахування сум
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість, заявленого до
відшкодування у зменшення податкових
зобов'язань по податку на додану
вартість наступних податкових
періодів: за лютий 2012 року та складено
акт № 72/15-5/25196553 від 17.04.2012.

За результатами перевірки
відповідачем прийняте податкове
повідомлення - рішення № від
28.04.2012, яким позивачу відмовлено у
наданні бюджетного відшкодування по
податку на додану вартість у
загальному розмірі 1545268 грн.

Перевіркою правомірності нарахування
податкових зобов'язань та податкового
кредиту податку на додану вартість
порушень не виявлено, а при розрахунку
показників розділу ІІІ "Розрахунки з
бюджетом" податкової декларації по
податку на додану вартість за лютий 2012
року виявлено порушення п. 200.5 ст. 200 ПК
України, що полягає у відсутності у
позивача права на отримання бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість у розмірі 1545268 грн., оскільки
позивач має обсяги оподатковуваних
операцій за останні 12 календарних
місяців менші, ніж заявлена сума
бюджетного відшкодування (крім
нарахування податкового кредиту
внаслідок придбання або спорудження
(будівництва) основних фондів).

У ході перевірок встановлено, що суми,
заявлені до бюджетного відшкодування
податку на додану вартість у зменшення
податкових зобов'язань по податку на
додану вартість, склалися внаслідок
проведення позивачем будівельних та
інженерних робіт по проекту
реконструкції нежилого приміщення,
розташованого за адресою: вул.
Прорізна, 24/39, літ. А, м. Київ, під готель
за проектом "Реконструкція нежитлового
будинку під готель з влаштуванням
нового атикового, мансардного та
технічного поверхів в існуючому
будинку, реставрацією фасадів,
влаштуванням підземного паркінгу та
нової п'ятиповерхової прибудови в
дворовому просторі будинку".

Позивачем спорудження (будівництво)
основних засобів відображено на
бухгалтерському рахунку 15 "Капітальні
інвестиції".

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг.
Пунктом 198.3 цієї ж статті Кодексу
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до ст. 39 цього
Кодексу, та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п. 193.1
ст. 193 цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

З наведених законодавчих положень
вбачається, що обов'язковою умовою
виникнення у платника права на
податковий кредит є реальне здійснення
операцій з придбання товарів (робіт,
послуг) з метою їх використання в
оподатковуваних операціях, а також
оформлення зазначених операцій
необхідними документами первинного
обліку, що містять достовірні
відомості про обсяг та зміст
господарської операції.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що основні засоби
будуються та ще не введені в
експлуатацію та не відображені на
балансі позивача.

Відповідно до п. 200.5 ст. 200 Податкового
кодексу України не мають права на
отримання бюджетного відшкодування,
зокрема, особи, які мали обсяги
оподатковуваних операцій за останні 12
календарних місяців менші, ніж
заявлена сума бюджетного
відшкодування (крім нарахування
податкового кредиту внаслідок
придбання або спорудження
(будівництва) основних фондів).

З аналізу податкових декларацій
позивача з податку на прибуток
підприємства вбачається, що обсяги
оподатковуваних операцій позивача за
останні 12 календарних місяців менші,
ніж заявлена ним сума бюджетного
відшкодування, проте нежиле
приміщення, реконструкція якого
проводилася позивачем, на його балансі
не відображено.

Так, п. 198.3 ст. 198 ПК України встановлює,
що податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 ПК України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається: дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Пунктом 14.1.138 ПКУ визначено те, що
основні засоби це матеріальні активи, у
тому числі запаси корисних копалин
наданих у користування ділянок надр
(крім вартості землі, незавершених
капітальних інвестицій, автомобільних
доріг загального користування,
бібліотечних і архівних фондів,
матеріальних активів, вартість яких не
перевищує 2500 гривень, невиробничих
основних засобів і нематеріальних
активів), що призначаються платником
податку для використання у
господарській діяльності платника
податку, вартість яких перевищує 2500
гривень і поступово зменшується у
зв'язку з Фізичним або моральним зносом
та очікуваний строк корисного
використання (експлуатації) яких з дати
введення в експлуатацію становить
понад один рік (або операційний цикл,
якщо він довший за рік).

Згідно Положення (стандарт)
бухгалтерського обліку 7 "Основні
засоби" (затвердженого наказом
Міністерства фінансів України від
27.04.2000 року N 92) основні засоби це
матеріальні активи, які підприємство
утримує з метою використання їх у
процесі виробництва або постачання
товарів, надання послуг, здавання в
оренду іншим особам або для здійснення
адміністративних і
соціально-культурних функцій,
очікуваний строк корисного
використання (експлуатації) яких
більше одного року (або операційного
циклу, якщо він довший за рік).

Таким чином, основним критерієм
віднесення матеріальних цінностей
(будинків, споруд, машин, устаткування,
витрат на поліпшення, модернізацію цих
об'єктів) до основних фондів в
контексті положень ст. 200 ПК України є
введення їх в експлуатацію та
відображення у бухгалтерському обліку
на рахунку 10 "Основні засоби".

За таких обставин, колегія суддів
вважає обґрунтованими висновки судів
попередніх інстанції щодо не
підтвердження права позивача на
отримання суми бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість за відповідний період.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 220 КАС
України, суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу. Суд касаційної
інстанції переглядає судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
у межах касаційної скарги, але при
цьому може встановлювати порушення
норм матеріального чи процесуального
права, на які не було посилання в
касаційній скарзі.

З огляду на вищевикладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що касаційну скаргу
Дочірнього підприємства „Гранд Плаза"
на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
20.06.2012 та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 18.10.2012 у справі № 2а-6669/12/2670 залишити
без задоволення, а судові рішення без
змін.

Керуючись ст.ст. 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Дочірнього
підприємства „Гранд Плаза" залишити
без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 20.06.2012 та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 18.10.2012 у
справі № 2а-6669/12/2670 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав та порядку, передбачених
статтями 236-2392 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий М.О. ФедоровСудді О.А.
Моторний Н.Г. Пилипчук