Справа № 1304/6443/12, 2а-1304/456/12
Суддя: Сапіга В.П.
Дата ухвалення: 2014-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2014 року
Справа №
876/7172/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого-судді:
Сапіги В.П.,

суддів:
Левицької Н.Г., Обрізка І.М.,

за участі секретаря судових засідань
Сердюк О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
виконавчого комітету Львівської
міської ради, на постанову Галицького
районного суду м. Львова від 04.12.2012 року
у справі за позовом Закритого
акціонерного товариства «Львівський
керамічний завод» до виконавчого
комітету Львівської міської ради про
скасування рішення,-

В С Т А Н
О В И В :

28.10.2011 року закрите акціонерне
товариство «Львівський керамічний
завод» звернулося в суд з
адміністративним позовом до
виконавчого комітету Львівської
міської ради про скасування рішення
від 15.04.11р. №424 «Про передачу у
власність територіальної громади
міста Львова від ЗАТ «Львівський
керамічний завод» гуртожитків №17 та
№19 по вул. Низинній».

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що
гуртожитки на вул.Низинній, 17 та 19 у
м.Львові включені до статутного фонду
ВАТ «Львівський керамічний
завод»(правонаступник якого є ЗАТ
«Львівський керамічний завод») у
процесі приватизації, ЗАТ «Львівський
керамічний завод» є їх вкласником.
Відповідно до п.2 ст.5 Закону України
«Про забезпечення реалізації житлових
прав мешканців гуртожитків», передача
гуртожитків у власність
територіальних громад здійснюється за
рішенням законного власника
гуртожитку або за рішенням суду.

Постановою Галицького районного суду
м. Львова від 04.12.2012 року задоволено
позовні вимоги, оскільки суд погодився
з наведеними позивачем доводами.

Не погодившись з постановою суду її
оскаржив відповідач, який просить
скасувати дану постанову та прийняти
нову про відмову в задоволенні позову.

При цьому апелянт стверджує, що
позивачем пропущено строк звернення до
суду з даним позовом, а також, що
рішенням господарського суду
Львівської області від 16.05.2011 року
визнано гуртожитки у м.Львові по
вул.Низинній, 17 та 19 об'єктами
державного житлового фонду.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши повноту встановлення
обставин справи, правильність їх
юридичної оцінки, обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційну скаргу
необхідно відхилити, з наступних
мотивів.

Даючи правову оцінку спірним
правовідносинам, колегія суддів
врахувала наступні обставини справи та
норми чинного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі і в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Пунктом четвертим ст.1ст.3 Закону
України «Про забезпечення реалізації
житлових прав мешканців гуртожитків» N
500-VI, 04.09.2008 р. встановлено, що дія цього
Закону не поширюється на гуртожитки, що
знаходяться у приватній власності,
крім гуртожитків, що було включено до
статутних капіталів товариств,
створених у процесі приватизації
(корпоратизації).

Згідно п.4 ст.3 Закону УкраїниN 500-VI, 04.09.2008
р., гуртожитки, що були включені до
статутних капіталів товариств,
створених у процесі приватизації,
передаються у власність
територіальних громад відповідно до
державної програми передачі
гуртожитків у власність
територіальних громад.

Відповідно до п.2 ст.5 Закону УкраїниN
500-VI, 04.09.2008 р., передача гуртожитків у
власність територіальних громад
здійснюється за рішенням законного
власника гуртожитку або за рішенням
суду.

Також ст.4-1 Закону України «Про
передачу об'єктів права державної та
комунальної власності» N 147/98-ВР, 03.03.1998
р., пропозиції щодо передачі об'єктів
соціальної інфраструктури, які
належать підприємствам, погоджуються
з цими підприємствами, а щодо передачі
об'єктів соціальної інфраструктури,
споруджених за рахунок коштів
підприємств, - також з трудовими
колективами цих підприємств.

Відповідно до ч.1 ст. 72 КАС України
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Окрім цього, ч.1 ст.255 КАС України
постанова або ухвала суду, яка набрала
законної сили, є обов'язковою для осіб,
які беруть участь у справі, для їхніх
правонаступників, а також для всіх
органів, підприємств, установ та
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України.

Суд першої інстанції встановив, що
21.04.2011 року Львівською міською радою
прийнято ухвалу №385 «Про надання згоди
на прийняття у власність
територіальної громади м.Львова від
ЗАТ «Львівський керамічний завод»
відомчих гуртожитків №17 та №19 на
вулиці Низинній», згідно якої
Львівська міська рада ухвалила надати
згоду на прийняття у власність
територіальної громади м.Львова від
ЗАТ «Львівський керамічний
завод»відомчі гуртожитки №17 та №19 на
вул.Низинній.

15.04.2011р. виконавчим комітетом
Львівської міської ради було прийнято
рішення №424 «Про передачу у власність
територіальної громади міста Львова
від ЗАТ «Львівський керамічний
завод»гуртожитків по вул. Низинній, 17,
та по вул. Низинній,19 в м. Львові» (а.с.4),
згідно якої виконавчий комітет
Львівською міської ради вирішив надати
згоду на прийняття у власність
територіальної громади м. Львова від
ЗАТ «Львівський керамічний
завод»відомчі гуртожитки №17 та №19 на
вул. Низинній.

Стороною відповідача не представлено
жодних доказів про те, що позивачем в
порядку ст.4-1 Закону України N 147/98-ВР,
03.03.1998 р. надано згоду на передачу
зазначених гуртожитків у власність
територіальної громади м.Львова.

Також необхідно вказати, постановою
Вищого господарського суду України від
27.03.12 року скасовано рішення
господарського суду Львівської
області від 16.05.2011 року та постанову
Львівського апеляційного
господарського суду від 22.09.2011 року в
частині визнання гуртожитків по вулиці
Низинній, 17 та Низинній, 19 у м. Львові
об'єктами державного житлового фонду, і
прийнято нове рішення, яким у
задоволенні позову прокурора
Залізничного району м. Львова в
інтересах держави в особі Львівської
міської ради до ЗАТ «Львівський
керамічний завод»в частині визнання
гуртожитків по вулиці Низинній, 17 та
Низинній, 19 у м. Львові об'єктами
державного житлового фонду відмовлено.

Постановою Галицького районного суду
м. Львова від 10.05.2012 року, яке набрало
законної сили 11.04.2013 року, визнано
протиправним та скасовано ухвалу
Львівської міської ради від 21.04.11 року
№385 щодо спірних гуртожитків.

Суд апеляційної інстанції не приймає
до уваги, покликання апелянта на ту
обставину, що приймаючи рішення,
виконавчий комітет Львівської міської
ради керувався «Положенням про порядок
приймання-передачі державного
житлового фонду, що перебував у повному
господарському віданні або в
оперативному управлінні підприємств,
установ та організацій, у власність
територіальної громади міста Львова»,
затвердженим ухвалою Львівської
міської ради від 29.04.04 р. № 1245, оскільки
таке визначає порядок
приймання-передачі державного
житлового фонду, що перебував у повному
господарському віданні або в
оперативному управлінні підприємств,
установ та організацій, у власність
територіальної громади міста Львова у
випадку банкрутства, зміни форми
власності, реорганізації або
ліквідації цих підприємств, установ та
організацій.

Стосовно пропуску строку звернення до
суду з даним позовом, то необхідно
зазначити, що позивач дізнався про
оскаржуване рішення 16.05.2011 року і це
слідує з позовної заяви, а апелянтом не
наведено жодних доказів того, що
позивача ознайомлено з оскаржуваним
рішенням в квітні місяці 2011 року.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, а суд, згідно ст. 86 цього
Кодексу, оцінює докази, які є у справі,
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст.159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Аналізуючи чинне законодавство та
обставини справи колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції обґрунтовано задовольнив
позовні вимоги в спосіб, визначений
ст.162 КАС України, оскільки відповідач
як суб'єкт владних повноважень не надав
суду достатні та беззаперечні докази в
обгрунтування обставин, на яких
ґрунтуються його заперечення, та не
довів правомірність прийнятого
рішення.

В зв'язку з цим, колегія суддів
апеляційного суду вважає, що суд першої
інстанції при вирішенні даної справи
всебічно, повно та об'єктивно встановив
обставини справи, дослідив та оцінив
всі докази, які містяться в матеріалах
справи.

З огляду на таке, наведені в
апеляційних скаргах доводи не
викликають сумнівів щодо правильності
висновків суду першої інстанції та
застосування норм матеріального і
процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційні скарги без задоволення, а
постанову суду -без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що суд правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
апеляційну скаргу належить залишити
без задоволення, а постанову без змін.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст.196, п.1 ч.1 ст. 198,
ст.200, ст.205, ст.206, ст. 254 КАС України, суд
апеляційної інстанції

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу виконавчого
комітету Львівської міської ради -
залишити без задоволення.

Постанову Галицького районного суду м.
Львова від 04.12.2012року у справі №1304/6443/12
- без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом 20-ти днів з дня
набрання ухвалою законної сили, а у
разі складення ухвали в повному обсязі
відповідно до ст.160 КАС України - з дня
складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя :
В.П.Сапіга

Судді:
Н.Г.Левицька

І.М.Обрізко

Повний текст виготовлено 15.04.2014р.