Справа № 804/2267/14
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2014-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2014 р. Справа № 804/2267/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ніколайчук
С.В.

розглянувши у письмовому провадженні
у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом товариства з
обмеженою відповідальністю «РИЖКОФФ»
до спеціалізованої державної
податкової інспекції по роботі з
великими платниками податків у м.
Дніпропетровську Міжрегіонального
головного управління Міндоходів про
скасування податкових повідомлень
рішень № та № від 04.12.2012р., -

ВСТАНОВИВ:

07.02.2014 р. до Дніпропетровського
окружного адміністративного суду
надійшов адміністративний позов
товариства з обмеженою
відповідальністю «РИЖКОФФ» (далі ТОВ
«РИЖКОФФ») до спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у м. Дніпропетровську Міжрегіонального
головного управління Міндоходів (далі
СДПІ у м. Дніпропетровську МГУМ), в
якому позивач просить скасувати
податкові повідомлення-рішення №
та № від 04.12.2012р

На обґрунтування позовних вимог
позивачем зазначено, що оскаржувані
податкові повідомлення - рішення
прийняті на підставі акту від 16.11.2012
року за №512/23-0/33972597 про результати
документальної позапланової невиїзної
перевірки «Торгівельно-промислова
Група «Рейнфорд» (код за ) з
питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства при
фінансово-господарських
взаємовідносинах з ТОВ «Вега Прім» () за період з 01.01.2011р. по
31.03.2011р., у висновку якого зазначено, що
у порушення підпункту 4.1.6 пункту 4.1 ст.4,
пункту 5.1, підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті
5 з урахуванням пункту 1.32 статті 1,
підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» від 28.12.1994р. № 334/94-ВР у
редакції Закону України від 22.05.1997р. №
283/97-ВР, із змінами та доповненнями,
занижено прибуток, що підлягає
оподаткуванню за 1 квартал 2011 року на
суму 5322174,00грн., та занижено податок на
прибуток за 1 квартал 2011 року на суму
1330544,00грн., в порушення абз. 2 пункту 44.1
статті 44, пунктів 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198
розділу 5 Податкового Кодексу України
від 02.12.2010р. № 2755-VI (зі змінами та
доповненнями) завищено податковий
кредит в податковій декларації за
березень 2011 року на суму 483834,00 грн.,
встановлено «нереальність» проведення
господарських операцій між ТОВ «ТПГ
«Рейнфорд» та
контрагентом-постачальником ТОВ «Вега
Прім» і юридичну дефектність первинних
документів. Позивач вважає зазначений
висновок необґрунтованим та таким, що
прийнятий з порушенням норм діючого
законодавства України, виходячи з того,
що відповідач безпідставно, в
порушення чинного законодавства та
наданих повноважень, без будь-яких
доказів стверджує у акті перевірки, що
правочини укладений між позивачем та
ТОВ «Вега Прім», не спричиняє реального
настання правових наслідків та є
недійсним, натомість у позивача наявна
уся бухгалтерська документація в
підтвердження реальності виконання
сторонами спірних правовідносин.
Також, позивач звертає увагу суду на те,
що проведення третій раз перевірки
одних і тих же обставин є
неправомірними; безпідставне є, на його
думку, посилання відповідача на вирок
суду відносно посадової особи ТОВ
«Вега Прім» при взаємовідносинах з ПП
«Контур Пак» за період жовтень 2009року -
березень 2010року, що не стосується
періоду діяльності, який перевірявся
відповідачем, а саме: січень-березень
2011р.

Ухвалою суду від 10.02.2014р. відкрито
провадження в адміністративній справі
№ 804/2267/14 та призначено справу до
розгляду у судовому засіданні на
25.02.2014р., в подальшому розгляд справи
відкладено на 25.03.2014р.

Позивач та відповідач в судове
засідання не з'явилися, про дату, час та
місце розгляду справи повідомлені
належним чином, докази чого наявні в
матеріалах справи.

19.02.2014р. позивач подав до суду
клопотання, в якому просить позовні
вимоги задоволити в повному обсязі,
розглянути справу без його участі.

Відповідач в судове засідання не
з'явився; 25.02.2014р. подав заперечення на
адміністративний позов, в якому
просить суд відмовити в задоволенні
позовних вимог, мотивуючи тим, що між
позивачем та ТОВ «Вега Прім» укладено
договір від 15.01.2009р. № 40295 про
постачання продуктів харчування.
Проаналізувавши даний договір
податковий орган встановив відхилення
сум ПДВ за березень 2011 р. між
податковими зобов'язаннями та
податковим кредитом ТОВ «ТПГ
«Рейнфорд» в сумі 483833,95грн. До того ж,
виконуючи окреме доручення слідчого по
кримінальній справі, здійснено виїзд
на місце розташування складських
приміщень, які згідно договору оренди
нібито використовувались для
здійснення фінансово-господарської
діяльності контрагентом позивача - ТОВ
«Вега Прим». За результатами виїзду
встановлено, що ТОВ «Вега Прим» серед
орендарів складського приміщення за
вказаною ним адресою не значиться. Щодо
твердження позивача про
неодноразовість проведення перевірки
одних і тих же обставин та те, що акт від
16.11.2012 року за №512/23-0/33972597 продублював
висновки попередніх актів, то
відповідач зазначає наступне, актом №
201 зафіксовано порушення щодо
формування позивачем валових витрат,
що стосуються виключно лютого 2011р., а
актом № 910 встановлено завищення
податкового кредиту в декларації з ПДВ
за лютий 2011р. на суму 302131,47грн. Таким
чином, дублювання двох попередніх
перевірок не відбулось, оскільки у
акті від 16.11.2012 року за №512/23-0/33972597
досліджено відмінний від попередніх
період, а саме: березень 2011року по
податку на додану вартість та за 1
квартал 2011року по податку на прибуток.

Враховуючи клопотання позивача, строки
розгляду та вирішення справи,
встановлені ст. 122 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд вважає за можливе вирішити
спір за відсутності сторін, у
письмовому провадженні, за наявними у
справі доказами відповідно до вимог ч.
4, ч. 6 ст.128 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши докази у
сукупності з нормами чинного
законодавства України, суд дійшов
висновку про відсутність підстав для
задоволення позову, виходячи з
наступного:

ТОВ «РИЖКОФФ» зареєстроване 29.12.2005 як
юридична особа, Дніпропетровською
міською радою за адресою:49000,
Дніпропетровська обл, м.
Дніпропетровськ, вул. 152-ї Дивізії, буд.3.
Взято на податковий облік в органах
державної податкової служби 24.01.2006 року
за №10603, станом на 10.01.2012року перебуває
на обліку в СДПІ по роботі з ВПП у м.
Дніпропетровську.

Відповідно до даних Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців 12.12.2012 р. здійснена
зміна найменування юридичної особи
Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Торгівельно-Промислова Група
«Рейнфорд» на Товариство з обмеженою
відповідальністю «Рижкофф».

У період з 01.01.2011 року по 31.03.2011 року на
підставі наказу СДПІ по роботі з ВПП у
м. Дніпропетровську від 05.11.2012року №506,
згідно з п.п. 75.1.2, п. 75.1, ст. 75, підпункту
78.1.1 пунтку 78.1 статті 78 та п. 79.2 ст. 79 ПК
України проведена позапланова
невиїзна перевірка
«Торгівельно-промислова Група
«Рейнфорд» (код за ) з питань
дотримання податкового, валютного та
іншого законодавства при
фінансово-господарських
взаємовідносинах з ТОВ «ВегаПрім» ().

За результатами перевірки складено акт
№512/23-0/339725 від 16.11.2012 року
«Торгівельно-промислова Група
«Рейнфорд» (код за ) з питань
дотримання податкового, валютного та
іншого законодавства при
фінансово-господарських
взаємовідносинах з ТОВ «ВегаПрім» () за період з 01.01.2011р. по
31.03.2011р.», в якому зафіксовано наступні
порушення позивача:

- встановлено «нереальність»
проведення господарських операцій між
ТОВ «ТПГ «Рейнфорд» та
контрагентом-постачальником ТОВ «Вега
Прім» та юридичну дефектність
первинних документів;

- підпункту 4.1.6 пункту 4.1 ст.4, пункту 5.1,
підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 з
урахуванням пункту 1.32 статті 1,
підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» від 28.12.1994р. № 334/94-ВР у
редакції Закону України від 22.05.1997р. №
283/97-ВР із змінами та доповненнями
занижено прибуток, що підлягає
оподаткуванню за 1 квартал 2011 року на
суму 5322174,00грн. та занижено податок на
прибуток за 1 квартал 2011 року на суму
1330544,00грн.;

- в порушення абз. 2 пункту 44.1 статті 44,
пунктів 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 розділу 5
Податкового Кодексу України від
02.12.2010р. № 2755-VI (зі змінами та
доповненнями) завищено податковий
кредит в податковій декларації за
березень 2011 року на суму 483834,00 грн.

Позивач не згоден з зазначеними
висновками у вищевказаному акті, в
зв'язку з чим подав заперечення на акт.

Листом від 04.12.2012р. №32154/10/23-013 за
результатам розгляду заперечення на
акт від 16.11.2012р. №512/23-0/339725 позивача
повідомлено про відсутність підстав
для змін висновків акту за
результатами перевірки.

На підставі акту №512/23-0/339725 від
16.11.2012року СДПІ по роботі з ВПП м.
Дніпропетровську ДПС винесено:

- податкове повідомлення-рішення від
04.12.2012р. за №, яким позивачу
збільшене грошове зобов'язання по
податку на додану вартість із
вироблених в Україні товарів (робіт,
послуг) на суму 483835,00грн., з яких
483834,00грн. за основним платежем, 1,00грн.
за штрафними (фінансовими) санкціями;

- податкове повідомлення-рішення від
04.12.2012р. за №, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
по податку на прибуток приватних
підприємств на суму 1330545,00 грн., з яких
1330544,00грн за основним платежем, 1,00грн.
за штрафними (фінансовими) санкціями.

Не погоджуючись з такими висновками
відповідача позивач звернувся до суду
та просить скасувати зазначені
податкові повідомлення-рішення.

Відповідно до ст.67 Конституції України
кожен зобов'язаний сплачувати податки
і збори в порядку і розмірах,
встановлених законом.

У відповідності до підпункту 20.1.4
пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу
України органи державної податкової
служби мають право проводити перевірки
платників податків (крім Національного
банку України) в порядку, встановленому
Податковим кодексом України.

Згідно до п. 75.1 ст. 75 Податкового
кодексу України органи державної
податкової служби мають право
проводити камеральні, документальні
(планові або позапланові; виїзні або
невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно пп. 83.1.1.-83.1.6 п. 83.1. ст. 83
Податкового кодексу України для
посадових осіб органів державної
податкової служби під час проведення
перевірок підставами для висновків є:
документи, визначені цим Кодексом;
податкова інформація; експертні
висновки; судові рішення; інші
матеріали, отримані в порядку та у
спосіб, передбачені цим Кодексом або
іншими законами, контроль за
дотриманням яких покладений на органи
державної податкової служби.

Судом встановлено, що в ході перевірки
досліджувались господарські операції
позивача з його контрагентом ТОВ
«ВегаПрім», а саме: договір
купівлі-продажу №40295 від 15.01.2009 р., за
яким позивач придбавав товари
(продукти харчування, хімії, посуду) у
ТОВ «ВегаПрім» та відобразив
зазначену операцію включивши до складу
податкового кредиту у податкових
деклараціях з ПДВ: за липень 2010р. - 689640,70
грн. за березень 2011р.- 483833,95грн. на
загальну суму 1173474,6грн. та включив до
складу валових витрат декларації з
податку на прибуток підприємства суму
в розмірі 5867373,00грн.

Відповідно до умов вищевказаного
договору ТОВ «РИЖКОФФ» придбало
товари у постачальника ТОВ «ВегаПрім»
на суму 2419170,00грн.(з яких ПДВ 483833,95грн.),
відобразивши суму 2419170,00грн. у
декларації з податку на прибуток
підприємства за 1 квартал 2011р., як
витрати на придбання товарів (робіт,
послуг) по вказаному контрагенту, однак
відповідачем, матеріалами перевірки
встановлено, що товари, які нібито
придбані ТОВ «РИЖКОФФ», що є
«вигодонабувачем», є безоплатно
отриманими ним від невстановлених
осіб без укладання будь-яких угод та за
відсутності документального
підтвердження оплати за нього. За таких
обставин, доводи позивача про те, що
контролюючий орган декілька разів
перевірив одні і тіж обставини про що
склав акт від 16.11.2012 року за №512/23-0/33972597
яким продублював висновки попередніх
актів, є необґрунтованими, оскільки,
актом № 201 зафіксовано порушення щодо
формування позивачем валових витрат,
що стосуються виключно лютого 2011р., а
актом № 910 встановлено завищення
податкового кредиту в декларації з ПДВ
за лютий 2011р. на суму 302131,47грн.

Відповідно до п. 4.1 ст. 4 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств»334/94-ВР від 28.12.1994 р.
(чинного на момент виникнення
правовідносин) валовий доход - загальна
сума доходу платника податку від усіх
видів діяльності, отриманого
(нарахованого) протягом звітного
періоду в грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах як на території
України, її континентальному шельфі,
виключній (морській) економічній зоні,
так і за її межами.

Згідно до пп. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4 вказаного
Закону України валовий доход включає:
доходи з інших джерел, у тому числі, але
не виключно, у вигляді: сум
безповоротної фінансової допомоги,
отриманої платником податку у звітному
періоді, вартості товарів (робіт,
послуг), безоплатно наданих платнику
податку у звітному періоді, крім їх
надання неприбутковим організаціям
згідно з пунктом 7.11 статті 7 цього
Закону та у межах таких операцій між
платником податку та його
відокремленими підрозділами, які не
мають статусу юридичної особи, крім
випадків, визначених у частині
четвертій статті 3 Закону України "Про
списання вартості несплачених обсягів
природного газу".

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» валові витрати
виробництва та обігу (далі - валові
витрати) - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Згідно пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 зазначеного
Закону України не належать до складу
валових витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Відповідно до п.п. 4.1, 4.2 ст. 4 Закону
України «Про податок на додану
вартість» N 168/97-ВР від 03.04.1997 р.
(чинного на момент виникнення
правовідносин) база оподаткування
операції з поставки товарів (послуг)
визначається виходячи з їх договірної
(контрактної) вартості, визначеної за
вільними цінами, але не нижче за
звичайні ціни, з урахуванням акцизного
збору, ввізного мита, інших
загальнодержавних податків та зборів
(обов'язкових платежів), згідно із
законами України з питань
оподаткування (за винятком податку на
додану вартість, а також збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування на послуги стільникового
рухомого зв'язку, що включається до
ціни товарів (послуг)). До складу
договірної (контрактної) вартості
включаються будь-які суми коштів,
вартість матеріальних і
нематеріальних активів, що передаються
платнику податку безпосередньо
покупцем або через будь-яку третю особу
в зв'язку з компенсацією вартості
товарів (послуг).

У разі якщо звичайна ціна на товари
(послуги) перевищує договірну ціну на
такі товари (послуги) більше ніж на 20
відсотків, база оподаткування операції
з поставки таких товарів (послуг)
визначається за звичайними цінами.

У разі поставки товарів (робіт, послуг)
без оплати або з частковою оплатою їх
вартості коштами у межах бартерних
(товарообмінних) операцій, здійснення
операцій з безоплатної передачі
товарів (робіт, послуг), натуральних
виплат у рахунок оплати праці фізичним
особам, що перебувають у трудових
відносинах з платником податку,
передачі товарів (робіт, послуг) у межах
балансу платника податку для
невиробничого використання, витрати на
яке не відносяться до валових витрат
виробництва (обігу) і не підлягають
амортизації, а також пов'язаній з
продавцем особі чи суб'єкту
підприємницької діяльності, який не
зареєстрований як платник податку,
база оподаткування визначається
виходячи з фактичної ціни операції, але
не нижчої за звичайні ціни.

Згідно пп. 7.3.1 п. 7.3 ст. 7 вказаного Закону
України датою виникнення податкових
зобов'язань з поставки товарів (робіт,
послуг) вважається дата, яка припадає
на податковий період, протягом якого
відбувається будь-яка з подій, що
сталася раніше: або дата зарахування
коштів від покупця (замовника) на
банківський рахунок платника податку
як оплата товарів (робіт, послуг), що
підлягають поставці, а в разі поставки
товарів (робіт, послуг) за готівкові
грошові кошти - дата їх оприбуткування
в касі платника податку, а при
відсутності такої - дата інкасації
готівкових коштів у банківській
установі, що обслуговує платника
податку; або дата відвантаження
товарів, а для робіт (послуг) - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт виконання робіт (послуг) платником
податку.

Податковим органом встановлено, що
правовідносини за договором
купівлі-продажу №40295 від 15.01.2009 р. не
створюють юридичних наслідків, крім
тих, що пов'язані з їх недійсністю,
оскільки, по контрагенту позивача за
цією угодою - підприємству ТОВ
«ВегаПрім» в ході виконання окремого
доручення слідчого по кримінальній
справі здійснено виїзд за адресою:
АДРЕСА_1, місця розташування
складського приміщення, яке згідно
наданого гр. ОСОБА_1 договору оренди,
нібито використовувалось для
здійснення фінансово-господарської
діяльності ТОВ «ВегаПрім». За
результатами виїзду встановлено, що
контрагент позивача серед орендарів
складського приміщення за вказаною
адресою не значиться, а також, а ні
товару, а ні майна яке належить ТОВ
«ВегаПрім» по цій адресі не
знаходиться.

Згідно вироку Дніпропетровського
районного суду Дніпропетровської
області від 21.11.2011р. ОСОБА_1 - директора
ТОВ «Вега Прим» визнано винним в скоєні
злочинів, передбачених ст.ст. 212 ч.3, 266 ч.2
Кримінального кодексу України.

Оскільки, фактичне місце здійснення
діяльності суб'єкта господарювання ТОВ
«Вега Прим» встановити немає
можливості, документи бухгалтерського
та податкового обліку за
місцезнаходженням не знаходиться,
договори купівлі-продажу, акти
приймання продукції,
товарно-транспортні накладні з
відмітками про передачу та отримання
відсутні, трудові ресурси, які приймали
б участь у прийманні продукції від
постачальника та відвантаження її
покупцю відсутні та враховуючи
вищевказані обставини, контрагент
позивача ТОВ «Вега Прим» створений для
здійснення операцій, пов'язаних з
наданням податкової вигоди для третіх
осіб. Використовуючи при цьому
фінансово-грошові потоки контрагентів,
які не виконують своїх податкових
зобов'язань, не звітують до податкових
органів та здійснюють свої операції
через таких же посередників. Фактично,
у період що перевірявся ТОВ «Вега Прим»
фінансово-господарською діяльністю не
займалося.

Відповідно до пп. 7.4.1 ст. 7.4 Закону
України «Про податок на додану
вартість» податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари (послуги) та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду

Згідно до пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 зазначеного
Закону України не підлягають включенню
до складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг),
не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Згідно з пунктом 44.1 статті 44
Податкового кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів,
витрат та інших показників,
пов'язаних з визначенням об'єктів
оподаткування та/або податкових
зобов'язань, на підставі первинних
документів, регістрів
бухгалтерського обліку, фінансової
звітності, інших документів,
пов'язаних з обчисленням і сплатою
податків і зборів, ведення яких
передбачено

законодавством.

Водночас статтею 1 Закону України від
16.07.99 N 996-XIV "Про бухгалтерський облік
та фінансову звітність в Україні"
визначено, що первинний документ - це
документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її

здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо)
мають силу первинних документів лише
в разі фактичного здійснення
господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним

законодавством.

З урахуванням викладеного для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в
разі фактичного здійснення
господарської операції.

Згідно з пунктом 138.2 статті 138
Податкового кодексу України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються
на підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами

ведення бухгалтерського обліку, та
інших документів, встановлених

розділом II цього Кодексу.

При цьому відповідно до підпункту
139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового
кодексу України не включаються до
складу витрат витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами

ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Водночас відповідно до пункту 198.3
статті 198 Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу , протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій
у необоротні капітальні активи), у
тому числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Тобто, необхідною умовою для
віднесення сплачених у ціні товарів
(послуг) сум податку на додану вартість
є факт придбання товарів та послуг із
метою їх використання в
господарській діяльності.

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені і підтверджені належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Водночас, за відсутності факту
придбання товарів чи послуг або в разі
якщо придбані товари чи послуги не
призначені для використання у
господарській діяльності платника
податку відповідні суми не можуть
включатися до складу витрат для цілей
оподаткування податком на прибуток
або податкового кредиту з податку на
додану вартість навіть за наявності
формально складених, але
недостовірних документів або сплати
грошових коштів.

Відсутність реально вчиненої
господарської операції та, як наслідок,
юридична дефектність відповідних
первинних документів за змістом пункту
44.1 статті 44 Податкового кодексу не
дозволяє формувати дані податкового
обліку незалежно від спрямованості
умислу платників податку - учасників
відповідної операції.

В даному випадку у суду відсутні
будь-які первинні бухгалтерські
документи, що стосуються спірних
господарських правовідносин.

Згідно до ч. 1 ст. 69 Кодексу
адміністративного судочинства України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмету доказування.
Обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Згідно до ч. 3 ст. 86 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно до п. 1, 3 ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; обґрунтовано, тобто з
урахуванням обставин, що мають
значення для прийняття рішення
(вчинення дії).

Представником позивача не надано в
повному обсязі до матеріалів справи
передбачених чинним законодавством
первинних документів на підтвердження
здійснення господарських операцій з
контрагентом, а саме: доказів
транспортування товару та первинних
документів фінансово-господарської
діяльності за березень та квітні 2011 р.,
натомість відповідачем доведена
відсутність реально вчиненої
господарської операції та, як наслідок,
дефектність відповідних первинних
документів.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги товариства
з обмеженою відповідальністю
«Рижкофф» є не обґрунтованими та
такими, які не підлягають задоволенню.

Згідно ст. 94 Кодексу адміністративного
судочинства України у разі відмови в
задоволенні позову судові витрати не
присуджуються на користь сторони з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова або
службова особа).

Керуючись ст.ст. 2, 8, 10, 11, 69, 71, 86, 94, 158-163, 186
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного
позову Товариства з обмеженою
відповідальністю «Рижкофф» до
спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків у м.
Дніпропетровську Державної податкової
служби про скасування податкових
повідомлень-рішень - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду шляхом подання
апеляційної скарги через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд з одночасним
направленням копії апеляційної скарги
особою, яка її подає, до суду
апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі складення постанови у повному
обсязі, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом
за місцезнаходженням суб'єкта владних
повноважень і він не був присутній у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, але
його було повідомлено про можливість
отримання копії постанови суду
безпосередньо у суді, то десятиденний
строк на апеляційне оскарження
постанови суду обчислюється з
наступного дня після закінчення
п'ятиденного строку з моменту
отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя С.В.
Ніколайчук