Справа № 815/6116/13-а
Суддя: Косцова І.П.
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/6116/13-а

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції:
Танцюра К.О.

Одеський апеляційний адміністративний
суд в складі колегії:

судді-доповідача - Косцової І.П.

суддів - Турецької
І.О.

- Стас Л.В.

За участю секретаря - Заболотної Л.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Головного
управління МВС України в Одеській
області на постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 22
листопада 2013 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_3 до
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Одеській
області, Біляївського районного
відділу Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Одеській області, Головного
управління Державної казначейської
служби України в Одеській області про
визнання протиправним та скасування
наказу, поновлення на посаді та
стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до суду першої
інстанції з позовом, в якому просив
визнати протиправним та скасувати
наказ Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Одеській області №402о/с від 05.08.2013року
в частині звільнення ОСОБА_3 з органів
внутрішніх справ, поновити його на
посаді заступника начальника слідчого
відділення Біляївського районного
відділу Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Одеській області з виплатою
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та стягнути з ГУМВС України в
Одеській області у відшкодування
моральної шкоди 20 000грн.

В обґрунтування позовних вимог
зазначено, що наказом ГУМВС України в
Одеській області від 05.08.2013р. №402 о/с
його було звільнено з органів
внутрішніх справ у запас Збройних сил
за п.64 «г» Положення про проходження
служби рядовим та начальницьким
складом органів внутрішніх справ
України (через скорочення штатів).
Позивач вважає, що його було незаконно
звільнено з займаної посади та з
органів внутрішніх справ, оскільки
посада, яку він займав, скорочена не
була, і підстави для пропонування
переміщення на нижчі посади у
відповідача були відсутні. Також
позивач зазначав, що після
ознайомлення з наказом про звільнення
у нього погіршилось самопочуття,
виникли сильні душевні переживання, що
змусило його докладати значних зусиль
для організації свого життя, чим йому
заподіяно моральну шкоду, яку він
оцінює у 20 000грн.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 22 листопада
2013 року позов задоволено частково.

Суд скасував оскаржуваний наказ в
частині звільнення позивача, поновив
останнього на посаді, зобов'язав
Біляївський районний відділ Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Одеській області
виплатити ОСОБА_3 грошове утримання за
час вимушеного прогулу та стягнув з
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Одеській
області на користь позивача 5 000 грн. у
відшкодування моральної шкоди. В
задоволенні решти вимог суд відмовив.

В апеляційній скарзі Головне
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Одеській області,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати судове рішення та прийняти
нову постанову про відмову у
задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши законність і
обґрунтованість судового рішення в
межах позовних вимог і доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції у справі
з'ясовано, що ОСОБА_3 проходив службу в
органах внутрішніх справ на посаді
заступника начальника слідчого
відділення Біляївського районного
відділу (з обслуговування Біляївського
району та м. Теплодар) Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Одеській області та мав
спеціальне звання - майор міліції.

Наказом т.в.о. начальника ГУ МВС України
в Одеській області від 05.08.2013року №402
о/с ОСОБА_3 звільнено у запас Збройних
Сил за п. 64 «г» (через скорочення штатів
- при відсутності можливості
подальшого використання на службі)
Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ України.

Зазначений наказ було прийнято на
підставі наказу МВС України від
14.05.2013року №447, наказу ГУ МВС України в
Одеській області 05.06.2013року №1097 «Про
оголошення штатів органів і
підрозділів ГУМВС України в Одеській
області», попередження про наступне
звільнення від 05.06.2013р. та рішення КК
ГУМВС від 02.08.2013р. №17.

Вирішуючи спір по суті та частково
задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що у
відповідача - ГУМВС України в Одеській
області, не було законних підстав для
звільнення позивача за скороченням
штатів, оскільки фактично такого
скорочення не відбулось, і на момент
переатестації посада заступника
начальника слідчого відділення
Біляївського районного відділу була
вакантною. До того ж відповідачем не
надано достовірних доказів того, що
позивачеві пропонувались рівнозначні
посади.

Також суд зазначив, що внаслідок
неправомірного звільнення ОСОБА_3
довелось докладати значних зусиль для
організації свого життя, залишившись
без заробітку, позивач був позбавлений
можливості сплачувати аліменти на
утримання неповнолітньої дитини, що, з
урахуванням характеру завданих
моральних страждань є підставою для
стягнення з ГУ МВС України в Одеській
області на його користь моральної
шкоди в розмірі 5 000 грн.

Колегія судів висновки суду першої
інстанції щодо скасування
оскаржуваного наказу та поновлення
позивача на роботі з виплатою
грошового утримання за час вимушеного
прогулу вважає правильними з огляду на
наступне.

Відповідно до п. 64 «г» Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ України,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів Української РСР від 29.07.1991 №
114, особи середнього, старшого і вищого
начальницького складу звільняються зі
служби в запас (з постановкою на
військовий облік) через скорочення
штатів - при відсутності можливості
подальшого використання на службі.

Отже обов'язковою умовою звільнення зі
служби в органах внутрішніх справ
України за підпунктом «г»пункту 64
Положення є відсутність можливості
подальшого використання на службі.

В свою чергу, переміщення осіб
середнього, старшого і вищого
начальницького складу з вищих посад на
нижчі провадиться у випадках,
визначених пунктом 45 Положення, а саме:
а) при скороченні штатів; б) за станом
здоров'я згідно з висновком
військово-лікарської комісії; в) за
особистим проханням; г) за службовою
невідповідністю, виходячи з
професійних моральних і особистих
якостей; д) у порядку дисциплінарного
стягнення відповідно до
Дисциплінарного статуту органів
внутрішніх справ або за клопотанням
товариського суду честі середнього і
старшого начальницького складу.

У разі перетворення одного
структурного підрозділу юридичної
особи публічного права в інший або при
його перепрофілюванні звільнення з
публічної служби, зміна її істотних
умов можуть мати місце, якщо це
супроводжується скороченням
чисельності чи штату працівників,
змінами у їх складі за посадами,
спеціальністю, кваліфікацією,
професіями тощо. Саме по собі
перетворення одного структурного
підрозділу юридичної особи публічного
права в інший без скорочення штату не
може бути підставою для звільнення з
публічної служби чи зміни істотних
умов її проходження. Скорочення штату
встановлюється шляхом порівняння
штатних розписів цієї юридичної особи
до і після її реорганізації.

Частиною 2 пункту 45 Положення
визначено, що переміщення осіб
середнього, старшого і вищого
начальницького складу на нижчі посади
при скороченні штатів і за станом
здоров'я провадиться прямими
начальниками в межах наданих їм прав за
умови, якщо немає можливості для
призначення на рівнозначну посаду.

При цьому відповідно до норм Положення
рішення про відсутність або наявність
можливості подальшого використання на
службі в органах внутрішніх справ
приймається після всебічного
оцінювання особистості працівника
міліції, його моральних, ділових,
професійних якостей, стану здоров'я та
результатів роботи, з урахуванням
некомплекту кадрів у підрозділах та
необхідності комплектування окремих
служб. Відсутність можливості
подальшого використання на службі
визначається в кожному конкретному
випадку окремо в залежності від ряду
об'єктивних факторів. При цьому перш за
все з'ясовується наявність бажання
(наміру) особи проходити службу в
органах внутрішніх справ, але на іншій
вакантній посаді або в іншому
підрозділі органів внутрішніх справ.
При відсутності зазначеного вище
волевиявлення у особи (відмова,
ігнорування пропозицій, відсутність на
службі, тощо) начальник, якому надано
право звільняти з органів внутрішніх
справ за визначеною номенклатурою
посад, приймає рішення про
неможливість подальшого використання
на службі, про що видається наказ. У
разі якщо особа має намір подальшого
проходження служби в органах справ та
погоджується на запропоновану посаду -
нею подається письмовий рапорт про
призначення. Вказаний рапорт підлягає
розгляду, за наслідками якого
видається наказ по особовому складу.
При відмові від запропонованих посад
або при ігноруванні особою певних
пропозицій, керівником приймається
рішення про неможливість подальшого
використання даного працівника в
органах внутрішніх справ.

Як вбачається з матеріалів справи,
управлінням Міністерства внутрішніх
справ України в Одеській області в
порушення вимог Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ не ознайомлено
позивача із можливими пропозиціями та
вакантними посадами, та не з'ясовано у
ОСОБА_3 його намір щодо подальшого
проходження служби в органах
внутрішніх справ, хоча намір
останнього підтверджується його
рапортом від 05.08.2013 року.

Враховуючи, що відсутність
волевиявлення ОСОБА_3 щодо подальшого
проходження служби в органах
внутрішніх справ, факт відмови
останнього від запропонованих посад,
відсутність вакантних посад,
ігнорування позивачем пропозицій УМВС
України в Одеській області не
встановлена, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку щодо
недоведеності відповідачем
відсутності можливості подальшого
використання позивача на службі в
органах внутрішніх справ України.

Крім того, як було вірно встановлено
судом першої інстанції, підставою для
звільнення ОСОБА_3 слугували накази МВС
України від 14.05.2013року №447 «Про
затвердження штатів органів і
підрозділів ГУМВС України в Одеській
області», та ГУ МВС України в Одеській
області від 05.06.2013року №1097 «Про
оголошення штатів органів і
підрозділів ГУМВС України в Одеській
області», згідно яких, зокрема, всі 232
посади апарату Біляєвського районного
відділу ГУМВС України в Одеській
області було скорочено та створено
штат з такою ж кількістю посад по
особовому складу - 232. При цьому після
проведення скорочення посад,
відповідно до вищенаведених наказів в
розділі «Слідче відділення» наявна
посада заступника начальника слідчого
відділення, тобто посада, яку займав
позивач до проведення реорганізації і
у зв'язку з якою він звільнений,
скорочена не була, а зміни у штатах
апарату ГУМВС України в Одеській
області були обумовлені метою
запровадження нової
організаційно-штатної структури
оргнанів і підрозділів ГУМВС України в
Одеській області.

До того ж вказана посада на момент
звільнення позивача була вакантною.

Таким чином посада заступника
начальника слідчого відділення
Біляївського районного відділу (з
обслуговування Біляївського району та
м. Теплодар) Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Одеській області була наявна в
штатному розписі ГУМВС України в
Одеській області як до скорочення
штатів, відповідно до наказу МВС
України від 14.05.2013року №447 та наказу ГУ
МВС України в Одеській області від
05.06.2013року №1097, так і після її
проведення та на момент звільнення
ОСОБА_3 з органів внутрішніх справ.

Відповідно до пункту 7 статті 9 КАС
України у разі відсутності Закону, що
регулює відповідні правовідносини суд
застосовує закон, який регулює подібні
відносини, а за відсутності такого
закону виходить із конституційних
принципів і загальних засад права
тобто, суд мав діяти за «аналогією
права/закону».

Частинами 1-3 статті 49-2 Кодексу законів
про працю України визначено, що про
наступне вивільнення працівників
персонально попереджають не пізніше
ніж за два місяці. При вивільненні
працівників у випадках змін в
організації виробництва і праці
враховується переважне право на
залишення на роботі, передбачене
законодавством. Одночасно з
попередженням про звільнення у зв'язку
із змінами в організації виробництва і
праці власник або уповноважений ним
орган пропонує працівникові іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації.

Згідно статті 42 Кодексу законів про
працю України при скороченні
чисельності чи штату працівників у
зв'язку із змінами в організації
виробництва і праці переважне право на
залишення на роботі надається
працівникам з більш високою
кваліфікацією і продуктивністю праці.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги, виходив з того, що на
момент видання наказу про звільнення
позивача з органів внутрішніх справ,
посада, яку він займав до
реорганізації, була вакантною, однак,
позивачу ця посада не пропонувалась та
доказів неможливості перевести
позивача за його згодою на зазначену
вакантну посаду, відповідачем надано
не було.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що спірний наказ
ГУМВС України в Одесській області від
05.08.2013року №402о/с в частині звільнення
ОСОБА_3 з органів внутрішніх справ,
прийнятий з порушенням вимог Положення
про проходження служби особовим
складом органів внутрішніх справ,
частини 2 статті 40 та частин 1- 3 статті
49-2 Кодексу законів про працю України,
оскільки фактично реорганізації
юридичної особи не здійснювалось,
штатна посада, на якій перебував
позивач, не скорочувалась, що свідчить
про незаконне звільнення позивача зі
служби виключно з ініціативи
адміністрації.

Таким чином суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про
наявність правових підстав для
задоволення позовних вимог ОСОБА_3 щодо
скасування спірного наказу та
поновлення останнього в органах
внутрішніх справ.

Також, судом першої інстанції було
правильно вирішено питання щодо
зобов'язання Біляївського районного
відділу Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Одеській області виплатити ОСОБА_3
грошове утримання за встановленими
законодавством нормами за весь час
вимушеного прогулу з 05.08.2013 року по день
поновлення на роботі.

Разом з цим колегія суддів вважає, що
висновки суду першої інстанції щодо
наявності підстав для стягнення з
ГУМВС України в Одеській області на
користь позивача моральної шкоди не
грунтуються на достатніх та
перевірених доказах, адже в матеріалах
справи відсутні будь - які докази щодо
заподіяння останньому моральних
страждань, їх ступеню та характеру,
втрати нормальних життєвих звязків
тощо.

За таких обставин, на думку колегії
суддів, доводи позивача в цій частині
позову є недоведеними та задоволенню
не підлягають.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції при
вирішенні спору в частині скасування
оскаржуваного наказу, поновлення на
посаді та виплати грошового
забезпечення за час вимушеного прогулу
порушення норм матеріального чи
процесуального права, що призвело або
могло б призвести до невірного
вирішення спору не допущено, а тому
оскаржуване судове рішення в цій
частині є законним та обґрунтованим, і
підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст.195, 196, п.3 ч.1 ст. 198, ст.202,
ч.2 ст.205, ст.ст. 207, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного
управління МВС України в Одеській
області - задовольнити частково.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 22 листопада
2013 року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_3 до Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Одеській області, Біляївського
районного відділу Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Одеській області,
Головного управління Державної
казначейської служби України в
Одеській області про визнання
протиправним та скасування наказу,
поновлення на посаді та стягнення
моральної шкоди в частині задоволення
позовних вимог про стягнення моральної
шкоди - скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою у
задоволенні вимог ОСОБА_3 про стягнення
моральної шкоди - відмовити.

В іншій частині постанову залишити без
змін.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня
виготовлення повного тексту.

Суддя - доповідач:
І.П. Косцова

Судді:
І.О. Турецька

Л.В.Стас.