Справа № 812/2090/14
Суддя: І.О. Свергун
Дата ухвалення: 2014-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 квітня 2014 рокуЛуганськСправа №
812/2090/14

Луганський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого - судді Свергун І.О.,

за участі секретаря - Северіної А.С.,

позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Луганська
справу за адміністративним позовом
ОСОБА_1 до Відділу примусового
виконання рішень Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Луганській
області, Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Луганській
області про визнання дій незаконними,
зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

25 березня 2014 року до Луганського
окружного адміністративного суду
надійшов адміністративний позов
ОСОБА_1 (далі - позивач) до Відділу
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Луганській області (далі - ВПВР УДВС ГУЮ
у Луганській області, відповідач № 1), в
якому позивач просить визнати
незаконними дії ВПВР УДВС ГУЮ у
Луганській області щодо видання ним
06.03.2014 постанови про закінчення
виконавчого провадження ВП № 40114637
відносно ОСОБА_1, зобов'язати ВПВР УДВС
ГУЮ у Луганській області відновити
виконавче провадження відносно ОСОБА_1
за виконавчим листом № 812/5338/13-а,
виданим Луганським окружним
адміністративним судом 01.10.2013. В
обґрунтування позовних вимог
зазначено наступне.

17.03.2014 позивачу в ВПВР УДВС ГУЮ у
Луганській області була видана
постанова про закінчення виконавчого
провадження від 06.03.2014 ВП № 40114637.
Закінчення виконавчого провадження
відбулось на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49, ст. 50
Закону України «Про виконавче
провадження».

На думку позивача, вказана постанова є
неправомірною і такою, що порушує його
права.

Так, позивач посилається, що постанова
не була направлена на його адресу в
триденний термін після її винесення, а
вручена в приміщенні ВПВР УДВС ГУЮ у
Луганській області 17.03.2014.

Постанова затверджена в.о. начальника
відділу, в той час як законодавством
таке право надано тільки начальнику
відділу.

Крім того, позивач вважає, що рішення
суду фактично не було виконано. За
рішенням Луганського окружного
адміністративного суду від 26.07.2013 у
справі № 812/5338/13-а позовні вимоги ОСОБА_1
до Управління Державної
пенітенціарної служби України в
Луганській області було задоволено.
Суд зобов'язав Управління Державної
пенітенціарної служби України в
Луганській області видати ОСОБА_1
довідку про додаткові види грошового
забезпечення ОСОБА_1 за 2008-2009 роки з
обов'язковим включенням до неї суми
матеріальної допомоги в розмірі
місячного грошового забезпечення на
рік за 2008 рік для перерахунку розміру
пенсії ОСОБА_1, яка йому була призначена
з урахуванням довідки про додаткові
види грошового забезпечення ОСОБА_1 за
2008-2009 роки за № 221 від 14.09.2009. Ухвалою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 10.09.2013 це
рішення залишено без змін.

Протягом тривалого часу Управління
Державної пенітенціарної служби
України в Луганській області не
виконувало вимогу про видачу довідки
про розмір грошового забезпечення.
Видавши таку довідку, Управління
Державної пенітенціарної служби
України в Луганській області включило
суму матеріальної допомоги не в
розмірі місячного грошового
забезпечення на рік (як того вимагало
рішення суду), а включило тільки
посадовий оклад, оклад за спеціальним
званням та надбавку за вислугу років,
тобто, до довідки замість 2260,32 грн.
включена сума 1393,75 грн. Сума 2260,32 грн. -
це сума місячного грошового
забезпечення ОСОБА_1 (станом на квітень
2008 року), вона має такі складові:
посадовий оклад - 900 грн., оклад за
спеціальним званням - 125 грн., надбавка
за вислугу років - 256,25 грн., надбавка за
особливі умови служби - 640,63 грн.,
кваліфікаційна категорія - 45 грн.,
премія (1/12 за рік) - 293,44 грн., всього: 2260,32
грн.

На підставі викладеного позивач
вважає, що дії ВПВР УДВС ГУЮ у
Луганській області щодо закінчення
виконавчого провадження є
неправомірними.

Ухвалою суду від 15.04.2014 залучено до
участі в справі в якості другого
відповідача Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Луганській
області (далі - УДВС ГУЮ у Луганській
області, відповідач № 2).

У судовому засіданні позивач підтримав
позовні вимоги в повному обсязі, надав
суду пояснення, аналогічні викладеному
в позові.

Представник відповідача № 1 в судове
засідання не прибув, про дату, час і
місце розгляду справи був повідомлений
належним чином, про причини неприбуття
суду не повідомив, заперечень проти
позову не надав.

Представник відповідача № 2 в судове
засідання також не прибув, про дату, час
і місце розгляду справи був
повідомлений належним чином, про
причини неприбуття суду не повідомив,
заперечень проти позову не надав.

Суд, вислухавши пояснення позивача,
дослідивши матеріали справи,
розглянувши справу в межах заявлених
позовних вимог і наданих доказів,
оцінивши докази відповідно до вимог
статей 69-72 КАС України, дійшов
наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку, визначені Законом України
«Про виконавче провадження» від 21
квітня 1999 року № 606-ХІV (далі - Закон №
606).

Виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення)
(стаття 1 Закону № 606).

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про державну виконавчу службу» від 24
березня 1998 року № 202/98-ВР завданням
державної виконавчої служби є
своєчасне, повне і неупереджене
примусове виконання рішень,
передбачених законом.

Частиною 1 статті 11 Закону № 606
встановлено, що державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з частиною 2 статті 11 Закону № 606
державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом;
надає сторонам виконавчого
провадження та їх представникам
можливість ознайомитися з матеріалами
виконавчого провадження; розглядає
заяви сторін та інших учасників
виконавчого провадження і їхні
клопотання; заявляє в установленому
порядку про самовідвід за наявності
обставин, передбачених цим Законом;
роз'яснює сторонам їхні права і
обов'язки.

За частиною 3 цієї статті державний
виконавець у процесі здійснення
виконавчого провадження має право:

1) проводити перевірку виконання
боржниками рішень, що підлягають
виконанню відповідно до цього Закону;

3) з метою захисту інтересів стягувача
одержувати безоплатно від органів,
установ, організацій, посадових осіб,
сторін та учасників виконавчого
провадження необхідні для проведення
виконавчих дій пояснення, довідки та
іншу інформацію, у тому числі
конфіденційну;

8) звертатися до суду, який видав
виконавчий документ, із заявою про
роз'яснення рішення, про видачу
дубліката виконавчого документа, про
встановлення чи зміну порядку і
способу виконання, про відстрочку та
розстрочку виконання рішення;

9) звертатися до органу (посадової
особи), який видав виконавчий документ,
про роз'яснення змісту документа.

Відповідно до частин 1, 2 статті 75 Закону
№ 606 після відкриття виконавчого
провадження за виконавчим документом,
що зобов'язує боржника вчинити певні
дії або утриматися від їх вчинення,
державний виконавець перевіряє
виконання рішення не пізніше ніж на
наступний день після закінчення
строку, встановленого частиною другою
статті 25 цього Закону для самостійного
виконання рішення. Якщо рішення
підлягає негайному виконанню, його
виконання перевіряється не пізніше
наступного робочого дня після
відкриття виконавчого провадження. У
разі невиконання зазначених вимог без
поважних причин державний виконавець
накладає на боржника штраф відповідно
до статті 89 цього Закону і не пізніше
п'яти робочих днів з дня його
накладення повторно перевіряє стан
виконання рішення.

Судом установлено, що постановою
Луганського окружного
адміністративного суду від від 26.07.2013 у
справі № 812/5338/13-а позовні вимоги ОСОБА_1
до Управління Державної
пенітенціарної служби України в
Луганській області було задоволено.
Суд визнав неправомірними дії
Управління державного департаменту
України з питань виконання покарань в
Луганській області щодо не включення
суми матеріальної допомоги в розмірі
місячного грошовго забезпечення на рік
за 2008 рік до довідки про додаткові види
грошвого забезпечення ОСОБА_1 за 2008-2009
роки, яка направлялася Управлінням
державного департаменту України з
питань виконання покарань в Луганській
області за № 221 від 14.09.2009 для
розрахунку розміру пенсії ОСОБА_1,
начальнику терапевтичного відділення
багатопрофільної лікарні при
Луганському СІЗО Управління
державного департаменту України з
питань виконання покарань в Луганській
області; зобов'язав Управління
Державної пенітенціарної служби
України в Луганській області видати
ОСОБА_1 довідку про додаткові види
грошового забезпечення ОСОБА_1 за 2008-2009
роки з обов'язковим включенням до неї
суми матеріальної допомоги в розмірі
місячного грошового забезпечення на
рік за 2008 рік для перерахунку розміру
пенсії ОСОБА_1, яка йому була призначена
з урахуванням довідки про додаткові
види грошового забезпечення ОСОБА_1 за
2008-2009 роки за № 221 від 14.09.2009 (арк. справи
42-45).

На виконання вказаної постанови було
видано виконавчий лист (арк. справи 6) та
відповідачем № 1 відкрито виконавче
провадження № 40114637.

06.03.2014 державним виконавцем ВПВР УДВС
ГУЮ у Луганській області винесено
постанову про закінчення виконавчого
провадження № 40114637 на підставі п. 8 ч. 1
ст. 49, ст. 50 Закону України «Про
виконавче провадження» (арк. справи 5).
Постанову мотивовано тим, що 18.10.2013 на
адресу відділу надійшла відповідь від
боржника, з якої встановлено, що до
Головного управління Пенсійного фонду
України в Луганській області надіслано
довідку про додаткові види грошового
забезпечення за 2008-2009 роки з включенням
до неї суми матеріальної допомоги за 2008
рік для перерахунку пенсії.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону № 606
виконавче провадження підлягає
закінченню у разі фактичного виконання
в повному обсязі рішення згідно з
виконавчим документом.

Судом установлено, що до довідки
від 17.10.2013 № 711 про додаткові види
грошового забезпечення ОСОБА_1 за 2008-2009
роки включено матеріальну допомогу в
розмірі 1393,75 грн. (арк. справи 17).

Відповідно до Інструкції про
порядок застосування
нормативно-правових актів з питань
грошового забезпечення осіб рядового і
начальницького складу
кримінально-виконавчої системи,
затвердженої наказом Державного
департаменту України з питань
виконання покарань від 18.10.2004 № 203, яка
діяла на момент виникнення спірних
правовідносин, Особам рядового і
начальницького складу, у тому числі
тим, хто перебуває у розпорядженні
органу або установи, виплачується
матеріальна допомога в розмірі
місячного грошового забезпечення на
рік. Матеріальна допомога
нараховується з: окладу за штатною
посадою з урахуванням підвищень
посадових окладів; окладу за
спеціальним званням; процентної
надбавки за вислугу років; щомісячної
100-відсоткової надбавки; додаткових
видів грошового забезпечення
(надбавок, доплат, які були встановлені
особі рядового і начальницького складу
за станом на 1 число місяця, у якому
здійснюється виплата матеріальної
допомоги, премій). При цьому частина
матеріальної допомоги, яка
обраховується від суми премій,
визначається як середньомісячна сума
за попередні повні дванадцять
календарних місяців.

Згідно з розрахунковим листком по
заробітній платі ОСОБА_1 за квітень 2008
року йому було нараховано матеріальну
допомогу в розмірі 1393,75 грн., яка
увійшла до загальної суми 3635,54 грн. (арк.
справи 18).

За даними позивача Управління
державної пенітенціарної служби
України в Луганській області здійснило
розрахунок матеріальної допомоги лише
з посадового окладу, окладу за
спеціальним званням та надбавки за
вислугу років. Позивач зазначає, що за
умови розрахунку матеріальної
допомоги відповідно до наказу
Державного департаменту України з
питань виконання покарань від 18.10.2004 №
203, її розмір має складати 2260,32 грн.

Не погодившись з розміром
матеріальної допомоги, вказаним у
довідці від 17.10.2013 № 711, позивач
звернувся до ВПВР УДВС ГУЮ у Луганській
області з заявою від 22.11.2013, в якій надав
розрахунок місячного грошового
забезпечення на рік на 2008 рік на суму
2260,32 грн. та просив направити вимогу на
адресу керівника Управління Державної
пенітенціарної служби України в
Луганській області, якою зобов'язати
Управління скласти і видати ОСОБА_1
нову довідку про додаткові види
грошового забезпечення (арк. справи
46-47).

23.12.2013, 15.01.2014 та 29.01.2014 державним
виконавцем було винесено вимоги, які
направлено Управлінню пенітенціарної
служби України в Луганській області
(арк. справи 7-14).

У вимогах від 15.01.2014 та 29.01.2014
державний виконавець, посилаючись на
положення наказу Державного
департаменту України з питань
виконання покарань від 18.10.2004 № 203 щодо
нарахування матеріальної допомоги,
зазначає, що згідно наданої
Управлінням державної пенітенціарної
служби України в Луганській області
відповіді сума матеріальної допомоги
складається з посадового окладу,
окладу за спеціальним званням та
надбавки за вислугу років, таким чином,
рішення суду не виконано.

20.02.2014 постановою державного
виконавця у зв'язку з невиконанням
рішення без поважних причин на
боржника накладено штраф (арк. справи
15). Однак, постановою державного
виконавця від 06.03.2014 було скасовано
постанову про накладення штрафу від
20.02.2014 (арк. справи 16).

Відповідно до частини 5 статті 82
Закону № 606 рішення, дії чи
бездіяльність державного виконавця
або іншої посадової особи державної
виконавчої служби щодо виконання
рішень інших органів (посадових осіб)
можуть бути оскаржені до відповідного
адміністративного суду в порядку,
передбаченому законом.

Частиною 1 статті 181 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що учасники виконавчого
провадження (крім державного
виконавця) та особи, які залучаються до
проведення виконавчих дій, мають право
звернутися до адміністративного суду
із позовною заявою, якщо вважають, що
рішенням, дією або бездіяльністю
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби порушено їхні права, свободи чи
інтереси, а також якщо законом не
встановлено інший порядок судового
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності таких осіб.

У відповідності до частини 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

У відповідності до частини 3 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України в справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють,чи прийняті (вчинені)
вони на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України,
обґрунтовано, добросовісно,
розсудливо, безсторонньо.

Відповідачі не скористалися своїм
правом на надання заперечень проти
позову.

ВПВР УДВС ГУЮ у Луганській області не
надано суду доказів, які б
підтверджували виконання рішення суду.

Отримавши заяву ОСОБА_1 від 22.11.2013 щодо
розміру матеріальної допомоги,
державний виконавець у відповідності
до статті 11 Закону № 606 повинен був
ужити всіх заходів для виконання
рішення суду (отримати від боржника
необхідні для проведення виконавчих
дій пояснення, довідки та іншу
інформацію; у випадку, якщо судове
рішення є незрозумілим для державного
виконавця, - звернутися до суду, який
видав виконавчий документ, із заявою
про роз'яснення рішення тощо).

Відповідачами не надано суду жодних
доказів, які б підтверджували вчинення
державним виконавцем усіх необхідних
дій для виконання судового рішення та
підтвердження його виконання належним
чином та в повному обсязі.

За таких обставин суд вважає, що
постанову про закінчення виконавчого
провадження від 06.03.2014 ВП № 40114637 було
винесено передчасно та без достатніх
для цього підстав.

Відповідно до до частини 2 статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України суд розглядає адміністративні
справи не інакше як за позовною заявою,
поданою відповідно до цього Кодексу, і
не може виходити за межі позовних
вимог. Суд може вийти за межі позовних
вимог тільки в разі, якщо це необхідно
для повного захисту прав, свобод та
інтересів сторін чи третіх осіб, про
захист яких вони просять.

З метою повного захисту прав позивача
суд вважає за необхідне вийти за межі
позовних вимог, визнати протиправною
та скасувати постанову Відділу
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Луганській області від 06.03.2014 про
закінчення виконавчого провадження №
40114637.

Щодо решти позовних вимог, суд не
знаходить підстав для їх задоволення з
наступних підстав.

Позовна вимога щодо визнання
незаконними дій ВПВР УДВС ГУЮ у
Луганській області щодо видання
постанови від 06.03.2014 про закінчення
виконавчого провадження № 40114637 не
підлягає задоволенню з огляду на таке.

Вчинення дій суб'єктом владних
повноважень є способом реалізації
наданої суб'єкту владних повноважень
компетенції. Здійснення дії являє
собою процес реалізації наданих
законом функцій суб'єкту владних
повноважень. Самі по собі дії не
тягнуть за собою будь-яких правових
наслідків для особи. Правові наслідки
для позивача несуть акти
індивідуальної дії, в даному випадку -
постанова про закінчення виконавчого
провадження. Саме дана постанова
впливає на права та інтереси позивача.
Виходячи із завдань Кодексу
адміністративного судочинства
України, як то захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства,
судовий захист права може бути
здійснений лише за умови наявності
порушення для фізичної особи прав (чи
інтересів).

Визнання протиправною та скасування
постанови про закінчення виконавчого
провадження в даному випадку є
належним, достатнім і необхідним
способом захисту порушених прав
позивача та відповідає об'єкту
порушеного права.

Позовні вимоги про зобов'язання ВПВР
ВДВС ГУЮ у Луганській області
відновити виконавче провадження також
не підлягає задоволенню.

Скасування у судовому порядку
постанови про закінчення виконавчого
провадження автоматично обумовлює
обов'язок відповідача за Законом №
606-ХІV продовжити вчинення виконавчих
дій по виконанню в примусовому порядку
виконавчого листа, виданого судом. Тому
суд не знаходить підстав для вжиття
додаткових заходів щодо поновлення
порушених прав позивача та
зобов'язання відповідача відновити
виконавче провадження, адже обов'язок
вчинення виконавчих дій зумовлено
Законом України «Про виконавче
провадження».

За таких обставин позовні вимоги
підлягають задоволенню частково.

Відповідно до частини 1 статті 94 КАС
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Згідно з частиною 3 статті 94 КАС
України, якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

З урахуванням часткового задоволення
позовних вимог судові витрати
підлягають відшкодуванню на користь
позивача відповідно до задоволеної
частини, а саме - в сумі 36,54 грн.

Керуючись статтями 2, 6, 7, 11, 17, 94, 158-163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Відділу примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Луганській області, Управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Луганській
області про визнання дій незаконними,
зобов'язання вчинити певні дії
задовольнити частково.

Визнати протиправною та
скасувати постанову Відділу
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Луганській області від 06.03.2014 про
закінчення виконавчого провадження №
40114637.

У задоволенні решти позовних
вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету
України на користь ОСОБА_1 судові
витрати в сумі 36 грн. 54 коп. (тридцять
шість грн. 54 коп.).

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Донецького
апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до
Донецького апеляційного
адміністративного суду через
Луганський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого статтею 186 КАС
України, якщо таку скаргу не було
подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Якщо строк апеляційного оскарження
буде поновлено, то вважається, що
постанова суду не набрала законної
сили.

Постанову складено в повному обсязі 25
квітня 2014 року.

Суддя
І.О. Свергун