Справа № 2а-4248/11/0770
Суддя: Онишкевич Т.В.
Дата ухвалення: 2014-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

16 квітня 2014 року Справа № 77275/12/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Онишкевича Т.В.,

суддів
Дяковича В.П., Іщук Л.П.,

з участю секретаря судового засідання
Гелецького П.В.,

представника позивача
Левенцової О.А.,
представник відповідача
Шокало Я.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
публічного акціонерного товариства
«Укрсоцбанк» на постанову
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 03 березня
2012 року у справі за його позовом до
виконавчого комітету Ужгородської
міської ради та прокуратури м. Ужгорода
про визнання дій неправомірними та
скасування рішення,

ВСТАНОВИВ :

У грудні 2011 року публічне акціонерне
товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ
«Укрсоцбанк») звернулося до суду з
адміністративним позовом, у якому
просило визнати неправомірними дії
прокуратури м. Ужгорода по винесенню 22
квітня 2011 року протесту № 1989 вих. 11 на
рішення виконавчого комітету
Ужгородської міської ради (далі - ВК
Ужгородської МР) № 351 від 04.09.2008 року та
скасувати рішення ВК Ужгородської МР
від 04.05.2011 року № 161.

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 03 березня
2012 року у справі № 2а-0770/4248/11 у
задоволенні вказаного позову
відмовлено.

У апеляційній скарзі позивач ПАТ
«Укрсоцбанк» просить зазначене судове
рішення скасувати і ухвалити нове про
задоволення позовних вимог. Апеляційну
скаргу обґрунтовує тим, що органи
місцевого самоврядування не можуть
скасовувати свої попередні рішення,
вносити до них зміни, якщо відповідно
до приписів цих рішень виникли
правовідносини, пов'язані з
реалізацією певних суб'єктивних прав
та охоронюваних законом інтересів, і
суб'єкти цих правовідносин заперечують
проти їх зміни чи припинення.

Зазначає, що ненормативні правові акти
органу місцевого самоврядування є
актами одноразового застосування,
вичерпують свою дію фактом їхнього
виконання, тому вони не можуть бути
скасовані чи змінені органом місцевого
самоврядування після їх виконання.

У ході апеляційного розгляду
представник позивача підтримала
вимоги, викладені у апеляційній скарзі.
Просила скасувати постанову суду
першої інстанції та задовольнити
позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк».

Представник прокуратури м. Ужгорода
обґрунтованість доводів апелянта
заперечив, просив залишити оскаржуване
судове рішення без змін, а подану
апеляційну скаргу - без задоволення.

Представник ВК Ужгородської МР на
виклик апеляційного суду не прибув, що
не перешкоджає розгляду справи у його
відсутності на підставі ч. 4 ст. 196 КАС
України.

Заслухавши суддю-доповідача та
учасників процесу, перевіривши
матеріали справи і проаналізувавши
доводи апеляційної скарги, апеляційний
суд приходить до переконання, що подана
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких мотивів.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ
«Укрсоцбанк», суд першої інстанції
виходив із того, що 04.09.2008 року ВК
Ужгородської МР прийняв рішення № 351
«Про надання дозволів на укладення
договорів іпотеки» та п. 2.3. даного
рішення надав дозвіл на укладення
ОСОБА_3 договору іпотеки від імені
малолітнього ОСОБА_4. 22.04.2011 року
прокурором м. Ужгорода було внесено
протест на дане рішення. Розглянувши
протест прокурора, ВК Ужгородської МР
прийняв оскаржуване рішення від 04.05.2011
року, яким протест був задоволений та
скасовано п. 2.3. рішення виконавчого
комітету Ужгородської міської ради від
04.09.2008 року № 351.

Передаючи в іпотеку квартиру по
АДРЕСА_2, ОСОБА_3 гарантувала
забезпечення, у разі реалізації даного
майна, право малолітнього ОСОБА_4 2006
року народження на проживання в
будинку, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1. Проте, на момент звернення
ОСОБА_3 до органу опіки і піклування і
на момент винесення рішення ВК
Ужгородської МР від 04.09.2008 року даний
будинок теж перебував в іпотеці, що у
випадку реалізації даного об'єкту
іпотеки унеможливило б право
малолітнього ОСОБА_4 на проживання в
даному приміщенні.

Відтак батьки та орган опіки і
піклування не вжили достатніх заходів
для гарантування права малолітнього на
проживання в відповідному будинку і
протест прокурора м. Ужгорода було
задоволено правомірно.

Даючи оцінку оскаржуваному судовому
рішенню та доводам апелянта, що
викладені у апеляційній скарзі, суд
апеляційної інстанції виходить із
таких міркувань.

Як слідує з матеріалів справи, 04.09.2008
року ВК Ужгородської МР прийняв
рішення № 351 «Про надання дозволів на
укладення договорів іпотеки» та п. 2.3.
даного рішення надав дозвіл на
укладення ОСОБА_3 договору іпотеки від
імені малолітнього ОСОБА_4.

Прокурор м. Ужгорода вніс протест від
22.04.2011 року Ужгородському міському
голові з вимогою скасувати рішення ВК
Ужгородської МР № 351 від 04.09.2008 року.

Рішенням ВК Ужгородської МР від 04.05.2011
року № 161 протест прокурора м. Ужгорода
від 22.04.2011 року було задоволено.

Разом із тим, Конституційний Суд
України у своєму рішенні від 16 квітня
2009 року №7-рп/2009 звернув увагу на те, що
органи місцевого самоврядування не
можуть скасовувати свої попередні
рішення, вносити до них зміни, якщо
відповідно до приписів цих рішень
виникли правовідносини, пов'язані з
реалізацією певних суб'єктивних прав
та охоронюваних законом інтересів, і
суб'єкти цих правовідносин заперечують
проти їх зміни чи припинення.

При цьому ненормативні правові акти
органу місцевого самоврядування є
актами одноразового застосування,
вичерпують свою дію фактом їхнього
виконання, тому вони не можуть бути
скасовані чи змінені органом місцевого
самоврядування після їх виконання.

Як слідує з матеріалів справи, п. 2.3.
рішення № 351 «Про надання дозволів на
укладення договорів іпотеки», яким
надано дозвіл на укладення ОСОБА_3
договору іпотеки від імені
малолітнього ОСОБА_4 02.11.2006 року було
виконано шляхом укладення ОСОБА_3
іпотечного договору № 08/292/21 від 18.09.2008
року з позивачем.

З огляду на викладене апеляційний суд
дійшов висновку про те, що рішення ВК
Ужгородської МР від 04.05.2011 року № 161 є
протиправним і підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк»
про визнання неправомірними дій
прокуратури м. Ужгорода по винесенню
22.04.2011 року протесту № 1989 вих. 11 на
рішення ВК Ужгородської МР № 351 від
04.09.2008 року, то суд апеляційної
інстанції виходить із того, що вказані
дії самі по собі жодним чином не
зачіпають прав чи охоронюваних законом
інтересів.

Окрім того, право прокурора на внесення
протесту передбачено ч. 2 ст. 10-1 Закону
України «Про прокуратуру» у редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин.

З огляду на викладене апеляційний суд
не вбачає правових підстав для
задоволення позовних вимог ПАТ
«Укрсоцбанк» у цій частині.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Укрсоцбанк»
задовольнити частково.

Скасувати постанову Закарпатського
окружного адміністративного суду від 03
березня 2012 року у справі № 2а-0770/4248/11 у
частині відмови у задоволенні позовних
вимог акціонерного товариства
«Укрсоцбанк» про скасування рішення
виконавчого комітету Ужгородської
міської ради № 161 від 04 травня 2011 року
та їх задовольнити.

У решті постанову Закарпатського
окружного адміністративного суду від 03
березня 2012 року залишити без змін.

Присудити з місцевого бюджету м.
Ужгорода на користь публічного
акціонерного товариства «Укрсоцбанк»
22 (двадцять дві) грн. 61 коп. судових
витрат.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів з дня
складання у повному обсязі шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді В.П.Дякович

Л.П.Іщук

Постанова у повному обсязі складена 17
квітня 2014 року.