Справа № 872/17464/13
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2014-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

15 квітня 2014 рокусправа № 804/10797/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Семененка Я.В.

суддів:
Бишевської Н.А. Добродняк І.Ю

за участю секретаря судового
засідання: Новошицької О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
«Мобітек-Самара»

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 25
вересня 2013 року у справі №804/10797/13-а за
товариства з обмеженою
відповідальністю «Мобітек-Самара» до
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області,
Новомосковської об'єднаної Державної
податкової інспекції
Дніпропетровської області Державної
податкової служби про визнання
протиправним та скасування рішення, -

в с т а н о в и В :

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Мобітек-Самара»
звернулося до суду з позовом, в якому
просило скасувати податкове
повідомлення-рішення від 26.04.2013 року
№, яке прийнято Новомосковською
об'єднаною ДПІ Дніпропетровської
області ДПС про збільшення сум
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість; визнати протиправним
та скасувати рішення про результати
розгляду скарги №1278/10/10-25 від 23.07.2013
року.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач посилався на безпідставні
висновки перевіряючих осіб щодо
безтоварності господарських
взаємовідносин з ТОВ «Лігран» та
вказував на реальність господарських
операцій, за наслідками яких позивачем
визначено податкові зобов'язання з
податку на додану вартість.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 25
вересня 2013 року у задоволенні позову
відмовлено.

Постанова суду мотивована відсутністю
документальних доказів, які б свідчили
про передачу товарів від продавця до
покупця, що свідчить про нереальність
господарських операцій між ТОВ
«Мобітек-Самара» та ТОВ «Лігран», за
наслідками яких позивачем сформовано
дані бухгалтерського та податкового
обліку.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції, позивач подав
апеляційну скаргу, в якій посилаючись
на порушення судом норм матеріального
права, не повне з'ясування судом
обставин справи, просив скасувати
постанову суду першої інстанції та
задовольнити позовні вимоги.
Апеляційна скарга фактично
обґрунтована незгодою з висновками
суду першої інстанції щодо не
підтвердження позивачем господарських
операцій, за наслідками яких
визначались податкові зобов'язання з
ПДВ.

Перевіривши, в межах доводів
апеляційної скарги та заявлених вимог,
законність та обґрунтованість
судового рішення, оцінивши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню виходячи із наступного.

Встановлені обставини справи свідчать
про те, що за результатами проведеної
позапланова невиїзна перевірка ТОВ
«Мобітек Самара» з питань дотримання
вимог податкового законодавства
України з податку на додану вартість по
податковим деклараціям з ПДВ у
взаємовідносинах з ТОВ «Лигран» () за період березень та
квітень 2012 року складено Акт від 25
лютого 2013 року № 68/221/36267126.

В зазначеному акті ДПІ зроблено
висновок про порушення ТОВ «Мобітек
Самара» вимог п.198.1, 198.2, п.198.3, 198.6, ст. 198
Податкового кодексу України від
02.12.2010 року №2755 - VI, завищення

розміру податкового кредиту на
загальну суму ПДВ - 53 180,00 грн. (в т. ч. за
березень 2012 року - 38620,00 грн., за квітень
2012 року - 14560,00 грн.).

Такі висновки ДПІ ґрунтуються на
нереальності господарських операцій
між ТОВ «Мобітек-Самара» та ТОВ
«Лігран».

Висновків про нереальність укладених
правочинів, ДПІ дійшла з огляду на
наступні обставини. На адресу
Новомосковської ОДПІ надійшов акт
№7250/224/34656476 від 28.12.2012 року про
результати документальної
позапланової невиїзної перевірки
фінансово-господарської діяльності
ТОВ «Лігран» з питань дотримання вимог
податкового законодавства України. В
якому зроблено висновок, що операції з
продажу та купівлі товарів (робіт,
послуг) без фактичної поставки товару
(робіт, послуг) ТОВ «Лігран» порушують
ст. 185 ПК України в частині
оподаткування податком на додану
вартість безтоварних операцій по
ланцюгу постачання із ТОВ «Інфотерм»,
ТОВ «Олімп», ПП «СВ Гермес», ПВП
«Форест», ТОВ «Кафепродакшн», ТОВ
«Пасіфік», БПП «Сура», ТОВ
«Хімагросервіс» - ТОВ «Лігран» та
покупцями зазначеними в таблицях. В
акті зроблено висновок про те, що ТОВ
«Лігран» здійснювало діяльність
спрямовану на здійснення операцій
пов'язаних з наданням податкової
вигоди третім особам.

Крім того, перевіркою встановлено
відсутність документів, які б
підтверджували факт транспортування
товару, прийому/передачі товару, а саме
відсутні довіреності на отримання
товару, паспорти на товар, сертифікати
якості, дані щодо маркування товару,
його походження.

На підставі складеного акту, ДПІ
прийнято податкове
повідомлення-рішення від 26.04.2013 року №
, яким підприємству збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на додану вартість на суму 66475 грн. 00
коп. (основний податок - 53180 грн. та
фінансові санкції - 13295 грн. 00 коп.).

За результатами
адміністративного оскарження Головним
управлінням Міндоходів у
Дніпропетровській області прийнято
рішення №1278/10/10-25 від 23.07.2013 року про
відмову у задоволенні скарги.

Правомірність та обґрунтованість
вказаних рішень є предметом спору, який
передано на вирішення суду.

Вирішуючи спірні правовідносини між
сторонами та відмовляючи у задоволенні
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що оскарженні рішення
відповідачами прийняті на підставі та
у спосіб, що передбачені Податковим
кодексом України.

З такими висновками суду першої
інстанції, в повній мірі, суд
апеляційної інстанції не може
погодитись з наступних підстав.

Згідно із п. 198.1. ст.198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г) в
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного
фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.3 ст.198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до п. 198.6 ст.198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, наведеними нормами
матеріального права визначено
підстави для формування платником
податкового кредиту і до таких підстав
віднесено: наявність господарської
операції, наслідком яких є поставка
товарів (робіт, послуг), сплата
(нарахування) ПДВ, у зв'язку з
придбанням товарів (робіт, послуг), факт
сплати податку на додану вартість має
підтверджуватися відповідними
податковими накладними, використання
придбаних товарів (робіт, послуг) в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Як вбачається з акту перевірки, який
став підставою для прийняття спірного
податкового повідомлення-рішення,
податковою службою фактично не
досліджувались господарські операції
між позивачем та ТОВ «Лігран», за
наслідками яких позивачем відносились
суми ПДВ до складу податкового кредиту.
Висновки про заниження податкових
зобов'язань зроблені не з огляду на
вищенаведені норми права, а з огляду на
обставини, які викладені в Акті
перевірки ТОВ «Лігран» та його
контрагентів ТОВ «Інфотерм», ТОВ
«Олімп», ПП «СВ Гермес», ПВП «Форест»,
ТОВ «Кафепродакшн», ТОВ «Пасіфік», БПП
«Сура», ТОВ «Хімагросервіс».

При цьому, ДПІ не зазначає, яке
відношення має позивач до вказаних
суб'єктів підприємницької діяльності,
з огляду на те, що позивач з ними не мав
жодних взаємовідносин. Враховуючи
вищенаведені норми матеріального
права, оцінюватися при дослідженні
факту здійснення господарської
діяльності повинні відносини
безпосередньо між учасниками тієї
операції, на підставі якої сформовані
дані податкового обліку.

Таким чином, встановлені обставини
справи свідчать про те, що зробивши
висновок про заниження податкових
зобов'язань по взаємовідносинам ТОВ
«Мобітек-Самара» з ТОВ «Лігран», ДПІ
фактично спірні господарські операції
перевірено не було, ані шляхом
проведення перевірки покупця, ані
шляхом перевірки постачальника.

Отже, акт перевірки ДПІ, на якому
ґрунтуються і доводи апеляційної
скарги, не свідчать про порушення
позивачем вимог податкового
законодавства, що могло б бути
підставою для збільшення грошових
зобов'язань.

В той же час, встановлені обставини
справи свідчать про те, що між ТОВ
«Мобітек-Самара» (Покупець) та ТОВ
«Лігран» (Продавець) укладено договір
поставки №203 від 02.03.2012р. Предметом
договору є передання у власність
покупця товару, що визначається
специфікацією, а саме: шість машин для
виготовлення паперових стаканів
ЕИДД/Л-17 та два преси для висічки К-23/47 і
К-23/49 (а.с.61-63).

Фактичне виконання сторонами умов
договору підтверджується: видатковими
накладними, податковими накладними,
рахунками-фактурами (а.с.64-84). Вказані
первинні документи надавалися
позивачем до перевірки, при цьому
будь-яких зауважень до їх оформлення
перевіряючими особами висловлено не
було. Розрахунки між сторонами
здійснено у безготівковій формі, що
також відображено в акті перевірки.

Таким чином, твердження відповідача
про те, що перевіркою не встановлено
документального підтвердження
передачі товару від ТОВ «Лігран» до ТОВ
«Мобітек-Самара», є необґрунтованими.
При цьому, колегія суддів зауважує, що
паспорти на товар, сертифікати якості,
дані щодо маркування товару, його
походження, на відсутність яких
посилається ДПІ в акті перевірки, не є
первинними документами, у розумінні
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», на підставі яких формуються
данні бухгалтерського обліку.

Щодо доводів ДПІ про ненадання до
перевірки товарно-транспортних
накладних, які б свідчили про факт
транспортування товару, колегія суддів
вважає за необхідне зазначити
наступне.

Відповідно до розділу ІІ Порядку
оформлення результатів документальних
перевірок з питань дотримання
податкового, валютного та іншого
законодавства, затвердженого наказом
ДПС України від 22.12.2010р. №984, у разі
встановлення перевіркою порушень
податкового законодавства за кожним
відображеним в акті фактом порушення
необхідно:

чітко викласти зміст порушення з
посиланням на конкретні пункти і
статті законодавчих актів, що порушені
платником податків, зазначити період
(місяць, квартал, рік)
фінансово-господарської діяльності
платника податків та господарську
операцію, в результаті якої здійснено
це порушення, при цьому додати до акта
письмові пояснення посадових осіб
платника податків або його законних
представників щодо встановлених
порушень;

зазначити первинні документи, на
підставі яких вчинено записи у
податковому та бухгалтерському обліку,
навести регістри бухгалтерського
обліку, кореспонденцію рахунків
операцій та інші документи, пов'язані з
обчисленням і сплатою податків і
зборів, та докази, що підтверджують
наявність факту порушення;

у разі відсутності первинних
документів або ненадання для перевірки
первинних та інших документів, що
підтверджують факт порушення,
зазначити перелік цих документів;

у разі відмови посадових осіб платника
податків або його законних
представників надати копії документів
посадовій (службовій) особі органу
державної податкової служби така особа
складає акт у довільній формі, що
засвідчує факт відмови, із зазначенням
посади, прізвища, імені, по батькові
платника податків (його законного
представника) та переліку документів,
які йому запропоновано подати, факт про
складання такого акта відображається в
акті документальної перевірки.

З акту перевірки не вбачається того, що
посадові особи ДПІ, під час проведення
перевірки, вимагали від позивача
надати письмові пояснення щодо
встановлених порушень (ненадання до
перевірки товарно-транспортних
накладних), не вбачається того, що
позивач відмовився надавати такі
товарно-транспортні накладні, які
зазначені в Акті як відсутні, відсутні
докази відмови посадових осіб платника
надати витребувані документи.
Оскільки, відповідачем не надано
доказів дотримання вимог зазначено
Порядку, в цій частині, то колегія
суддів вважає можливим прийняти як
належні та допустимі докази
транспортування товару від покупця до
продавця надані позивачем до суду
першої інстанції товарно-транспортні
накладні.

Так, надані товарно-транспортні
накладні свідчать про транспортування
товару, який придбано позивачем в межах
зазначеного договору поставки (а.с.25-31).
В них зазначено вантажовідправника -
ТОВ «Лігран», вартажоотримувача - ТОВ
«Мобітек-Самара», назву вантажу, особу
яка здійснювала перевезення - ФОП
ОСОБА_1, з якою укладено договір
перевезення вантажу (а.с.23-24).

Крім цього, з огляду на те, що
перевіркою не досліджувались
обставини оприбуткування позивачем
придбаного товару, колегія суддів
вважає за можливе прийняти в якості
належних доказів надані позивачем акти
приймання-передачі (внутрішнього
переміщення) основних засобів,
інвентарні картки, відомості з журналу
про амортизаційні нарахування на
основні засоби, до яких відноситься
придбане позивачем у ТОВ «Лігран»
обладнання.

Придбане обладнання відповідає
господарській діяльності позивача,
видом якої, у перевіреному періоді,
була діяльність з виготовлення
паперових виробів
господарсько-побутового та
санітарно-гігієнічного призначення
(п.2.7 Акту перевірки).

Отже, встановлені обставини справи
свідчать як про факт придбання товару,
його транспортування, оприбуткування
так і про факт сплати позивачем у
вартості цього товару сум ПДВ, а також
про використання придбаного товару у
власній господарській діяльності.

Встановлені обставини справи свідчать
про необґрунтованість податкового
повідомлення-рішення, яким збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на додану вартість, з огляду на позицію
ДПІ щодо неправомірності формування
позивачем податкового кредиту по
взаємовідносинам з ТОВ «Лігран».

З цих підстав, колегія суддів вважає
обґрунтованим та таким що підлягає
задоволенню заявлений позов, в частині
скасування податкового
повідомлення-рішення від 26.04.2013 року
№.

В той же час, колегія суддів не вбачає
підстав для задоволення заявлених
вимог щодо скасування рішення про
результати розгляду скарги №1278/10/10-25
від 23.07.2013 року, оскільки цим рішенням,
яке прийнято за результатами розгляду
скарги підприємства, не порушуються та
не можуть бути порушені права позивача,
воно не породжує будь яких негативних
наслідків для позивача або
неоправданих зобов'язань, що мав би
виконати позивач.

З огляду на викладені обставини, суд
апеляційної інстанції дійшов висновку
про те, що судом першої інстанції
ухвалено рішення при неповному
зясуванні обставин справи, з
порушенням норм матеріального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи і є підставою для скасування
постанови суду з прийняттям нової про
часткове задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись п.3
ч.1 ст.198, ст..ст.202, 205, 207 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства
«Мобітек-Самара» - задовольнити
частково.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 25
вересня 2013 року у справі №804/10797/13-а -
скасувати та прийняти нову постанову
про часткове задоволення позову.

Податкове повідомлення-рішення від
26.04.2013 року №, яке прийнято
Новомосковською об'єднаною ДПІ
Дніпропетровської області ДПС -
визнати протиправним та скасувати.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова суду апеляційної
інстанції набирає законної сили з часу
її проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України в порядку, передбаченому
ст..212 КАС України.

(Постанову виготовлено у повному
обсязі 16.04.2014 р..)

Головуючий:
Я.В. Семененко

Суддя:
Н.А. Бишевська

Суддя:
І.Ю. Добродняк