Справа № 826/2112/14
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2014-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

09 квітня 2014 року № 826/2112/14

Окружний адміністративний суд
міста Києва в складі головуючого судді
Качура І.А., суддів Келеберди В.І.,
Данилишина В.М., розглянувши у порядку
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Міністерства доходів і
зборів України про визнання
протиправною податкової консультації.

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного
суду м. Києва звернулась ОСОБА_1 (далі по
тексту також - позивач) з позовом до
Міністерства доходів і зборів України
(далі по тексту також - відповідач), в
якому просила визнати протиправною
консультацію відповідача, викладену у
листі від 27.08.2013 р. за вих.
№3894/Я/99-99-1703-03-14, згідно з якою
роз'яснено, що до вартості будь-яких
об'єктів спадщини, одержаних у звітному
податковому періоді спадкоємцем від
спадкодавця - нерезидента, незалежно
від їх ступеня споріднення,
застосовуються ставки податку 15 (17) %,
передбачені п.167.1 ст.167 Податкового
кодексу України.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
надана відповідачем податкова
консультація не відповідає вимогам
законодавства, а відтак підлягає
визнанню протиправною су судовому
порядку.

Відповідач проти задоволення
позову заперечував з мотивів
необґрунтованості та безпідставності.

Позивач у судове засідання не прибула,
проте надіслала до суду клопотання про
розгляд справи за її відсутності.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи в судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином
повідомленні про дату, час і місце
судового розгляду, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

З огляду на наведене та з урахуванням
вимог ст. 128 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд дійшов
висновку про доцільність розгляду
справи у письмовому провадженні на
підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши документи і матеріали,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд дійшов висновку про те, що
позов задоволенню не підлягає з
огляду про наступне.

Матеріалами справи встановлено,
що ОСОБА_1 звернулась до відповідача із
заявою про надання податкової
консультації від 23 липня 2013 р., в якій
просила відповідача надіслати
письмову податкову консультацію з
наступного питання практичного
використання норм п. 174.2. ст.174
Податкового кодексу України:

"За якою ставкою - нульовою чи
ставкою, визначеною в п.167.1 ст.167 ПКУ
-оподатковується об'єкт спадщини, що
успадковується членами сім'ї
спадкодавця першого ступеня
споріднення, якщо при цьому
спадкодавець є нерезидентом?"

Листом від 27.08.2013 р., позивачу
надано податкову консультацію з
зазначеного питання та роз'яснено
наступне.

«Оподаткування доходу,
отриманого платником податку в
результаті прийняття ним у спадщину
коштів, майна, майнових чи немайнових
прав регламентується ст. 174 розділу IV
Кодексу, відповідно до пп. «а» п. 174.2.1 п.
174.2 якої за нульовою ставкою податку на
доходи фізичних осіб оподатковується
вартість власності, що успадковується
членами сім'ї спадкодавця першого
ступеня споріднення. За визначенням пп.
14.1.263 п. 14.1 ст. 14 Кодексу, членами сім'ї
фізичної особи першого ступеня
споріднення вважаються її батьки,
чоловік або дружина, діти, у тому числі
усиновлені.

Водночас, згідно із пп. 174.2.3 п. 174.2
ст. 174 Кодексу для будь-якого об'єкта
спадщини, що успадковується
спадкоємцем від
спадкодавця-нерезидента,
застосовуються ставки, визначені у п.
167.1 ст. 167 Кодексу.

Отже, у випадку, що розглядається
відповідно до ст. 174 Кодексу існують дві
норми, які встановлюють різні ставки
податку залежно від критерію - або
ступінь споріднення, або резидентство.
Тому, до вартості будь-яких об'єктів
спадщини, одержаних у звітному
податковому році спадкоємцем від
спадкодавця - нерезидента, незалежно
від їх ступеня споріднення,
застосовуються ставки податку 15 (17) %,
передбачені п. 167.1 ст. 167 Кодексу.»

Позивач вважає, що надана
відповідачем податкова консультація
не відповідає закону і має бути визнана
судом протиправною, з огляду на
вищевикладене звернулась до Окружного
адміністративного суду міста Києва.

Вирішуючи спір по суті, суд
виходив із наступного.

Згідно з пп. 41.1.1 п. 41.1. ст. 41
Податкового кодексу України органи
державної податкової служби є
контролюючими органами щодо податків,
які справляються до бюджетів та
державних цільових фондів, крім
зазначених у підпункті 41.1.2 цього
пункту, а також стосовно законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладається на органи державної
податкової служби.

Відповідно до пп. 14.1.172 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України податкова
консультація - допомога контролюючого
органу конкретному платнику податків
стосовно практичного використання
конкретної норми закону або
нормативно-правового акта з питань
адміністрування податків чи зборів,
контроль за справлянням яких покладено
на такий контролюючий орган.

Статтями 52 та 53 Податкового
кодексу України передбачені порядок
надання та наслідки застосування
податкових консультацій.

Відповідно із вищезазначеними
нормами:

- за зверненням платників
податків контролюючі органи
безоплатно надають консультації з
питань практичного застосування
окремих норм податкового
законодавства;

- податкова консультація має
індивідуальний характер і може
використовуватися виключно платником
податків, якому надано таку
консультацію;

- за вибором платника податків
консультація надається в усній або
письмовій формі;

- консультації надаються органом
державної податкової служби, в якому
платник податків перебуває на обліку;

- контролюючі органи мають право
надавати консультації виключно з тих
питань, що належать до їх повноважень;

- не може бути притягнуто до
відповідальності платника податків,
який діяв відповідно до податкової
консультації, наданої у письмовій
формі, зокрема на підставі того, що у
майбутньому така податкова
консультація була змінена або
скасована;

- платник податків може оскаржити
до суду як правовий акт індивідуальної
дії податкову консультацію
контролюючого органу, викладену в
письмовій формі, яка, на думку такого
платника податків, суперечить нормам
або змісту відповідного податку чи
збору;

- визнання судом такої податкової
консультації недійсною є підставою для
надання нової податкової консультації
з урахуванням висновків суду.

Наслідком застосування
податкової консультації згідно п. 53.1
ст. 53 Податкового кодексу України є те,
що платника податку не може бути
притягнуто до відповідальності, якщо
він діяв відповідно до податкової
консультації, наданої йому у письмовій
або електронній формі, зокрема, на
підставі того, що у майбутньому така
податкова консультація була змінена
або скасована.

Відповідно до п. 53.3 ст. 53
Податкового кодексу України платник
податків може оскаржити до суду як
правовий акт індивідуальної дії
податкову консультацію контролюючого
органу, викладену в письмовій або
електронній формі, яка, на думку такого
платника податків, суперечить нормам
або змісту відповідного податку чи
збору. Визнання судом такої податкової
консультації недійсною є підставою для
надання нової податкової консультації
з урахуванням висновків суду.

Отже, Податковий кодекс України в
якості підстав для визнання недійсною
податкової консультації чітко
визначає суперечність такої
консультації нормам або змісту
відповідного податку чи збору.

До того ж, з аналізу
вищезазначених норм Податкового
кодексу України вбачається, що
податкові консультації не мають сили
нормативно-правового акта, а тому не
можуть вступати в конкуренцію з іншими
рішеннями (нормативно-правовими актами
чи правовими актами індивідуальної
дії) суб'єкта владних повноважень,
оскільки за юридичною природою є
відмінними від останніх.

Така форма оприлюднення
офіційного розуміння окремих положень
законодавства, що регулює податкові
правовідносини, не породжує для
відповідних суб'єктів настання
будь-яких юридичних наслідків, не
впливає на їхні права та обов'язки, а
також не є обов'язковою для виконання.

Окрім того, необхідною ознакою
податкової консультації як предмета
оспорювання в судовому порядку є її
відповідність визначенню рішення
(акта) суб'єкта владних повноважень в
розумінні КАС України, зокрема,
породження юридичних наслідків для
кола суб'єктів, яким це рішення
адресовано.

Така ознака характерна для
узагальнюючих податкових роз'яснень,
які надають ДПА України та
затверджуються її наказом (п. 1.8 Порядку
надання роз'яснень окремих положень
податкового законодавства,
затвердженого наказом ДПА України від
12 квітня 2003 року № 176).

Оспорювана податкова
консультація, яка надана податковим
органом, не підпадає під предмет
адміністративного позову, адже
кваліфікуючою ознакою змісту такого,
відповідно до положень ст. 105 КАС
України, є юридична значущість для
особи рішення суб'єкта владних
повноважень, тобто безпосередня
залежність виникнення, зміни чи
припинення прав та обов'язків особи від
такого рішення.

В даному випадку оспорювана
податкова консультація не має
наведеної ознаки, оскільки не носить
обов'язкового характеру, не породжує
для позивача жодних правових наслідків
та не порушує його прав, свобод і
інтересів.

Таким чином, колегія суддів
вважає, що податкові консультації за
своїм змістом не є рішеннями суб'єкта
владних повноважень, а також не є
нормативно-правовими актами та не
створюють і не припиняють права чи
обов'язки особи, а є лише допомогою
контролюючого органу конкретному
платнику податків стосовно
практичного використання конкретної
норми закону. Жодних управлінських
висновків оскаржувана податкова
консультація не містить, вчинити
будь-які обов'язкові дії позивачу вона
не приписує, та відповідно не порушує
права, свободи та інтереси осіб у сфері
публічно - правових відносин.

Відповідно до ч. 1 статті 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 КАС України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи викладене, керуючись
статями 9, 69, 70, 71, 128, 158 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Постанова набирає законної сили
згідно ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України та може бути
оскаржена до суду апеляційної
інстанції за правилами, встановленими
ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий суддя
І.А. Качур

Судді
В.І. Келеберда

В.М. Данилишин