Справа № 826/3578/14
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2014-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 квітня 2014 рокущ 08:10
№ 826/3578/14
Окружний адміністративний суд міста
головуючого судді Шулежка В.П.,
при секретарі Пасічнюк С.В.,
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом публічного акціонерного
товариства «Укрсоцбанк» до відділу
державної виконавчої служби
Святошинського районного управління
юстиції у м. Києві, за участю третіх
осіб - акціонерного товариства
«ПроКредит Банк», ОСОБА_1 про зняття
арешту та скасування розшуку
З позовом до Окружного
адміністративного суду міста Києва
звернулось публічне акціонерне
товариство «Укрсоцбанк» (надалі - ПАТ
«Укрсоцбанк», позивач) до відділу
державної виконавчої служби
Святошинського районного управління
юстиції у м. Києві (надалі - ВДВС
Святошинського РУЮ у м. Києві,
відповідач), за участю третіх осіб -
акціонерного товариства «ПроКредит
Банк» (надалі - АТ «ПроКредит Банк»,
третя особа 1), ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1,
третя особа 2) про зняття арешту, який
накладено ВДВС Святошинського РУЮ у м.
Києві із заставленого майна -
транспортний засіб марки MITSUBISHI, модель
LANCER, 2007 року випуску, номер шасі (кузов,
рама, коляска) НОМЕР_2, легковий седан,
реєстраційний № НОМЕР_1,
зареєстрований ГУ УДАІ МВС України в м.
Києві 22.09.2007р., та знаходиться в заставі
у Банка та скасування розшуку, який
оголошено ВДВС Святошинського РУЮ у м.
Києві, а саме: із заставленого майна -
транспортний засіб марки MITSUBISHI, модель
LANCER, 2007 року випуску, номер шасі (кузов,
рама, коляска) НОМЕР_2, легковий седан,
реєстраційний № НОМЕР_1,
зареєстрований ГУ УДАІ МВС України в м.
Києві 22.09.2007 року, та знаходиться в
Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що діями відповідача
порушені права ПАТ «Укрсоцбанк» як
заставодержателя, адже позивач має
пріоритетне право на задоволення
забезпечених заставою вимог за рахунок
предмета застави перед іншими особами.
Позивач стверджує, що наявність арешту
предмета застави заважає банку, як
пріоритетному обтяжувачу, реалізувати
своє право на першочергове задоволення
своїх вимог шляхом звернення стягнення
на предмет застави у спосіб, обраний
ним на власний розсуд, виходячи із
діючого законодавства України та умов
кредитного договору.
У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав
повністю, просив суд позов
Представник відповідача у судове
засідання не прибув, подав до суду
письмові заперечення, у яких зазначив,
що доводи позивача, викладені в
позовній заяві, є хибними та суперечать
чинному законодавству, оскільки права
позивача як заставодержателя діями
щодо арешту та розшуку заставного
майна не порушені, а сам арешт цього
майна не позбавляє права
заставодержателя на першочергове
задоволення своїх вимог внаслідок його
подальшої реалізації.
Представник третьої особи 1 у судовому
засіданні проти задоволення позовних
вимог заперечував у повному обсязі,
зазначивши, що дії державного
виконавця у межах спірних
правовідносин вчинені відповідно до
вимог закону та не порушують прав
позивача, просив суд у задоволенні
Третя особа 2 у судовому засіданні
позовні вимоги підтримала, просила суд
Відповідно до вимог частини шостої
статті 128 Кодексу адміністративного
судочинства України, якщо немає
перешкод для розгляду справи у
судовому засіданні, визначених цією
статтею, але прибули не всі особи, які
беруть участь у справі, хоча і були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового розгляду, суд має
право розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.
З огляду на вищевикладене та з
урахуванням вимог ст.128 КАС, суд прийшов
до висновку про доцільність розгляду
справи у письмовому провадженні на
підставі наявних матеріалів справи.
Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали судом
встановлено наступне.
Між Акціонерно-комерційним банком
соціального розвитку «Укрсоцбанк»
(правонаступником якого є позивач) та
ОСОБА_1 укладено кредитний договір №
380/1371/07-А від 25.09.2007р. у відповідності з
умовами якого останній отримав кредит
у розмірі 24 512,00 доларів США на строк з
25.09.2007р. по 24.09.2014р.
Відповідно до п. 1.3. Кредитного договору
в якості забезпечення Позичальником
виконання своїх зобов'язань щодо
погашення кредиту, сплати відсотків,
можливих штрафних санкцій, а також
інших витрат на здійснення
забезпеченої заставою вимоги сторони
укладають договір застави
транспортного засобу №380/140/07-3А, а саме:
транспортний засіб марки MITSUBISHI, модель
LANCER, 2007 року випуску, номер шасі (кузов,
рама, коляска) НОМЕР_2, легковий седан,
реєстраційний № НОМЕР_1,
зареєстрований ГУ УДАІ МВС України в м.
Києві 22.09.2007р., загальною вартістю 136 183,00
Вказане рухоме майно є власністю
Заставодавця на підставі договору
купівлі-продажу транспортного засобу
№ 1338 від 20.09.2007р.
Згідно Договору застави, Заставодавець
передав в заставу заставодержателю
рухоме майно - вказаний транспортний
Згідно з умовами договору застави
заставою забезпечується виконання
позичальником грошових зобов'язань в
повному обсязі за основним
зобов'язанням, тобто за кредитним
договором № 380/1371/07-А від 25.09.2007р.,
укладеним між Позичальником та Банком.
Кредитним договором встановлено
кінцевий термін користування
кредитними коштами - 24.09.2014р.
В той же час, відповідно до постанови
ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві від
19.07.2011р. відкрито виконавче провадження
ВП №28743543 з примусового виконання
виконавчого листа, виданого
Святошинським районним судом м. Києва
про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ
«ПроКредит Банк» боргу в сумі 1 180 590,47,00
Вказаною постановою про відкриття
виконавчого провадження державним
виконавцем накладено арешт на все
майно, належне ОСОБА_1
Окрім того, постановою ВДВС
Святошинського РУЮ у м. Києві від
17.10.2012р. ВП №28743543 про розшук майна
боржника оголошено в розшук
транспортні засоби боржника, в тому
числі і вищевказаний автомобіль марки
Позивач вважає, що оскаржувані
постанови порушують його права,
оскільки транспортний засіб перебуває
у заставі банку і пріоритет права на
задоволення забезпечених заставою
вимог належить саме ПАТ «Укрсоцбанк».
Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд дійшов
висновку про необґрунтованість
позовних вимог виходячи з наступного.
Відповідно до статті 1 Закону України
«Про виконавче провадження» виконавче
провадження, як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, зазначених у
цьому Законі, спрямованих на примусове
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб), які
здійснюються на підставах, у спосіб та
в межах повноважень, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, виданими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Стаття 5 Закону України «Про виконавче
провадження» визначає, що державний
виконавець зобов'язаний здійснювати
необхідні заходи щодо своєчасного і
повного виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб і порядок, визначені виконавчим
документом.

Частиною 1 статті 7 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
державний виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому
повноваження у точній відповідності із
законом і не допускати у своїй
діяльності порушення прав та законних
інтересів громадян і юридичних осіб.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про
виконавче провадження» примусове
виконання рішень здійснюється
державною виконавчою службою на
підставі виконавчих документів,
визначених цим Законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 цього Закону
підлягають виконанню державною
виконавчою службою зокрема, такі
документи, як виконавчий лист.

Згідно ст. 19. Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець відкриває виконавче
провадження на підставі виконавчого
документа, зазначеного в статті 17 цього
Закону: 1) за заявою стягувача або його
представника про примусове виконання
рішення; 2) за заявою прокурора у
випадках представництва інтересів
громадянина або держави в суді; 3) у разі
якщо виконавчий лист надійшов від суду
на підставі ухвали про надання дозволу
на примусове виконання рішення
іноземного суду в порядку,
встановленому законом; 4) в інших
передбачених законом випадках.

Згідно положень ст. 25 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
такого документа до виконання, він
відповідає вимогам, передбаченим цим
Законом, і пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох
робочих днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження.

У постанові державний виконавець
вказує про необхідність боржнику
самостійно виконати рішення у строк до
семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення про
примусове виселення боржника - у строк
до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у
разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом.

За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.

Провівши системний аналіз
вищезазначених норм, суд приходить до
висновку, що у державного виконавця
ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві були
відсутні законні підстави для відмови
у відкритті виконавчого провадження,
оскільки обов'язок з прийняття до
виконання виконавчого документу і
відкриття виконавчого провадження,
якщо не закінчився строк пред'явлення
такого документа до виконання, він
відповідає вимогам, передбаченим цим
Законом, і пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби, покладений на
державного виконавця законом.

Окрім того, чинним законодавством
прямо передбачено право державного
виконавця накладати арешт на майно та
кошти боржника при відкритті
виконавчого провадження.

Частина перша статті 52 Закону України
«Про виконавче провадження» визначає,
що звернення стягнення на майно
боржника полягає в його арешті,
вилученні та примусовій реалізації.

Відповідно до частин першої-третьої
статті 57 Закону України «Про виконавче
провадження» арешт майна боржника
застосовується для забезпечення
реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може
накладатися державним виконавцем
шляхом: винесення постанови про арешт
коштів та інших цінностей боржника, що
знаходяться на рахунках і вкладах чи на
зберіганні у банках або інших
фінансових установах; винесення
постанови про арешт коштів, що
перебувають у касі боржника або
надходять до неї; винесення постанови
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження;
проведення опису майна боржника і
накладення на нього арешту.

Постановами, передбаченими частиною
другою цієї статті, може бути
накладений арешт у розмірі суми
стягнення з урахуванням виконавчого
збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій та застосованих
державним виконавцем штрафів, на все
майно боржника або на окремі предмети.
Копії постанови, якою накладено арешт
на майно боржника та оголошено
заборону на його відчуження, державний
виконавець надсилає органам, що
здійснюють реєстрацію майна або ведуть
реєстр заборони на його відчуження.

Таким чином, з метою забезпечення
реального виконання рішення державний
виконавець має право накладати арешт
на майно божника.

Відповідно до частини першої статті 54
Закону України "Про виконавче
провадження" звернення стягнення на
заставлене майно в порядку примусового
виконання допускається за виконавчими
документами для задоволення вимог
стягувача-заставодержателя.

Частина третя статті 54 Закону України
«Про виконавче провадження»
передбачає, що для задоволення вимог
стягувачів, які не є
заставодержателями, стягнення на
заставлене майно боржника може бути
звернуто у разі: - виникнення права
застави після винесення судом рішення
про стягнення з боржника коштів; - якщо
вартість предмета застави перевищує
розмір заборгованості боржника
заставодержателю.

Як свідчать матеріали справи,
відповідно до договору застави майна,
укладеного між Акціонерно-комерційним
банком соціального розвитку
«Укрсоцбанк» (правонаступником якого є
позивач) (заставодержатель) та ОСОБА_1
(заставодавець), у якості забезпечення
виконання обов'язків перед
заставодержателем, що випливають з
укладеного між сторонами договору
кредиту № 380/1371/07-А від 25.09.2007р.
заставодавець передає
заставодержателю транспортний засіб
марки MITSUBISHI, модель LANCER, 2007 року
випуску, номер шасі (кузов, рама,
коляска) НОМЕР_2, легковий седан,
реєстраційний № НОМЕР_1,
зареєстрований ГУ УДАІ МВС України в м.
Києві 22.09.2007р., загальною вартістю 136 183,00
грн.

За даними витягу про реєстрацію в
Державному реєстрі обтяжень рухомого
майна право застави на підставі
вказаного договору зареєстровано
16.10.2007р., тобто право застави у позивача
виникло до винесення судом рішення про
стягнення коштів з ОСОБА_1

Разом з тим, позивач не довів суду, що
вартість предмета застави не перевищує
розмір заборгованості боржника
заставодержателю.

Так, згідно пунктів 1.2 договору застави
майна від 25.09.2007р. №380/140/07-3А вартість
предмета застави становить 136 183,00 грн.,
еквівалент 26 966,93 доларів США.

На підтвердження розміру
заборгованості ОСОБА_1 та вартості
заставленого майна позивач не надав
суду належних та допустимих доказів.

Натомість, позивач стверджує, що сума
боргу ОСОБА_1 перед ПАТ «Укрсоцбанк»
складає 17 401,1 доларів США, що перевищує
вартість предмета застави.

Суд звертає увагу, що інформація про
розмір заборгованості станом на день
звернення позивача до суду та станом на
день вирішення спору є невстановленою,
з поданих позивачем документів у суду
відсутня можливість встановити
розміри строкової заборгованості по
кредиту, простроченої заборгованості,
строкової заборгованості по відсоткам,
простроченої заборгованості по
відсоткам та вартість заставленого
майна тощо.

Разом з тим суд звертає увагу, що
відповідно до статті 20 Закону України
"Про заставу" заставодержатель набуває
право звернення стягнення на предмет
застави в разі, якщо в момент настання
терміну виконання зобов'язання,
забезпеченого заставою, воно не буде
виконано, якщо інше не передбачено
законом чи договором.

Згідно з пунктом 4.4 договору застави
визначено, що заставодержатель звертає
стягнення на предмет застави для
задоволення своїх вимог, забезпечених
заставою, в одним із наступних
способів: на підставі рішення суду,
шляхом набуття прав власності на
предмет застави, шляхом продажу
предмета застави, на підставі
виконавчого напису нотаріуса, в інший
спосіб, передбачений законодавством
або визначений за домовленістю сторін.

Тобто, вбачається, що при накладенні
арешту на заставлене майно право
заставодержателя на задоволення його
вимог за рахунок заставленого майна
вважається порушеним за умови
невиконання заставодавцем вимог за
забезпеченим зобов'язанням; захисту
підлягає лише порушене право, а не
право, яке може бути порушеним у
майбутньому.

Суд зауважує, що позивач не надав суду
доказів настання заставного випадку
згідно договору застави та доказів, які
б підтверджували звернення ним
стягнення на заставне майно.

Крім того, слід звернути увагу, що
відповідно до пункту 1.3.1 договору
застави кінцевий термін повернення
останньої частини кредиту є 24.09.2014р., а
позивачем не наведено та не надано суду
доказів невиконання ОСОБА_1 зобов'язань
за кредитним договором № 380/1371/07-А від
25.09.2007р.

Також, суд звертає увагу, що даними
витягу про реєстрацію в Державному
реєстрі обтяжень рухомого майна термін
дії обтяження визначено до 16.10.2012р.,
доказів, які б підтверджували
існування зареєстрованого за
позивачем права обтяження, на момент
вирішення спору матеріали справи не
містять, що, на думку суду, свідчить про
припинення чинності обтяження.

Суд також вважає, що арешт майна ОСОБА_1
зокрема зазначеного вище
автотранспортного засобу, не порушує
чи обмежує права позивача на
задоволення його вимог за кредитним
договором, з огляду на наступне.

Як зазначено вище, відповідно до
частини першої статті 52 Закону України
"Про виконавче провадження" звернення
стягнення на майно боржника полягає в
його арешті, вилученні та примусовій
реалізації.

Між тим, в матеріалах справи відсутні
докази, які б підтверджували вилучення
або примусову реалізацію арештованого
автомобіля марки MITSUBISHI, модель LANCER, 2007
року випуску, номер шасі (кузов, рама,
коляска) НОМЕР_2.

Частина шоста статті 54 Закону України
статті 52 Закону України "Про виконавче
провадження" встановлює, що за рахунок
коштів, що надійшли від реалізації
заставленого майна, здійснюються
утримання, передбачені статтею 43 цього
Закону, після чого кошти
використовуються для задоволення
вимог заставодержателя.

У разі якщо заставодержатель не є
стягувачем у виконавчому провадженні,
йому виплачуються кошти після
належного підтвердження права на
заставлене майно. У разі задоволення в
повному обсязі вимог заставодержателя
залишок коштів використовується для
задоволення вимог інших стягувачів у
порядку, встановленому цим Законом.

Зміст правової норми вказує, що за
рахунок коштів, що надійшли від
реалізації заставленого майна, в
першу чергу задовольняються вимоги
заставодержателя, а вже потім
задовольняються вимоги інших
стягувачів за рахунок решти коштів.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що дії відповідача щодо
накладення арешту та оголошення
заборони на відчуження майна в частині
транспортного засобу марки MITSUBISHI,
модель LANCER, 2007 року випуску, номер шасі
(кузов, рама, коляска) НОМЕР_2
відповідають положенням Закону
України "Про виконавче провадження".

Відповідно до частини першої статті 40
Закону України "Про виконавче
провадження" передбачено, що у разі
необхідності розшуку транспортного
засобу боржника державний виконавець
виносить постанову про такий розшук,
яка є обов'язковою для виконання
органами внутрішніх справ.

З огляду на передбачене Законом право
щодо винесення постанови про розшук
транспортного засобу, судом не
встановлено, а позивачем не наведено,
що спірна постанова про розшук майна
боржника не відповідає вимогам Закону
чи порушує права позивача.

Враховуючи зазначене, суд приходить до
висновку, що спірні постанови
відповідають вимогам закону, в свою
чергу позивач не довів суду обставин,
на яких ґрунтуються його вимоги, а тому,
виходячи з меж заявлених позовних
вимог, системного аналізу положень
законодавства України та доказів,
наявних у матеріалах справи, суд
вважає, що відсутні підстави для зняття
арешту та скасування розшуку
транспортного засобу марки MITSUBISHI,
модель LANCER, 2007 року випуску, номер шасі
(кузов, рама, коляска) НОМЕР_2.

Відповідно до частини першої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В даному випадку відповідачем доведено
правомірність винесення оскаржуваних
постанов.

Враховуючи викладене, оцінивши за
правилами статті 86 Кодексу
адміністративного судочинства України
наявні в матеріалах справи докази, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 КАС України суд,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позовних вимог
публічного акціонерного товариства
«Укрсоцбанк» відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку шляхом подачі до
Окружного адміністративного суду
міста Києва апеляційної скарги на
постанову протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає до
Київського апеляційного
адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у
строк, встановлений ст. 186 КАС України,
постанова набирає законної сили після
закінчення цього строку.

Суддя
В.П. Шулежко