Справа № 537/5705/13-ц (2а/537/155/13)
Суддя: Білуга С.В.
Дата ухвалення: 2014-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" квітня 2014 р. м. Київ
К/800/10965/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого Білуги
С.В.,

суддів Гаманка
О.І.,

Загороднього
А.Ф.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Крюківського районного суду
м. Кременчука Полтавської області від 20
грудня 2013 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 04 лютого 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду
України в м.Кременчуці Полтавської
області, третя особа: Міністерство
соціальної політики України про
зобов'язання вчинити певні дії,

встановила:

У жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до Управління
Пенсійного фонду України в м.
Кременчуці Полтавської області, третя
особа: Міністерство соціальної
політики України про зобов'язання
вчинити певні дії.

Постановою Крюківського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 20 грудня 2013 року, залишеною без змін
ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 04 лютого 2014
року, в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями суду
першої та апеляційної інстанцій ОСОБА_2
подав касаційну скаргу в якій,
посилаючись на порушення судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального
права, просить постанову Крюківського
районного суду м. Кременчука
Полтавської області від 20 грудня 2013
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 04 лютого 2014 року скасувати та
направити справу на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Перевіривши наведені доводи в
касаційній скарзі, рішення судів щодо
застосування судами першої та
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції
встановлено, що ОСОБА_2 є інвалідом
другої групи внаслідок трудового
каліцтва та отримує з 24 травня 1984 року
пенсійні виплати, що підтверджується
пенсійним посвідченням серії НОМЕР_1,
довідкою МСЕК серії ВТЭ-33 № 050619,
рішеннями Крюківського районного суду
м. Кременчука від 29 листопада 1984 року та
від 20 серпня 1985 року, що набрали
чинності, рішенням Автозаводського
районного суду від 13 листопада 2002 року,
що набрало законної сили.

Згідно довідки Управління Пенсійного
фонду України в м. Кременчуці
Полтавської області № 5914 від 21 жовтня
2013 року позивач знаходиться на обліку у
Управлінні Пенсійного фонду України в
м. Кременчуці та отримує пенсію по
інвалідності внаслідок трудового
каліцтва як інвалід ІІ групи в розмірі
894 грн. щомісячно з травня по жовтень 2013
року.

Відмовляючи в задоволенні позову,
суди попередніх інстанцій, виходили з
того, що на даний час розмір пенсійних
виплат, що нараховується ОСОБА_2,
відповідає розміру, встановленому
постановами Кабінету Міністрів
України № 544 від 15 квітня 2003 року «Про
підвищення розмірів трудових пенсій» і
№ 265 від 26 березня 2008 року «Деякі
питання пенсійного забезпечення
громадян», та складається з 150 грн.
пенсії та 744 грн. державної адресної
допомоги до прожиткового мінімуму, що
підтверджується листом Управління
Пенсійного фонду України в м.
Кременчуці Полтавської області № 437/м-07
від 07 жовтня 2013 року.

Разом з тим, колегія суддів не може
погодитися з такими висновками судів
попередніх інстанцій з огляду на
наступне.

Приймаючи рішення про відмову в
задоволенні позову суди попередніх
інстанцій не встановили та не
дослідили чи був позивач застрахованою
особою, крім того, чи мав право на
відповідні виплати передбачені
нормами Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності».

Крім того суди попередніх інстанцій не
надали повного та всебічного аналізу
нормам частин 16 та 17 статті 34 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності», а
також пункту 3 Прикінцевих положень
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності».

Відповідно до статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Колегія суддів зазначає, що суди
повинні були витребувати у сторін
докази, які підтверджують або
спростовують правомірність їхніх
доводів і заперечень. Якщо сторони у
справі таких доказів не надали або
надані докази були недостатніми, суд,
керуючись частинами 4, 5 статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України, зобов'язаний був із власної
ініціативи витребувати докази, які
підтверджують або спростовують ці
обставини.

Суди попередніх інстанцій названих
вимог Кодексу адміністративного
судочинства України не виконали у
зв'язку з чим порушили норми
процесуального закону. Також судами в
порушення норм процесуального права не
було з'ясовано та враховано всіх
обставин справи, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Зважаючи на викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що судами першої та
апеляційної інстанцій під час
прийняття рішень по суті спору у даній
справі було порушено норми
процесуального права, що унеможливило
встановлення фактичних обставин, які
мають значення для правильного
вирішення справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів
приходить до висновку, про
передчасність висновків судів першої
та апеляційної інстанцій, та вбачає
необхідність витребування та
дослідження нових доказів.

Відповідно до пункту 2 статті 227 Кодексу
адміністративного судочинства
України, підставою для скасування
судових рішень судів першої та
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм матеріального чи
процесуального права, які призвели або
могли призвести до неправильного
вирішення справи і не можуть бути
усунені судом касаційної інстанції.

Оскільки передбачені процесуальним
законодавством межі перегляду справи в
касаційній інстанції не дають права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені
попередніми судовими інстанціями,
ухвала у справі підлягає скасуванню з
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції. Під час нового
розгляду справи необхідно врахувати
викладене, всебічно і повно з'ясувати і
перевірити всі фактичні обставини
справи, об'єктивно оцінити докази, що
мають юридичне значення для її
розгляду і вирішення спору по суті, і в
залежності від встановленого,
правильно визначити норми
матеріального права, що підлягають
застосуванню до спірних правовідносин,
та прийняти обґрунтоване і законне
судове рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів -

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Крюківського районного суду
м. Кременчука Полтавської області від 20
грудня 2013 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 04 лютого 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду
України в м. Кременчуці Полтавської
області, третя особа: Міністерство
соціальної політики України про
зобов'язання вчинити певні дії -
скасувати.

Справу направити на новий судовий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
С.В. Білуга

Судді
О.І. Гаманко

А.Ф. Загородній