Справа № 2а-16399/10/2670
Суддя: Амельохін В.В.
Дата ухвалення: 2011-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
тел. 278-43-43 П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 лютого 2011 року 09:45 №
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Амельохіна В.В.,
при секретарі Чупринко Н.І.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу
за позовомфізичної особи підприємця
ОСОБА_1до Державної податкової
інспекції у Дніпровському районі м.
Києвапровизнання недійсними
податкових повідомлень-рішень,за
відповідач - Гаркуша К.Р.,
На підставі частини 3 статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
в судовому засіданні 9 лютого 2011 року
проголошено вступну та резолютивну
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Фізична особа підприємець ОСОБА_1 (далі
по тексту -позивач) звернувся з позовом
до Державної податкової інспекції у
Дніпровському районі м. Києва (далі по
тексту -відповідач) про визнання
недійсними податкових
В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що відповідачем протиправно
повідомлення-рішення та рішення про
застосування штрафних (фінансових)
В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав.
Відповідач проти заявленого позову
заперечив, посилаючись на те, що
податкові повідомлення-рішення та
рішення про застосування штрафних
(фінансових) санкцій прийняті
правомірно та на підставі норм чинного
законодавства.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою інспекцією
у Дніпровському районі м. Києва
проведено виїзну планову
документальну перевірку фізичної
особи підприємця ОСОБА_1 за
результатами якої складено акт
перевірки про результати планової
виїзної документальної перевірки
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.01.2007р. по
31.12.2009р. (далі по тексту -Акт перевірки).

Актом перевірки встановлено порушення
п.п.8.1.2. п. 8.1 статті 8, п. 19.2 статті 19
Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб»від 22.05.2003р. №889-ІV (із
змінами та доповненнями), а саме: в
період (01.01.2007р. по 31.12.2009р.) позивач
нараховував, утримував та
перераховував до бюджету податок з
доходів фізичних осіб не в повному
обсязі, на підставі чого донараховано
податок в сумі 1445,0грн. та п. 12 статті 3
Закону України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг»від 06.07.1995р.
№265/95-ВР (із змінами та доповненнями), а
саме: неведення обліку товарних
запасів на загальну суму 2929,23грн.

На підставі Акту перевірки
відповідачем винесені податкові
повідомлення-рішення №/0 від
01.06.2010р., яким позивачу визначено
податкове зобов'язання всього в сумі
4335грн., з якого за основним платежем
1445грн. та за штрафними (фінансовими)
санкціями в розмірі 2890грн.; №/1 від
28.07.2010р., яким позивачу визначено суму
податкового зобов'язання всього в сумі
4335грн. з якого за основним платежем
1445грн. та за штрафними (фінансовими)
санкціями в розмірі 2890грн. та рішення
про застосування штрафних (фінансових)
санкцій № від 01.06.2010р. в розмірі
5858грн.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Згідно з п.п. 8.1.2 п. 8.1 статті 8 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб»податок підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету під час
виплати оподатковуваного доходу
єдиним платіжним документом. Банки не
мають права приймати платіжні
документи на виплату доходу, які не
передбачають сплати (перерахування)
цього податку до бюджету. Якщо
оподатковуваний дохід нараховується,
але не виплачується платнику податку
особою, що його нараховує, то податок,
який підлягає утриманню з такого
нарахованого доходу, підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені законом для місячного
податкового періоду.

Відповідно до п. 19.2 статті 19 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» особи, які відповідно до
цього Закону мають статус податкових
агентів, зобов'язані: а) своєчасно та
повністю нараховувати, утримувати та
сплачувати (перераховувати) до бюджету
податок з доходу, який виплачується на
користь платника податку та
оподатковується до або під час такої
виплати та за її рахунок; б) надавати у
строки, встановлені законом для
податкового кварталу, якщо інше не
визначено нормами цього Закону,
податковий розрахунок сум доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податку, а також сум
утриманого з них податку податковому
органу за місцем свого розташування. У
разі коли зазначена особа протягом
звітного кварталу не виплачує такі
доходи або виплачує доходи не всім
платникам податку, зазначена звітність
не подається або подається стосовно
платників податку, які фактично
отримали такі доходи. Запровадження
інших форм звітності із зазначених
питань не припускається; в) надавати
платнику податку на його вимогу
відомості про суму виплаченого на його
користь доходу, суму застосованих
соціальних податкових пільг та суму
утриманого податку; г) надавати
податковому органу інші відомості з
питань оподаткування доходів окремого
платника податку в обсягах та за
процедурою, визначеною цим Законом та
Законом України "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами".

Згідно з пунктом 12 статті 3 Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг»суб'єкти
підприємницької діяльності, які
здійснюють розрахункові операції в
готівковій та/або в безготівковій
формі (із застосуванням платіжних
карток, платіжних чеків, жетонів тощо)
при продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані: вести
у порядку, встановленому
законодавством, облік товарних запасів
на складах та/або за місцем їх
реалізації, здійснювати продаж лише
тих товарів, які відображені в такому
обліку, за винятком продажу товарів
особами, які відповідно до
законодавства оподатковуються за
правилами, що не передбачають ведення
обліку обсягів реалізованих товарів
(наданих послуг).

Судом встановлено, що позивач
зареєстрований Дніпровською районною
у м. Києві державною адміністрацією
25.11.1999р., перебуває на податковому
обліку в ДПІ у Дніпровському районі м.
Києва за №1553 від 30.11.1999р.

В період з 01.01.2007р. по 31.12.2009р. суб'єкт
підприємницької діяльності ОСОБА_1
займався виготовленням та реалізацією
столярних виробів за адресою: АДРЕСА_1.

В зазначений період позивач уклав
трудові угоди з громадянами ОСОБА_6,
ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8
(столяри-верстатники), ОСОБА_9 (столяр).

Відповідно до п. 1.15 та п. 1.17 статті 1
Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб»ОСОБА_1 був податковим
агентом та працедавцем, а тому
зобов'язаний нараховувати, утримувати
та сплачувати у строки до бюджету
податок з доходів фізичних осіб.

Судом встановлено, що в період з 01.01.2007р.
по 31.12.2009р. позивач не в повному обсязі
нараховував, утримував та сплачував до
бюджету податок з доходів фізичних
осіб, на підставі чого відповідачем
донараховано податок в сумі 1445,0грн.

В матеріалах справи наявний розрахунок
фінансових санкцій, відповідно до
якого за період з липня по вересень 2009
року: 708,75грн. (525,00грн. (мінімальний
розмір заробітної плати) * 3 працівника *
15% * 3 місяці; за період з жовтня по
грудень 2009 року: 735,75грн. (545,00грн.
(мінімальний розмір заробітної плати) *3
працівника *15% *3 місяці; 5858,00грн.
(2929,20грн. (товарні запаси) *2 штрафи).

Твердження позивача, що наймані ним
працівники в період з липня по грудень
2008 року знаходились у відпустці без
збереження заробітної плати, заробітна
плата за цей період не нараховувалась,
а отже був відсутній об'єкт
оподаткування, спростовується,
поясненнями самих працівників, які
пояснили, що своєчасно та щомісяця з
лютого 2008 року по травень 2010 року
отримували заробітну плату в розмірі
мінімальної.

Листом від 20.12.2010р. №5385-08/21 Дніпровський
районний центр зайнятості повідомив,
що в останнього відсутня інформація,
щодо перебування ОСОБА_6, ОСОБА_5,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 у відпустках без
збереження заробітної плати.

В судовому засіданні представник
відповідача пояснив, що пояснення
ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_6, які
наявні в матеріалах справи були надані
під час перевірки та використанні під
час складання Акту перевірки.

Позивачем не надано суду доказів щодо
ведення обліку товарних запасів на
суму 2929,23грн., однак надано копії
видаткової накладної №10/1 від 10.01.2009р.
на суму 2929,23грн. та прибуткової
накладної від 29.03.2007р. від ФОП ОСОБА_12 на
суму 2629,86грн. та копію КОРО №17-120/22429 від
12.06.2008р.

Судом не приймається до уваги
твердження позивача, що останній
обліковував товар (дошку) в КОРО, яка
була знищена, оскільки під час
перевірки він надав зовсім інші
пояснення, а саме: КОРО не вів, оскільки
досконало не знав законодавство
України.

Відповідно до п.п 17.1.9 п. 17.1 статті 17
Закону України "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами" У разі коли платник податків
здійснює продаж (відчуження) товарів
(продукції) або здійснює грошові
виплати без попереднього нарахування
та сплати податку, збору (обов'язкового
платежу), якщо відповідно до
законодавства таке нарахування та
сплата є обов'язковою передумовою
такого продажу (відчуження) або
виплати, такий платник податків
сплачує штраф у подвійному розмірі від
суми зобов'язання з такого податку,
збору (обов'язкового платежу). Сплата
зазначеного штрафу не звільняє
платника податків від
адміністративної або кримінальної
відповідальності та/або конфіскації
таких товарів (продукції) або коштів
відповідно до закону.

Згідно з статтею 20 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг»до суб'єктів підприємницької
діяльності, що здійснюють реалізацію
товарів, які не обліковані у
встановленому порядку, застосовується
фінансова санкція у розмірі подвійної
вартості необлікованих товарів за
цінами реалізації, але не менше десяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян.

З урахуванням наведеного, суд дійшов
висновку про правомірність винесення
Державною податковою інспекцією у
Дніпровському районі м. Києва
податкових повідомлень-рішень від
01.06.2010р. №/0, від 28.07.2010р. №/1 та
рішення про застосування штрафних
(фінансових) санкцій від 01.06.2010р. №
фізичній особі -підприємцю ОСОБА_1.

Згідно зі статтею 67 Конституції
України кожен зобов'язаний сплачувати
податки і збори в порядку і розмірах,
встановлених законом.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач виконав покладений на нього
обов'язок щодо доказування
правомірності прийнятих ним
податкових повідомлень-рішень від
01.06.2010р. №/0, від 28.07.2010р. №/1 та
рішення про застосування штрафних
(фінансових) санкцій від 01.06.2010р.
№.

На думку Окружного адміністративного
суду міста Києва, позивачем не надано
достатніх беззаперечних доказів в
обґрунтування обставин, на яких
ґрунтуються його позовні вимоги,
відповідач діяв з урахуванням вимог
встановлених частиною другою статті 19
Конституції України та частиною
третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а тому, виходячи з меж
заявлених позовних вимог, системного
аналізу положень законодавства
України та доказів, наявних у
матеріалах справи, у задоволенні
адміністративного позову має бути
відмовлено повністю.

Оскільки судове рішення ухвалене на
користь суб'єкта владних повноважень,
судові витрати, відповідно з частини
другої статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, відсутні.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити
повністю.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання заяви про
апеляційне оскарження, встановленого
Кодексом адміністративного
судочинства України, якщо таку заяву не
було подано. Якщо було подано заяву про
апеляційне оскарження, але апеляційна
скарга не була подана у встановлений
строк постанова набирає законної сили
після закінчення цього строку.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими ст. ст.
185-187 Кодексу адміністративного
судочинства України, шляхом подання
через суд першої інстанції апеляційної
скарги.

Повний текст постанови виготовлений
14.02.2011р.

Суддя
В.В. Амельохін