Справа № 810/2151/14
Суддя: Терлецька О.О.
Дата ухвалення: 2014-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

23 квітня 2014 року 810/2151/14

Суддя Київського окружного
адміністративного суду Терлецька О.О.,
розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу

за позовом Прокурора
Миронівського району Київської
області в інтересах держави в особі
Миронівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області

до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Сантехмонтаж-
505»

про стягнення
заборгованості зі сплати єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування та накладення
арешту на рахунки,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного
адміністративного суду звернувся
Прокурор Миронівського району
Київської області в інтересах держави
в особі Миронівської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сантехмонтаж-505» про
стягнення заборгованості зі сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування,
штрафних санкцій та пені у розмірі 41236,07
грн. та накладення арешту на
розрахункові рахунки ТОВ
«Сантехмонтаж-505».

У позовній заяві позивач зазначив, що у
відповідача наявна заборгованість зі
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за
липень-вересень 2013 року та штрафних
санкцій і пені у розмірі 41236,07 грн.
Вказана заборгованість
підтверджується даними звітів поданих
відповідачем та рішенням про
нарахування штрафних санкцій і пені.

Ухвалою Київського окружного
адміністративного суду від 04.04.2014
відкрито провадження у справі,
закінчено підготовче провадження і
призначено справу до судового розгляду
на 23.04.2014.

В судове засідання 23 квітня 2014 року
сторони, повідомлені належним чином
про розгляд справи, не з'явились.

Від уповноважених представників до
суду надійшли заяви про розгляд справи
у порядку письмового провадження.

Відповідно до частини четвертої статті
122 Кодексу адміністративного
судочинства України, особа, яка бере
участь у справі, має право заявити
клопотання про розгляд справи за її
відсутності. Якщо таке клопотання
заявили всі особи, які беруть участь у
справі, судовий розгляд справи
здійснюється в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Враховуючи наведене, суд дійшов
висновку про розгляд справи за
відсутності, належним чином
повідомлених представників сторін та у
порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні матеріали справи,
суд встановив наступне.

Спеціальним законом, який визначає
правові та організаційні засади
забезпечення збору та обліку єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку є Закон України
від 08.07.2010 № 2464-VI «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування».

Згідно зі статтею 1 Закону України від
08.07.2010 № 2464-VI «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» (далі - Закон
України 08.07.2010 № 2464-VІ), єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування (далі - єдиний
внесок) - консолідований страховий
внесок, збір якого здійснюється до
системи загальнообов'язкового
державного соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Відповідно до частини першої статті 4
Закону України від 08.07.2010 № 2464-VI «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», платниками
єдиного внеску є роботодавці:
підприємства, установи та організації,
інші юридичні особи, утворені
відповідно до законодавства України,
незалежно від форми власності, виду
діяльності та господарювання, які
використовують працю фізичних осіб на
умовах трудового договору (контракту)
або на інших умовах, передбачених
законодавством, чи за
цивільно-правовими договорами (крім
цивільно-правового договору,
укладеного з фізичною особою -
підприємцем, якщо виконувані роботи
(надавані послуги) відповідають видам
діяльності, відповідно до відомостей з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців), у
тому числі філії, представництва,
відділення та інші відокремлені
підрозділи зазначених підприємств,
установ і організацій, інших юридичних
осіб, які мають окремий баланс і
самостійно ведуть розрахунки із
застрахованими особами; фізичні особи -
підприємці, зокрема ті, які
використовують працю інших осіб на
умовах трудового договору (контракту)
або на інших умовах, передбачених
законодавством про працю, чи за
цивільно-правовим договором (крім
цивільно-правового договору,
укладеного з фізичною особою -
підприємцем, якщо виконувані роботи
(надавані послуги) відповідають видам
діяльності, відповідно до відомостей з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців);
фізичні особи, які забезпечують себе
роботою самостійно, та фізичні особи,
які використовують працю інших осіб на
умовах трудового договору (контракту);
дипломатичні представництва і
консульські установи України, філії,
представництва, інші відокремлені
підрозділи підприємств, установ та
організацій (у тому числі міжнародні),
утворені відповідно до законодавства
України, які мають окремий баланс і
самостійно здійснюють розрахунки із
застрахованими особами; дипломатичні
представництва і консульські установи
іноземних держав, філії,
представництва та інші відокремлені
підрозділи іноземних підприємств,
установ та організацій (у тому числі
міжнародні), розташовані на території
України; підприємства, установи,
організації, фізичні особи, які
використовують найману працю,
військові частини та органи, які
виплачують грошове забезпечення,
допомогу по тимчасовій
непрацездатності, допомогу у зв'язку з
вагітністю та пологами, допомогу або
компенсацію відповідно до
законодавства, - для осіб, зазначених у
пунктах 9 - 14 цієї частини; інвестор
(оператор) за угодою про розподіл
продукції (у тому числі постійне
представництво інвестора-нерезидента),
що використовує працю фізичних осіб,
найнятих на роботу в Україні на умовах
трудового договору (контракту) або на
інших умовах, передбачених
законодавством, чи за
цивільно-правовими договорами (крім
цивільно-правового договору,
укладеного з фізичною особою -
підприємцем в Україні, якщо виконувані
роботи (надавані послуги) відповідають
видам діяльності, зазначеним у витягу з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців);
фізичні особи - підприємці, зокрема ті,
які використовують працю інших осіб на
умовах трудового договору (контракту)
або на інших умовах, передбачених
законодавством про працю, чи за
цивільно-правовим договором (крім
цивільно-правового договору,
укладеного з фізичною особою -
підприємцем, якщо виконувані роботи
(надавані послуги) відповідають видам
діяльності, зазначеним у витягу з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців);
фізичні особи, які забезпечують себе
роботою самостійно, та фізичні особи,
які використовують працю інших осіб на
умовах трудового договору (контракту);
фізичні особи - підприємці, в тому числі
ті, які обрали спрощену систему
оподаткування, та члени сімей цих осіб,
які беруть участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.

Відповідно до частини другої статті 6
Закону України від 08.07.2010 № 2464-VІ,
платник єдиного внеску, зокрема,
зобов'язаний: своєчасно та в повному
обсязі нараховувати, обчислювати і
сплачувати єдиний внесок; вести облік
виплат (доходу) застрахованої особи та
нарахування єдиного внеску за кожним
календарним місяцем і календарним
роком, зберігати такі відомості в
порядку, передбаченому законодавством;
допускати посадових осіб органу
доходів і зборів до проведення
перевірки правильності нарахування,
обчислення та сплати єдиного внеску, а
до проведення перевірки щодо
достовірності відомостей про осіб, які
підлягають загальнообов'язковому
державному соціальному страхуванню, та
для призначення пенсій - посадових осіб
органів Пенсійного фонду за наявності
направлення та/або наказу про
перевірку та посвідчення осіб,
надавати їм передбачені
законодавством документи та пояснення
з питань, що виникають у процесі
перевірки; подавати звітність до
органу доходів і зборів за основним
місцем обліку платника єдиного внеску
у строки, порядку та за формою,
встановленими центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
податкову і митну політику, за
погодженням з Пенсійним фондом та
фондами загальнообов'язкового
державного соціального страхування;
надавати безоплатно застрахованій
особі та на вимогу членів сім'ї
померлої застрахованої особи
відомості про заробітну плату (дохід),
суму сплаченого єдиного внеску та інші
відомості про застраховану особу, що
подаються до органу доходів і зборів;
пред'являти на вимогу застрахованої
особи, на користь якої він сплачує
єдиний внесок, повідомлення про взяття
на облік як платника єдиного внеску та
надавати інформацію про сплату єдиного
внеску, в тому числі у письмовій формі;
перевіряти під час прийняття на роботу
наявність у фізичної особи посвідчення
застрахованої особи; повідомляти у
складі звітності про прийняття на
роботу фізичної особи, відомості про
яку відсутні в Державному реєстрі або
яка не пред'явила на вимогу платника
єдиного внеску посвідчення
застрахованої особи, та подавати
необхідні відомості і документи для
взяття на облік зазначеної особи;
отримувати в територіальному органі
Пенсійного фонду посвідчення
застрахованої особи в порядку,
встановленому Пенсійним фондом, та
видавати їх застрахованим особам;
повідомляти у складі звітності про
зміну відомостей, що вносяться до
Державного реєстру, про застраховану
особу, на користь якої він сплачує
єдиний внесок, у десятиденний строк
після надходження таких відомостей; у
випадках, передбачених цим Законом і
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону,
стати на облік в органі доходів і
зборів як платник єдиного внеску;
виконувати інші вимоги, передбачені
цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 9 Закон
України від 08.07.2010 № 2464-VІ, єдиний
внесок обчислюється виключно у
національній валюті, у тому числі з
виплат (доходу), що здійснюються в
натуральній формі.

Обчислення єдиного внеску
здійснюється на підставі
бухгалтерських та інших документів,
відповідно до яких провадиться
нарахування (обчислення) або які
підтверджують нарахування (обчислення)
виплат (доходу), на які відповідно до
цього Закону нараховується єдиний
внесок (частин друга статті 9 вказаного
Закону).

Відповідно частини сьомої статті 9
Закону України від 08.07.2010 № 2464-VІ, єдиний
внесок сплачується шляхом
перерахування платником безготівкових
коштів з його банківського рахунку.

Платники, зазначені в абзацах третьому
та четвертому пункту 1 частини першої
статті 4 цього Закону, які не мають
банківського рахунку, сплачують внесок
шляхом готівкових розрахунків через
банки чи відділення зв'язку.

Відповідно до частини восьмої статті 9
Закону України від 08.07.2010 № 2464-VІ,
платники єдиного внеску, крім
платників, зазначених у пунктах 4 і 5
частини першої статті 4 цього Закону,
зобов'язані сплачувати єдиний внесок,
нарахований за календарний місяць, не
пізніше 20 числа наступного місяця, крім
гірничих підприємств, які зобов'язані
сплачувати єдиний внесок, нарахований
за календарний місяць, не пізніше 28
числа наступного місяця.

При цьому платники, зазначені у пункті 1
частини першої статті 4 цього Закону,
під час кожної виплати заробітної
плати (доходу, грошового забезпечення),
на суми якої (якого) нараховується
єдиний внесок, одночасно з видачею
зазначених сум зобов'язані сплачувати
нарахований на ці виплати єдиний
внесок у розмірі, встановленому для
таких платників (авансові платежі).
Винятком є випадки, якщо внесок,
нарахований на ці виплати, вже
сплачений у строки, встановлені
абзацом першим цієї частини, або за
результатами звірення платника з
органом доходів і зборів за платником
визнана переплата єдиного внеску, сума
якої перевищує суму внеску, що підлягає
сплаті, або дорівнює їй. Кошти
перераховуються одночасно з
отриманням (перерахуванням) коштів на
оплату праці (виплату доходу, грошового
забезпечення), у тому числі в
безготівковій чи натуральній формі.
При цьому фактичним отриманням
(перерахуванням) коштів на оплату праці
(виплату доходу, грошового
забезпечення) вважається отримання
відповідних сум готівкою, зарахування
на рахунок одержувача, перерахування
за дорученням одержувача на будь-які
цілі, отримання товарів (послуг) або
будь-яких інших матеріальних цінностей
у рахунок зазначених виплат, фактичне
здійснення з таких виплат відрахувань
згідно із законодавством або
виконавчими документами чи будь-яких
інших відрахувань.

Платники єдиного внеску, зазначені у
пункті 4 частини першої статті 4 цього
Закону, зобов'язані сплачувати єдиний
внесок, нарахований за календарний рік,
до 10 лютого наступного року, крім
фізичних осіб - підприємців, які обрали
спрощену систему оподаткування, та
членів сімей таких осіб, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності, які
сплачують єдиний внесок, нарахований
за календарний квартал, до 20 числа
місяця, що настає за кварталом, за який
сплачується єдиний внесок.

Платники єдиного внеску, зазначені у
пункті 5 частини першої статті 4 цього
Закону, зобов'язані сплачувати єдиний
внесок, нарахований за календарний рік,
до 1 травня наступного року.

Періодом, за який платники єдиного
внеску подають звітність до органу
доходів і зборів (звітним періодом), є
календарний місяць, крім платників,
зазначених у пунктах 4 і 5 частини
першої статті 4 цього Закону, для яких
звітним періодом є календарний рік.

Як слідує із матеріалів справи,
відповідачем самостійно було подано
звітність про суми нарахованої
заробітної плати (доходу, грошового
забезпечення, допомоги, компенсації)
застрахованих осіб та суми
нарахованого єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування до органів
доходів і зборів та самостійно
визначено суму єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за липень 2013
року у сумі 14314,23 грн., за серпень 2013 року
у сумі 13612,57 грн. та за вересень 2013 року у
сумі 13218,29 грн.

Крім того, згідно рішення органів
Пенсійного фонду від 26.07.2013 № 489
відповідачу було нараховано штрафні
санкції та пеню за несплату
(неперерахування) або несвоєчасну
сплату (несвоєчасне перерахування)
єдиного внеску у розмірі 1831,67 грн. -
штрафні санкції та 694,25 грн. - пеня.

Відповідно до статті 25 Закону України
від 08.07.2010 № 2464-VІ, у разі виявлення
своєчасно не сплачених сум страхових
внесків платники єдиного внеску
зобов'язані самостійно обчислити ці
внески і сплатити їх з нарахуванням
пені в порядку і розмірах, визначених
цією статтею. Суми недоїмки стягуються
з нарахуванням пені та застосуванням
штрафів. Орган доходів і зборів у
порядку, за формою та у строки,
встановлені центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
податкову і митну політику, надсилає
платникам єдиного внеску, які мають
недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога
про сплату недоїмки є виконавчим
документом.

Платник єдиного внеску зобов'язаний
протягом десяти календарних днів з дня
надходження вимоги про сплату недоїмки
сплатити суми недоїмки та штрафів
разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми
недоїмки платник єдиного внеску
узгоджує її з органом доходів і зборів
шляхом оскарження вимоги про сплату
єдиного внеску в адміністративному або
судовому порядку.

Оскільки у відповідача була недоїмка
зі сплати єдиного внеску, податковим
органом останньому було направлено
вимогу від 01.11.2013 №Ю-227-17 на суму 41236, 07
грн. про сплату боргу (недоїмки).
Вказана вимога вручена уповноваженій
особі відповідача, про що свідчить
підпис уповноваженої особи на корінці
вимоги.

За даними податкового органу
заборгованість відповідача станом на
день розгляду справи становить 41236,07
грн. та не погашена відповідачем у
добровільному порядку.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Доказів оскарження у встановленому
законом порядку вказаної вимоги, а
також доказів, які б спростовували
доводи позивача, відповідач суду не
надав.

За таких обставин, виходячи з меж
заявлених позовних вимог, суд вважає
позовні вимоги у частині позову щодо
стягнення з відповідача
заборгованості у розмірі 41236,07 грн.
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Позовні вимоги в частині накладення
арешту на розрахункові рахунки ТОВ
«Сантехмонтаж-505» р/р4001 в
Богуславській філії ПАТ «Банк
Київська Русь», МФО 319036; р/р 002 в
Богуславській філії ПАТ «Банк Київська
Русь», МФО 319036; р/р 3 а АТ
«Райффайзен Банк аваль» у місті Києві,
МФО 380805 задоволенню не підлягають, з
огляду на наступне.

Згідно з вимогами п.п. 20.1.17 п. 20.1 ст. 20
Податкового кодексу України, органи
державної податкової служби мають
право звертатися до суду щодо
накладення арешту на кошти та інші
цінності такого платника податків, що
знаходяться в банку, у разі, якщо у
платника податків, який має податковий
борг, відсутнє майно та/або його
балансова вартість менша суми
податкового боргу, та/або таке майно не
може бути джерелом погашення
податкового боргу.

Статтею 94 Податкового кодексу України
врегульовано поняття
адміністративного арешту майна,
підстави та порядок його застосування.

Зокрема, п.п. 94.1 та 94.2 названої норми
передбачено, що адміністративний арешт
майна платника податків (далі - арешт
майна) є винятковим способом
забезпечення виконання платником
податків його обов'язків, визначених
законом.

Арешт майна може бути застосовано, якщо
з'ясовується одна з таких обставин:

- платник податків порушує правила
відчуження майна, що перебуває у
податковій заставі;

- фізична особа, яка має податковий
борг, виїжджає за кордон;

- платник податків відмовляється від
проведення документальної перевірки
за наявності законних підстав для її
проведення або від допуску посадових
осіб органу державної податкової
служби;

- відсутні дозволи (ліцензії) на
здійснення господарської діяльності,
торгові патенти, а також у разі
відсутності реєстраторів
розрахункових операцій,
зареєстрованих у встановленому
законодавством порядку, крім випадків,
визначених законодавством;

- відсутня реєстрація особи як платника
податків в органі державної податкової
служби, якщо така реєстрація є
обов'язковою відповідно до цього
Кодексу, або коли платник податків, що
отримав податкове повідомлення або має
податковий борг, вчиняє дії з
переведення майна за межі України, його
приховування або передачі іншим
особам;

- платник податків відмовляється від
проведення перевірки стану збереження
майна, яке перебуває у податковій
заставі;

- платник податків не допускає
податкового керуючого до складення
акта опису майна, яке передається в
податкову заставу.

Як слідує з п.п. 94.6.2 п. 94.6 ст. 94
Податкового кодексу України, арешт
коштів на рахунки платника податків
здійснюється виключно на підставі
рішення суду шляхом звернення органу
державної податкової служби до суду.

Таким чином, з огляду на зазначені
приписи Податкового кодексу України та
вищезазначені в адміністративному
позові обставини щодо наявності у
відповідача боргу та направлення йому
вимоги про сплату недоїмки не є тими
підставами, за яких законодавець надає
право застосування адміністративного
арешту.

Суд звертає увагу позивача на те, що
адміністративний арешт не є виключним
та єдиним способом погашення
податкового боргу. Винятковість
адміністративного арешту законодавець
чітко пов'язує із обставинами,
визначеними п. 94.2 ст. 94 Податкового
кодексу України, що виникли між
платником податків та податковим
органом.

Враховуючи наведене, суд приходить до
висновку про задоволення позову
частково.

Відповідно до частини третьої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Оскільки позивачем у справі є суб'єкт
владних повноважень, звільнений від
сплати судового збору, судові витрати
розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 11, 14, 69, 70, 71, 122, 158-163,
167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов
задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Сантехмонтаж-505» (ідентифікаційний
код - 30170566) на користь Державного
бюджету України заборгованість зі
сплати єдиного соціального внеску,
штрафних санкцій та пені у розмірі 41 236
(сорок одна тисяча двісті тридцять
шість) гривень 07 копійок.

3. В задоволенні решти позовних
вимог, - відмовити.

4. Копію постанови надіслати
сторонам.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішення за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня її
проголошення, а в разі проголошення
лише вступної та резолютивної частини
постанови або прийняття постанови у
письмовому провадженні - протягом
десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя
Терлецька О.О.