Справа № 804/647/14
Суддя: Луніна Олена Станіславівна
Дата ухвалення: 2014-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА
11 лютого 2014 р. Справа № 804/647/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЛуніної О.С. при
секретаріГамовій Л.І. за участю:
представника позивача - представника
відповідача - ОСОБА_3 Водолазського О.П.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом ОСОБА_5 до
Відділу державної реєстрації речових
прав нерухомого майна та їх обтяжень
реєстраційної служби Павлоградського
міськрайонного управління юстиції про
скасування рішення, -
У січні 2014 року ОСОБА_5 звернулась до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Відділу
державної реєстрації речових прав
нерухомого майна та їх обтяжень
реєстраційної служби Павлоградського
міськрайонного управління юстиції з
адміністративним позовом в якому х
урахуванням уточнених позовних вимог,
просить суд:
- визнати протиправним рішення
державного реєстратора відділу
державної реєстрації речових прав
нерухомого майна та їх обтяжень
реєстраційної служби Павлоградського
міськрайонного управління юстиції
Чорнокнижної О.П. за № 7018444 від 21 жовтня
2013 року та за № 7018025 від 21 жовтня 2013 року
про відмову в державній реєстрації
прав та їх обтяжень;
- скасувати рішення державного
реєстратора відділу державної
реєстрації речових прав нерухомого
майна та їх обтяжень реєстраційної
служби Павлоградського міськрайонного
управління юстиції Чорнокнижної О.П. за
№ 7018444 від 21 жовтня 2013 року про відмову
в державній реєстрації прав та їх
обтяжень земельної ділянки -
- скасувати рішення державного
реєстратора відділу державної
реєстрації речових прав нерухомого
майна та їх обтяжень реєстраційної
служби Павлоградського міськрайонного
управління юстиції Чорнокнижної О.П. за
№ 7018025 від 21 жовтня 2013 року про відмову
в державній реєстрації прав та їх
обтяжень земельної ділянки -
- стягнути на її користь судовий збір;
Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав,
просив суд задовольнити позов в
повному обсязі. В обґрунтування
позовних вимог зазначив, що земельна
ділянка по АДРЕСА_1 передана ОСОБА_5 у
володіння в зв'язку з переходом права
власності на будинок, який розташовано
на ній. Відповідно до Державного акту
на право приватної власності на землю
громадянина України 1У - ДП № 089160,
виданий «дарувателю» ОСОБА_7
зареєстрований в книзі записів
державних актів на право приватної
власності за №176701 у Павлоградській
райраді, визначені зовнішні межі
земельної ділянки, надана кількісна
характеристика земель, тобто позивачу
передано визначену земельну ділянку
для обслуговування і ведення
особистого господарства. Державним
нотаріусом Другої Павлоградської
державної нотаріальної контори
вилучено зазначений акт з відміткою
про те, що на підставі договору
дарування жилого будинку право
власності переходить на земельну
ділянку. 22 серпня 2013 року позивач
звернулася до відділу державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень Павлоградського
міськрайонного управління юстиції з
заявою про реєстрацію державних прав
та їх обтяжень. Рішеннями реєстратора
Чернокнижною О.П. за № 7018025 від 21 жовтня
державній реєстрації прав та їх
обтяжень з тих підстав, що: ст.. 22
Земельного Кодексу України (1990 рік )
передбачено, що право власності або
право користування наданою земельною
ділянкою виникає після встановлення
землевпорядними організаціями меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) і одержання документа, що
посвідчує це право. ст. 23 Земельного
Кодексу України (1990рік) право власності
або право постійного користування
землею посвідчується державними
актами, які видаються і реєструються
сільськими, селищними, міськими,
районними Радами народних депутатів.
Позивач вважає, що рішення
реєстраційної служби прийняте з
порушенням законодавства і підлягає
Відповідач в судове засідання не
з'явилась, про час, дату та місце
розгляду справи повідомлена належним
чином. Будь-яких клопотань або
заперечень під час розгляду справи
Дослідивши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини справи, на яких ґрунтуються
вимоги позову, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд приходить до висновку, що
адміністративний позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що 31 серпня 2001
року державним нотаріусом Другої
Павлоградської державної нотаріальної
контори Білоножко А.Г. посвідчено
договір дарування жилого будинку та
зареєстровано у реєстрі за № 1589. З
договору вбачається, що ОСОБА_7
(даруватель) подарував, а ОСОБА_5
(обдарована) прийняла у дар належний
дарувателеві на праві приватної
власності жилий будинок, що
знаходиться за адресою АДРЕСА_1, з
відповідними господарчими та
побутовими будівлями і спорудами та
земельну ділянку, розташовану за тією ж
адресою, надану для обслуговування
жилого будинку та ведення особистого
підсобного господарства. Розмір
загальної площі будинку становить 62,2
кв.м ,розмір жилої площі-36,3 кв.м. Розмір
земельної ділянки ,на якій розташовано
жилий будинок становить 0,6070 кв.м.
Земельна ділянка відведена дарувателю
на підставі Державного акту на право
приватної власності на землю, виданий
Троїцькою сільською радою народних
депутатів 24.07.2001 р., Акт зареєстровано в
книзі записів державних актів на право
приватної власності на № 176/01 та
зареєстрована в Павлоградському БТІ
31.08.2001 року. Також, у договорі дарування
зазначено, що право власності на жилий
будинок виникає у обдарованої з
моменту нотаріального посвідчення
Крім того, на державному акті на право
приватної власності на землю 31 серпня
2001 року державним нотаріусом Другої
Павлоградської державної нотаріальної
контори Білоножко А.Г. зроблено
відмітку про те, що на підставі
посвідченого договору дарування
жилого будинку зареєстрованого у
реєстрі за № 1589 право власності на
земельну ділянку переходить до ОСОБА_5.
22 серпня 2013 року ОСОБА_5 звернулася до
відділу державної реєстрації речових
прав на нерухоме майно та їх обтяжень
Павлоградського міськрайонного
управління юстиції з заявою про
реєстрацію державних прав та їх
За наслідками розгляду звернення
ОСОБА_5 відділом державної реєстрації
речових прав на нерухоме майно
реєстраційної служби Павлоградського
міськрайонного управління юстиції
зазначено, що 12.09.2013 року розгляд заяви
був зупинений та заявнику
запропоновано надати державний акт на
право власності на земельну ділянку,
отриманий на своє ім'я, рішення про
зупинення розгляду заяви було отримано
заявником 11.10.2013 року. У разі
невиконання зазначених вимог протягом
п'яти робочих днів з моменту отримання
рішення про зупинення розгляду заяви
державний реєстратор приймає рішення
про відмову в державній реєстрації
прав та їх обтяжень (ст.22 Закону України
«Про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень»).

Також, державний реєстратор
посилається на те, що заявником подані:
договір дарування жилого будинку №1589
від 31.08.2001 року, посвідчений державним
нотаріусом Білоножко А.Г. та державний
акт на право власності на земельну
ділянку VI-ДП №089160, виданий 24.07.2001 року
Троїцькою сільською радою на ім'я
ОСОБА_7.

У п.4 вищевказаного договору
купівлі-продажу зазначається, що з
моменту нотаріального посвідчення
договору у обдарованої виникає право
власності на житловий будинок.

Статтею 22 Земельного кодексу України
(станом на 31.08.2001р.) передбачено, що
право власності на землю або право
користування наданою земельною
ділянкою виникає після встановлення
землевпорядними організаціями меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) і одержання документа, що
посвідчує це право.

Згідно ст.23 Земельного кодексу України
право власності або право постійного
користування землею посвідчується
державними актами, які видаються і
реєструються сільськими, селищними,
міськими, районними Радами народних
депутатів (станом на 31.08.2001р.). Тобто
отримання державного акта на нового
власника було обов'язковим.

Таким чином, державний реєстратор
приходить до висновку, що у заявника
відсутній документ, що посвідчує право
власності на земельну ділянку.

Рішеннями державного реєстратора
Чернокнижної О.П. за № 7018025 від 21 жовтня
2013 року та № 7018444 від 21 жовтня 2013 року
ОСОБА_5 відмолено у державній
реєстрації прав та їх обтяжень.

Проте, суд не погоджується з висновками
податкового органу викладеними в акті
перевірки та вважає їх помилковими з
огляду на наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ст. 181 Цивільного кодексу
України до нерухомих речей (нерухоме
майно, нерухомість) належать земельні
ділянки, а також об'єкти, розташовані на
земельній ділянці, переміщення яких є
неможливим без їх знецінення та зміни
їх призначення.

Відповідно до статті 182 Цивільного
кодексу України право власності та
інші речові права на нерухомі речі,
обмеження цих прав, їх виникнення,
перехід і припинення підлягають
державній реєстрації. Державна
реєстрація прав на нерухомість і
правочинів щодо нерухомості є
публічною, здійснюється відповідним
органом, який зобов'язаний надавати
інформацію про реєстрацію та
зареєстровані права в порядку,
встановленому законом. Відмова у
державній реєстрації права на
нерухомість або правочинів щодо
нерухомості, ухилення від реєстрації,
відмова від надання інформації про
реєстрацію можуть бути оскаржені до
суду. Порядок проведення державної
реєстрації прав на нерухомість та
підстави відмови в ній встановлюються
законом.

Правові, економічні, організаційні
засади проведення державної
реєстрації речових та інших прав, які
підлягають реєстрації та їх обтяжень і
спрямований на забезпечення визнання
та захисту державою цих прав, створення
умов для функціонування ринку
нерухомого майна визначено Законом
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» №1952-IV від 01.07.2004 (далі - Закон
№1952-IV).

Приписами статті 2 Закону №1952-IV
визначено, що державна реєстрація
речових прав на нерухоме майно -
офіційне визнання і підтвердження
державою фактів виникнення, переходу
або припинення прав на нерухоме майно,
обтяження таких прав шляхом внесення
відповідного запису до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно.

Статтею 3 Закону №1952-IV передбачено, що
державна реєстрація прав є
обов'язковою. Інформація про права на
нерухоме майно та їх обтяження
підлягає внесенню до Державного
реєстру прав. Держава гарантує
достовірність зареєстрованих прав на
нерухоме майно. Права на нерухоме
майно, які підлягають державній
реєстрації відповідно до цього Закону,
виникають з моменту такої реєстрації.
Державна реєстрація прав є публічною,
проводиться органом державної
реєстрації прав, який зобов'язаний
надавати інформацію про зареєстровані
права та їх обтяження в порядку,
встановленому цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону
№1952-IV обов'язковій державній
реєстрації підлягають речові права та
обтяження на нерухоме майно, розміщене
на території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування,
зокрема, право власності на нерухоме
майно.

Статтею 8 Закону №1952-IV визначені
повноваження органу державної
реєстрації прав, зокрема, орган
державної реєстрації проводить
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень або відмовляє у їх реєстрації,
забезпечує ведення Державного реєстру
прав.

При цьому відповідно до пункту 1
частини другої статті 9 Закону№1952-IV
державний реєстратор, серед іншого,
встановлює відповідність заявлених
прав і поданих документів вимогам
законодавства, а також відсутність
суперечностей між заявленими та вже
зареєстрованими правами на нерухоме
майно та їх обтяженнями; приймає
рішення про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень, про відмову в державній
реєстрації, про її зупинення, внесення
змін до Державного реєстру прав.

Згідно ч.1 ст.15 Закону №1952-IV державна
реєстрація прав та їх обтяжень
проводиться в такому порядку: 1)
прийняття і перевірка документів, що
подаються для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2)
встановлення факту відсутності
підстав для відмови в державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3)
прийняття рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову
в ній або зупинення державної
реєстрації; 4) внесення записів до
Державного реєстру прав; 5) видача
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 16 цього Закону; 6)
надання витягів з державного реєстру
прав про зареєстровані права та/або їх
обтяження.

Державна реєстрація прав проводиться
на підставі заяви власника, іншого
правонабувача, сторони правочину, за
яким виникло право, уповноваженої ними
особи або державного кадастрового
реєстратора у випадках, передбачених
цим Законом (ч.7 ст.16 Закону №1952-IV).

Документи, що встановлюють виникнення,
перехід, припинення прав на нерухоме
майно та їх обтяжень і подаються для
державної реєстрації прав, повинні
відповідати вимогам, встановленим цим
Законом та іншими нормативно-правовими
актами (ч. 3 ст.17 Закону №1952-IV).

Крім того, частиною 1 статті 19 Закону
України від 01.07.2004р. №1952-IV закріплено,
що державна реєстрація прав
проводиться на підставі: 1) договорів,
укладених у порядку, встановленому
законом; 2) свідоцтв про право власності
на нерухоме майно, виданих відповідно
до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про
право власності, виданих органами
приватизації наймачам житлових
приміщень у державному та комунальному
житловому фонді; 4) державних актів на
право власності або постійного
користування на земельну ділянку у
випадках, встановлених законом; 5)
рішень судів, що набрали законної сили;
6) інших документів, що підтверджують
виникнення, перехід, припинення прав на
нерухоме майно, поданих органу
державної реєстрації прав разом із
заявою.

На реалізацію наведених вище норм,
постановою Кабінету Міністрів України
№703 від 22 червня 2011 року затверджено
Порядок державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень (діяв на
момент звернення уповноваженої особи
позивача, надалі Порядок №703), який
визначає процедуру проведення
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень, перелік
документів, необхідних для її
проведення, права та обов'язки
суб'єктів у сфері державної реєстрації
прав, а також процедуру взяття на облік
безхазяйного нерухомого майна.

Відповідно п.2 Порядку № 703, державну
реєстрацію прав шляхом внесення
записів до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно проводять орган
державної реєстрації прав та нотаріус
як спеціальний суб'єкт, на якого
покладаються функції державного
реєстратора прав на нерухоме майно.

Згідно п.7 Порядку № 703 для проведення
державної реєстрації прав заявник
подає органові державної реєстрації
прав, нотаріусові заяву про державну
реєстрацію, форму та вимоги до
заповнення якої встановлює Мін'юст.

Заявник разом із заявою про державну
реєстрацію подає органові державної
реєстрації прав, нотаріусові необхідні
для такої реєстрації документи,
визначені цим Порядком, їх копії,
документ, що підтверджує внесення
плати за надання витягу з Державного
реєстру прав, та документ про сплату
державного мита.

Відповідно до п.25 Порядку № 703, у разі
проведення державної реєстрації права
власності та інших речових прав на
нерухоме майно заінтересованою особою
є власник (власники), інший
правонабувач (правонабувачі), сторона
(сторони) правочину, відповідно до
якого виникло право власності та інше
речове право.

Пунктом 26 зазначеного Порядку
встановлено, що для проведення
державної реєстрації права власності
та інших речових прав на нерухоме майно
необхідними документами є документи,
що підтверджують виникнення, перехід
або припинення права власності та
інших речових прав на нерухоме майно та
інші документи, визначені цим порядком.

Згідно ч.1 ст. 316 ЦК України правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб.

Відповідно ч.ч. 1-2 ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Відповідно до абз. 5 п. 4 Порядку №703
встановлено, що державна реєстрація
речових прав на земельні ділянки
проводиться після державної
реєстрації земельних ділянок у
Державному земельному кадастрі.

Згідно з пунктом 23 Порядку № 703
державний реєстратор приймає рішення
про відмову в державній реєстрації
прав та їх обтяжень виключно за
наявності підстав для відмови в
державній реєстрації прав, що
визначені у Законі України №1952-IV.

Пунктом 27 вказаного Порядку визначено
перелік документів для проведення
державної реєстрації права власності
та інших речових прав на нерухоме майно
необхідні для виникнення, переходу або
припинення права власності.

Водночас, частиною 1 ст. 24 Закону №1952,
визначений вичерпаний перелік
правових підстав для відмови у
державній реєстрації прав, до яких
зокрема належать: - заявлене право не
підлягає державній реєстрації
відповідно до цього Закону; - нерухоме
майно або більша за площею його частина
перебуває в іншому реєстраційному
(кадастровому) окрузі; - із заявою про
державну реєстрацію звернулася особа,
яка відповідно до цього Закону не може
бути суб'єктом права власності на даний
об'єкт нерухомого майна або
представником такого суб'єкта; - подані
документи не відповідають вимогам,
установленим цим Законом та іншими
нормативно-правовими актами, або не
дають змоги установити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують; - заяву про державну
реєстрацію права власності відповідно
до правочину про відчуження нерухомого
майна було подано після державної
реєстрації обмежень, вчинених щодо
цього майна; - заявлене право власності
або інше речове право вже
зареєстроване.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 9 Закону №1952-IV
державний реєстратор встановлює
відповідність заявлених прав і поданих
документів вимогам законодавства, а
також відсутність суперечностей між
заявленими та вже зареєстрованими
правами на нерухоме майно та їх
обтяженнями, зокрема: відповідність
обов'язкового дотримання письмової
форми правочину та його нотаріального
посвідчення (у випадках, встановлених
законом); відповідність повноважень
особи, яка подає документи на державну
реєстрацію прав та їх обтяжень;
відповідність відомостей про нерухоме
майно, наявних у Державному реєстрі
прав та поданих документах; наявність
обтяжень прав на нерухоме майно,
зареєстрованих відповідно до вимог
цього Закону; наявність факту
виконання умов правочину, з якими закон
та/або договір (угода) пов'язує
можливість проведення державної
реєстрації виникнення, переходу,
припинення прав на нерухоме майно або
обтяження таких прав.

Крім того, п. 4 ст. 3 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
встановлено, що права на нерухоме майно
та їх обтяження, що виникли до набрання
чинності цим Законом, визнаються
дійсними у разі відсутності їх
державної реєстрації, передбаченої цим
Законом, за таких умов: якщо реєстрація
прав та їх обтяжень була проведена
відповідно до законодавства, що діяло
на момент їх виникнення, або якщо на
момент виникнення прав та їх обтяжень
діяло законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав та
їх обтяжень.

Відповідно до ст.126 Земельного Кодексу
України в редакції Закону України «Про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України щодо документів ,що
посвідчують право на земельну ділянку,
а також порядку поділу та об'єднання
земельних ділянок №1066-У1 від 05.03.2009
року» право власності на земельну
ділянку посвідчується державним актом,
крім випадків визначених частиною
другою цієї статті.

Право власності на земельну ділянку,
набуту у власність із земель приватної
власності без зміни її меж, цільового
призначення, посвідчується:
цивільно-правовою угодою щодо
відчуження земельної ділянки
укладеною в порядку, встановленому
законом, у разі набуття права власності
на земельну ділянку за такою угодою ( ч.2
ст.126 Земельного Кодексу України ).

Відповідно до ч. 6 ст.126 ЗК України при
набутті права власності на земельну
ділянку на підставі документів
визначених частиною другою цієї
статті, державний акт направо
власності на земельну ділянку, що
відчужується, долучається до
документа, на підставі якого відбувся
перехід права власності на земельну
ділянку, в кожному такому випадку
відчуження земельної ділянки.

Положення цього Закону щодо
посвідчення права власності на
земельні ділянки, зазначеними у
частині другій 126 Земельного Кодексу
України поширюються також на випадки,
коли зазначені документи укладені
(видані) до набрання чинності цим
Законом, але державні акти на право
власності на земельні ділянки видані
не були.

В такому випадку нотаріус, який
посвідчив (видав) відповідний документ
звертається з письмовим запитом до
органу, який здійснює державну
реєстрацію земельних ділянок, про
підтвердження того, що державний акт на
право власності на землю (земельну
ділянку) не виданий новому власнику
земельної ділянки. Після надходження
до нотаріуса письмового підтвердження
такого факту державний акт вилучається
нотаріусом із його справи після
здійснення відмітки про перехід права
власності на неї, долучається до
відповідного документа зазначеного у
частині другій ст. 126 Земельного
Кодексу України.

З набранням чинності Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01
липня 2004 року зі змінами з 01 січня 2013
року почала функціонувати нова система
державної реєстрації прав на нерухоме
майно.

Отже, державним нотаріусом Другої
Павлоградської державної нотаріальної
контори Білоножко А.Г. зареєстровано
перехід права власності на жилий
будинок та земельну ділянку від ОСОБА_7
до ОСОБА_5 та вилучено Державний акт на
право приватної власності на землю
громадянина України 1У-ДП № 089160,
виданий на ім'я дарувателя ОСОБА_7

Згідно п. 33 Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженого Постановою
Кабінетом Міністрів України від 22
червня 2011 року № 703, заявник крім
документів, які зазначені у пунктах 27,
28, 30 і 31 цього порядку, подає Витяг з
Державного земельного кадастру про
земельну ділянку у разі коли в
документах зазначених в п. 27 цього
Порядку відсутні відомості про
кадастровий номер земельної ділянки.

Враховуючи обставини справи та норми
чинного законодавства, суд доходить
висновку про неправомірність
прийнятих відповідачем рішень,
оскільки позивачем для реєстрації
речових прав нерухомого майна надано
державному реєстратору необхідні
документи, а саме договір дарування та
державний акт на право приватної
власності на землю посвідчений
державним нотаріусом з відміткою про
перехід права власності на землю на
підставі договору дарування.

Крім того, ОСОБА_5 надала реєстраційній
службі Витяги з Державного земельного
кадастру про земельну ділянку, в яких
зазначено відомості про земельну
ділянку в тому числі кадастрові номера:
:03:003:0009, :03:003:0010.

Таким чином, позивачем дотримано
вимоги чинного законодавства та надано
усі необхідні документи у
встановленому законом порядку
необхідні для здійснення державної
реєстрації речових прав нерухомого
майна та їх обтяжень.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та
у спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України.

У відповідності до ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

З урахуванням викладеного, суд вважає,
що відповідач під час прийняття
оскаржуваних рішень про відмову у
державній реєстрації права власності
за позивачем діяв поза межами
повноважень, визначених законом, а тому
рішення рішення Державного
реєстратора реєстраційної служби
Павлоградського міськрайонного
управління юстиції Чорнокнижної О.П. №
7018444 від 21 жовтня 2013 року про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень земельної ділянки -
кадастровий номер :03:003:0009 та №
7018025 від 21 жовтня 2013 року про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень земельної ділянки -
кадастровий номер :03:003:0010 є
протиправними та такими, що підлягають
скасуванню.

Згідно ст. 94 Кодексу адміністративного
судочинства України, якщо судове
рішення ухвалене на користь сторони,
яка не є суб'єктом владних повноважень,
суд присуджує всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України
(або відповідного місцевого бюджету,
якщо іншою стороною був орган
місцевого самоврядування, його
посадова або службова особа), тому
судові витрати в розмірі 68,80 грн.
підлягають стягненню з Державного
бюджету України на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 11, 86, 94, 158-163, 186, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України , суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_5 до
Відділу державної реєстрації речових
прав нерухомого майна та їх обтяжень
реєстраційної служби Павлоградського
міськрайонного управління юстиції про
скасування рішення - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
рішення Державного реєстратора
реєстраційної служби Павлоградського
міськрайонного управління юстиції
Чорнокнижної О.П. № 7018444 від 21 жовтня 2013
року про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень
земельної ділянки - кадастровий номер
:03:003:0009 та № 7018025 від 21 жовтня 2013
року про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень
земельної ділянки - кадастровий номер
:03:003:0010.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_5 судові витрати у
розмірі 68,80 гривень.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строків подання
апеляційної скарги, якщо вони не були
подані у встановлені строки. У разі
подання апеляційної скарги постанова,
якщо її не скасовано, набирає законної
сили після закінчення апеляційного
розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через суд
першої інстанції шляхом подачі
апеляційної скарги відповідно до ст. 186
України.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено
17 лютого 2014 року.

Суддя О.С.
Луніна