Справа № 2а-3323/10/0570
Суддя: Загацька Т. В.
Дата ухвалення: 2014-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2014 р.
Справа № 2а-3323/10/0570

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

Суддя Донецького окружного
адміністративного суду Загацька Т.В.,
розглянувши у порядку письмового
провадження за адресою: м. Донецьк-52,
вул. 50-ї Гвардійської дивізії, 17,
адміністративну справу за позовом
Маріупольської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області до фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у
розмірі 21880,00 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Державна податкова інспекція
в Орджонікідзевському районі м.
Маріуполя Донецької області, звернувся
до суду з позовом до фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості у розмірі 21880,00 грн.

Позивач в обґрунтування позовних вимог
посилається на не те, що у відповідача
виникла заборгованість перед бюджетом
на загальну суму 21880,00 грн., що після
закінчення терміну добровільної
сплати бюджетного зобов'язання
платником податку склалось в недоїмку.
Вказана заборгованість виникла на
підставі рішення про застосування
штрафних (фінансових) санкцій №
від 27.07.2009 року на суму 1723,00 грн. та
рішення про застосування штрафних
(фінансових) санкцій № від 24.07.2009
року на суму 20857,00 грн. Відповідачем
частково була сплачена заборгованість
у розмірі 700,00 грн.

Також позивач вказує на те, що
відповідачем вищевказані рішення про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій не оскаржувались.

На підставі вищезазначеного позивач
просив суд стягнути з фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 заборгованість
перед бюджетом у розмірі 21880,00 грн.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 23.04.2010 року
позовні вимоги Державної податкової
інспекції в Орджонікідзевському
районі м. Маріуполя Донецької області
до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1
про стягнення заборгованості у розмірі
21880,00 грн. задоволені повністю.

Ухвалою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 19.05.2011 року
постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 23.04.2010 року
залишено без змін, апеляційну скаргу
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1
залишено без задоволення.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 05.12.2013 року касаційну
скаргу фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 задоволено частково, постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 23.04.2010 року
та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 19.05.2011 року
скасовано в частині задоволення
позовних вимог про стягнення з
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1
штрафних санкцій у розмірі 20857,00 грн.,
справу в цій частині направлено на
новий розгляд до суду першої інстанції.
В іншій частині постанову Донецького
окружного адміністративного суду від
23.04.2010 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 19.05.2011 року залишено без змін.

Ухвалою Донецького окружного
адміністративного суду від 10.02.2014 року
було здійснено процесуальне
правонаступництво позивача у справі,
замінено Державну податкову інспекцію
в Орджонікідзевському районі м.
Маріуполя Донецької області на
Маріупольську об'єднану державну
податкову інспекцію Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області.

Позивач до судового засідання не
з'явився, про дату, час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином, через канцелярію суду надав
заяву, згідно якої наполягав на
задоволенні позовних вимог у повному
обсязі, просив розглядати справу без
його участі.

Відповідач до судового засідання не
з'явився, про дату, час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином, будь - яких клопотань чи
заперечень до суду не надав. За таких
обставин суд вважає за можливе
розглянути справу без участі
представника відповідача та на
підставі наявних в ній доказів.

Приймаючи до уваги, що всі особи які
беруть участь у справі не прибули у
судове засідання та належним чином
повідомленні про дату, час і місце
судового розгляду, відповідно до ч.6
ст.128 КАС України суд розглядає справу у
письмовому провадженні.

Перевіривши матеріали справи,
вирішивши питання чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги, та якими доказами вони
підтверджуються, та яку правову норму
належить застосувати до цих
правовідносин, суд приходить до
висновку про те, що позов підлягає
задоволенню з таких підстав.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 23.04.2010 року
позовні вимоги Державної податкової
інспекції в Орджонікідзевському
районі м.Маріуполя Донецької області
до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1
про стягнення заборгованості у розмірі
21880,00 грн. задоволені повністю.

Ухвалою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 19.05.2011 року
постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 23.04.2010 року
залишено без змін, апеляційну скаргу
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1
залишено без задоволення.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 05.12.2013 року касаційну
скаргу фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 задоволено частково, постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 23.04.2010 року
та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 19.05.2011 року
скасовано в частині задоволення
позовних вимог про стягнення з
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1
штрафних санкцій у розмірі 20857,00 грн.,
справу в цій частині направлено на
новий розгляд до суду першої інстанції.
В іншій частині постанову Донецького
окружного адміністративного суду від
23.04.2010 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 19.05.2011 року залишено без змін.

Відповідно до ч.5 ст.227 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі КАС України) висновки і мотиви, з
яких скасовані рішення, є обов'язковими
для суду першої чи апеляційної
інстанції при розгляді справи.

Згідно ухвали Вищого
адміністративного суду України від
05.12.2013 року суд касаційної інстанції
звертає увагу на те, що судами
попередніх інстанцій не встановлено
факт порушення відповідачем норм п.2.6
Положення №637, із посиланням на яке
позивач прийняв рішення від 24.07.2009 року
№ про застосування штрафних
(фінансових) санкцій у сумі 20857,00 грн.,
хоча правомірність застосування цих
штрафних (фінансових) санкцій
оспорюється відповідачем. Також судами
попередніх інстанцій не встановлені
обставини, які стали фактичною
підставою для застосування до
відповідача штрафних (фінансових)
санкцій у сумі 20857,00 грн.

Позивач відповідно до норм Податкового
кодексу України є органом державної
влади, уповноваженим здійснювати
функцію контролю за визначенням та
сплатою платником податків,
повноваження якого на звернення до
суду із позовом про стягнення
податкового боргу прямо визначені
законодавством України.

Пунктом 20.1.28 статті 20 Податкового
кодексу України, який набрав чинності 01
січня 2011 року, визначено, що органи
державної податкової служби, окрім
іншого, мають право стягувати до
бюджетів та державних цільових фондів
суми грошових зобов'язань та/або
податкового боргу у випадках, порядку
та розмірі, встановлених цим Кодексом,
стягувати суми простроченої
заборгованості суб'єкта
господарювання перед державою
(Автономною Республікою Крим чи
територіальною громадою міста) за
кредитом (позикою), залученим державою
(Автономною Республікою Крим чи
територіальною громадою міста) або під
державну (місцеву) гарантію, а також за
кредитом з бюджету в порядку,
визначеному цим Кодексом.

Згідно ст.95 Податкового кодексу
України орган державної податкової
служби здійснює за платника податків і
на користь держави заходи щодо
погашення податкового боргу такого
платника податків шляхом стягнення
коштів, які перебувають у його
власності, а в разі їх недостатності -
шляхом продажу майна такого платника
податків, яке перебуває у податковій
заставі.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач зареєстрований як фізична
особа - підприємець 20.11.2007 року
виконавчим комітетом Маріупольської
міської ради Донецької області,
ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, що
підтверджується свідоцтвом про
державну реєстрацію фізичної особи -
підприємця серія В03 №309914, перебуває на
обліку в Маріупольській об'єднаній
державній податковій інспекції
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області як платник податків
з 21.11.2007 року, що підтверджується
довідкою про взяття на облік платника
податків №31 від 13.02.2010 року.

Судом встановлено, що 11 липня 2009 року на
підставі наказу про проведення
позапланової виїзної перевірки №433 від
10.07.2009 року, направлень на проведення
перевірки №00689/409 від 10.07.2009 року та
№00690/410 від 10.07.2009 року позивачем
здійснено позапланову виїзну
перевірку господарської одиниці
магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1», розташованого
за адресою: АДРЕСА_1, який належить
фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1, за
результатами якої складено акт
(довідка) перевірки за дотриманням
суб'єктами господарювання порядку
проведення розрахунків за товари
(послуги), вимог з регулювання обігу
готівки, наявності торгових патентів і
ліцензій №0152/05/83/23/НОМЕР_1 від 11.07.2009
року.

Вищевказаним актом перевірки
встановлені наступні порушення: пункти
1, 9, 10, 13 ст. 3 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг», п.2.6 Положення про ведення
касових операцій у національній валюті
в Україні, затвердженого постановою
Правління Національного банку України
від 15.12.2004 року №637 (не оприбуткування у
касі готівкових коштів у загальному
розмірі 4171,40 грн.)

На підставі вищевказаного акту
перевірки позивачем прийнято рішення
про застосування штрафних (фінансових)
санкцій № від 24.07.2009 року, згідно
якого до відповідача застосовані
штрафні (фінансові) санкції у розмірі
1723,00 грн. та рішення про застосування
штрафних (фінансових) санкцій №
від 24.07.2009 року, згідно якого до
відповідача застосовані штрафні
(фінансові) санкції у розмірі 20857,00 грн.

Як вбачається з розрахунку
заборгованості по платежам до бюджету,
відповідачем частково сплачена
заборгованість у розмірі 700,00 грн.

Законом України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» визначено
правові засади застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг. Контроль за
сплатою платежів відповідно до
вказаного Закону та нарахування
штрафних (фінансових) санкцій
покладено на органи державної
податкової служби.

За порушення вимог вищевказаного
Закону до суб'єктів господарювання, які
здійснюють розрахункові операції за
товари (послуги), за рішенням
відповідних органів доходів і зборів
застосовуються фінансові санкції,
визначені статтями 17-24 цього Закону.

Відповідно до ст.25 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» суми фінансових санкцій, які
визначені статтями 17 - 24 цього Закону,
підлягають перерахуванню суб'єктами
господарювання до Державного бюджету
України в десятиденний термін з дня
прийняття органами доходів і зборів
рішення про застосування таких
фінансових санкцій.

Згідно п.2.6 Положення про ведення
касових операцій у національній валюті
в Україні уся готівка, що надходить до
кас, має своєчасно (у день одержання
готівкових коштів) та в повній сумі
оприбутковуватися.

Оприбуткуванням готівки в касах
підприємств, які проводять готівкові
розрахунки з оформленням їх касовими
ордерами і веденням касової книги
відповідно до вимог глави 4 цього
Положення, є здійснення обліку готівки
в повній сумі її фактичних надходжень у
касовій книзі на підставі прибуткових
касових ордерів.

У разі проведення готівкових
розрахунків із застосуванням РРО або
використанням РК оприбуткуванням
готівки є здійснення обліку зазначених
готівкових коштів у повній сумі їх
фактичних надходжень у книзі обліку
розрахункових операцій на підставі
фіскальних звітних чеків РРО (даних РК).

Підприємствам, яким Законом України
"Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг" надано право проводити
розрахунки готівкою із споживачами без
використання РРО та РК і специфіка
функціонування яких унеможливлює
оформлення ними кожної операції
касовим ордером (продаж проїзних і
перевізних документів; білетів
державних лотерей; квитків на
відвідування культурно-спортивних і
видовищних закладів тощо),
дозволяється оприбутковувати готівку
наприкінці робочого дня за сукупністю
операцій у цілому за робочий день з
оформленням касовими документами і
відображенням у відповідній книзі
обліку.

Суми готівки, що оприбутковуються,
мають відповідати сумам, визначеним у
відповідних касових (розрахункових)
документах.

Отже, у разі проведення готівкових
розрахунків із застосуванням РРО
оприбуткуванням готівки є сукупність
дій з фіксації повної суми фактичних
надходжень готівки у фіскальних
звітних чеках РРО (даних розрахункової
книги) та відображення на їх підставі
готівки у книзі обліку розрахункових
операцій. При цьому не відображення
готівки у книзі обліку розрахункових
операцій після їх проведення із
застосуванням РРО є порушенням порядку
оприбуткування готівки.

Пунктом 1.2 ст. 1 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» №2181-ІІІ
від 21.12.2000 року (далі - Закон №2181) (в
редакції чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) визначено, що
податкове зобов'язання - зобов'язання
платника податків сплатити до бюджетів
або державних цільових фондів
відповідну суму коштів у порядку та у
строки, визначені цим Законом або
іншими законами України.

Відповідно до п.1.5 ст. 1 Закону №2181
штрафна санкція (штраф) - плата у
фіксованій сумі або у вигляді
відсотків від суми податкового
зобов'язання (без урахування пені та
штрафних санкцій), яка справляється з
платника податків у зв'язку з
порушенням ним правил оподаткування,
визначених відповідними законами.

Штрафні (фінансові) санкції, нараховані
органами державної податкової служби
за порушення вимог Закону №2181 не є
податковими зобов'язаннями у розумінні
цього Закону, тому норми Закону №2181 не
поширюються на зазначені штрафні
санкції. У разі несплати, такі штрафні
санкції не можуть набувати статусу
податкового боргу, а також не може
застосовуватись порядок їх стягнення,
передбачений Законом №2181.

Таким чином, формування та направлення
суб'єктам господарювання податкових
вимог на сплату штрафних (фінансових)
санкцій, нарахованих державною
податковою службою є безпідставним.

Враховуючи вищенаведене та те, що сума
заборгованості у розмірі 21880,00 грн.
самостійно відповідачем не сплачена, у
податкового органу виникли правові
підстави для примусового стягнення
боргу.

Рішення про застосування штрафних
(фінансових) санкцій № від 24.07.2009
року та рішення про застосування
штрафних (фінансових) санкцій №
від 24.07.2009 року отримані відповідачем
28.07.2009 року, що підтверджується його
підписом на повідомленні про вручення
поштового відправлення.

Відповідно до п.п.5.2.2 п.5.2 ст. 5 Закону
№2181 у разі коли платник податків
вважає, що контролюючий орган невірно
визначив суму податкового зобов'язання
або прийняв будь-яке інше рішення, що
суперечить законодавству з питань
оподаткування або виходить за межі
його компетенції, встановленої
законом, такий платник податків має
право звернутися до контролюючого
органу із скаргою про перегляд цього
рішення, яка подається у письмовій
формі та може супроводжуватися
документами, розрахунками та доказами,
які платник податків вважає за
потрібне надати. Скарга повинна бути
подана контролюючому органу протягом
десяти календарних днів, наступних за
днем отримання платником податків
податкового повідомлення або іншого
рішення контролюючого органу, що
оскаржується.

Якщо відповідно до закону контролюючий
орган самостійно визначає податкове
зобов'язання платника податків за
причинами, не пов'язаними із порушенням
податкового законодавства, такий
платник податків має право на
адміністративне оскарження рішень
контролюючого органу протягом
тридцяти календарних днів від дня
отримання податкового повідомлення
або відповіді контролюючого органу на
скаргу, замість десятиденного строку,
визначеного у абзаці першому цього
підпункту.

Протягом зазначених строків податкові
вимоги з податку, що оскаржується, не
надсилаються, а сума податкового
зобов'язання, що оскаржується,
вважається неузгодженою.

Згідно п.п.5.4.1 п.5.4 ст. 5 Закону №2181
узгоджена сума податкового
зобов'язання, не сплачена платником
податків у строки, визначені цією
статтею, визнається сумою податкового
боргу платника податків.

Закон України "Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг" не регулював
порядок оскарження рішень за порушення
приписів цього Закону.

Отже, з вищенаведеного вбачається, що у
випадку незгоди із прийнятими
податковим органом рішеннями про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій відповідач мав право оскаржити
відповідні рішення у встановленому
законодавством порядку до податкового
органу або безпосередньо до суду.
Однак, відповідач не скористався цим
правом, внаслідок чого після
закінчення встановлених Законом №2181
строків суми застосованих до
відповідача штрафних (фінансових)
санкцій є узгодженими та після
добровільної несплати відповідних
грошових зобов'язань є заборгованістю.

Частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлені критерії, якими керується
адміністративний суд при перевірці
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень. Відповідність
рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта
владних повноважень передбаченим
частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
критеріям перевіряється судом з
урахуванням закріпленого статтею 9
Кодексу адміністративного судочинства
України принципу законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до вимог ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Враховуючи вищенаведене суд приходить
до висновку про обґрунтованість позову
Маріупольської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області до фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у
розмірі 21880,00 грн., у зв'язку із чим
задовольняє позов у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.2-15, 17-18, 33-35, 41-42, 47-51, 56-59,
69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 110-111, 121, 122-143, 151-154, 158,
162, 163, 167, 254, Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов Маріупольської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області до фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості у розмірі 21880,00 грн. -
задовольнити повністю.

Стягнути з фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 заборгованість із сплати
штрафних (фінансових) санкцій у розмірі
21880 (двадцять одна тисяча вісімсот
вісімдесят) грн. 00 коп.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішення за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Апеляційна скарга на
постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом ч.3 ст.160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Загацька Т. В.