Справа № 2а/1326/8859/12 2а/1326/920/12
Суддя: Кузьмич С.М.
Дата ухвалення: 2014-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2014 р.
Справа № 876/8256/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Кузьмича
С. М.,

суддів
Затолочного В. С, Гулида Р. М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України у Франківському районі м.
Львова на постанову Франківського
районного суду Львівської області від
26 грудня 2012 року у справі № 2а/1326/8859/12,
2а/1326/920/12 за позовом М'яло Ірини-Ємілії
Семенівни до управління Пенсійного
фонду України у Франківському районі м.
Львова про стягнення та перерахунок
соціальних виплат,

ВСТАНОВИВ:

17 жовтня 2012 року М'яло Ірина-Ємілія
Семенівна звернулася з
адміністративним позовом до
управління Пенсійного фонду України у
Франківському районі м. Львова, яким
просила зобов'язати відповідача
підвищити їй пенсію відповідно до
пункту «г» статті 77 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» на 25%
мінімальної пенсії за віком.

Постановою Франківського районного
суду Львівської області від 26 грудня 2012
року позов задоволено повністю.
Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення №
від 14 травня 2013 року та № від 14
травня 2013 року. Зобов'язано управління
Пенсійного фонду України у
Франківському районі м. Львова
здійснити М'яло Ірині-Ємілії Семенівні
нарахування та виплату недоотриманої
надбавки до пенсії у розмірі 25%
мінімальної пенсії за віком, як особі,
що була реабілітована починаючи з 17
квітня 2012 року відповідно до пункту «г»
статті 77 Закону України «Про пенсійне
забезпечення», з врахуванням абзацу 1
статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та виплачених сум.

З таким рішенням суду не погодився
відповідач. Подав апеляційну скаргу, в
якій посилається на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права. Просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову, якою в
задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що
підвищення до пенсії громадянам, які
необґрунтовано зазнали політичних
репресій і згодом були реабілітовані
та члени її сімей, яких було примусово
переселено передбачено статтею 77
Закону України "Про пенсійне
забезпечення". Оскільки законодавством
України не визначено поняття
«мінімальна пенсія за віком» як
розрахункова величина для підвищення
пенсії згідно із статтею 77 Закону
України "Про пенсійне забезпечення",
так як статтею 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове пенсійне
страхування" (далі Закон - 1058)
передбачає, що мінімальний розмір
пенсії за віком за наявності
достатнього страхового стажу
встановлюється у розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом.
Проте, в частині 3 статті 28 Закону-1058
встановлено, що мінімальний розмір
пенсії за віком, встановлений на рівні
прожиткового мінімуму застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно з
Законом-1058. Підпунктом 2 пункту 4
постанови КМУ від 16 липня 2008 року №654
"Про підвищення рівня пенсійного
забезпечення громадян" особі, що була
на підставі статті 3 Закону України "Про
реабілітацію жертв політичних
репресій в Україні" реабілітована,
підвищення до пенсії проводиться в
розмірі 54,40 грн, а членам їх сімей, яких
було примусово переселено - 43 грн 52 коп.
Крім, того відповідач вказує на те, що
фінансове забезпечення державних
соціальних гарантій здійснювалось в
розмірах передбачених Законами
України «Про Державний бюджет України»
на відповідний рік та в межах
передбачених на це видатків.

Оскільки апеляційну скаргу подано на
постанову суду першої інстанції, яка
прийнята в порядку скороченого
провадження за результатами розгляду
справи, передбаченої пунктом 2 частини 1
статті 183-2 КАС України, суд відповідно
до частини 1 пункту 2 статті 197 КАС
України розглядає справу в порядку
письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, суд приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
належить до задоволення з наступних
підстав.

Судом встановлено, що позивач отримує
підвищення до пенсії у розмірі 43 грн 52
коп. відповідно до підпункту 2 пункту 4
постанови КМУ від 16 липня 2008 року №654
"Про підвищення рівня пенсійного
забезпечення громадян" як особа, що
була на підставі статті 3 Закону
України "Про реабілітацію жертв
політичних репресій в Україні"
реабілітована.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив із того, що
позивач отримує підвищення до пенсії,
як примусово переселений член сім'ї
реабілітованих, проте менше розміру
встановленого пунктом «г» ст. 77 Закону
України «Про пенсійне забезпечення», а
саме у розмірі 43 грн 52 коп. Оскільки
постанова Кабінету Міністрів України
№ 654 від 16 липня 2008 року є підзаконним
нормативно-правовим актом, то слід
керуватися саме згаданим Законом.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції.

Відповідно до пункту «г» статті 77
Закону України «Про пенсійне
забезпечення» призначені пенсії
підвищуються громадянам, які
необґрунтовано зазнали політичних
репресій і згодом були реабілітовані,
призначені пенсії - на 50 процентів, а
членам їх сімей, яких було примусово
переселено, - на 25 процентів
мінімальної пенсії за віком.

Отже, підвищення до пенсії в розмірі 43
грн 52 коп., яке щомісячно виплачується
відповідачем позивачу як особі, яка
визнана реабілітованою відповідно до
статті 1 Закону України "Про
реабілітацію жертв політичних
репресій", виплачується у розмірі
меншому, ніж передбачено законом.

З урахуванням наведеного та виходячи з
пріоритетності законів над
підзаконними актами, суд вважає, що при
визначенні розміру підвищення до
пенсії позивачу, як особі, що є членом
сім'ї політично репресованого і
реабілітованого і яку було примусово
переселено, застосовувати належить
пункт "г" статті 77 Закону України "Про
пенсійне забезпечення" від 15 травня 1992
року, з наступними змінами і
доповненнями, а не постанову КМУ від
16липня 2008 року №654 "Про підвищення
рівня пенсійного забезпечення
громадян", яка істотно звужує обсяг
встановлених законом прав.

Також, згідно з пунктом 6 Розділу XV
Прикінцевих положень Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» до прийняття
відповідного Закону до пенсій,
передбачених цим Законом,
установлюються надбавки та
здійснюється їх підвищення згідно із
Законом України «Про пенсійне
забезпечення». Зазначені надбавки та
підвищення встановлюються в розмірах,
що фактично виплачувалися на день
набрання чинності цим Законом з
наступною індексацією відповідно до
законодавства про індексацію грошових
доходів населення. Виплата їх
здійснюється за рахунок коштів
Державного бюджету України.

Відповідно до частини 1 статті 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
мінімальна пенсія за віком дорівнює
прожитковому мінімуму, встановленому
для осіб, що втратили працездатність.

Тому, положення частини 3 статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» не є перешкодою для
застосування величини мінімального
розміру пенсії за віком до обрахування
інших пенсій чи доплат пов'язаних з
мінімальною пенсією за віком, оскільки
чинним законодавством не встановлено
іншого крім передбаченого частиною 1
цієї статті мінімального розміру
пенсії за віком.

Разом з тим, колегія суддів приходить
до висновку, що суд першої інстанції,
правильно застосував положення
частини 1 статті 100 КАС України, згідно з
якою адміністративний позов, поданий
після закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Таким чином позовні вимоги про
встановлення підвищення до пенсії як
члену сім'ї реабілітованого у розмірі
25% мінімальної пенсії за віком
відповідно до пункту «г» статті 77
Закону України «Про пенсійне
забезпечення» необхідно задовольнити
за період з 17 квітня 2012 року.

Також, відсутність бюджетного
фінансування, на яку вказує відповідач,
не може бути підставою невиконання
відповідним суб'єктом владних
повноважень покладених на нього
обов'язків. В свою чергу реалізація
особою права на отримання соціальних
виплат не може бути поставлена у
залежність від наявності відповідних
бюджетних асигнувань.

Зважаючи на вищевикладене, колегія
суддів вважає, що судом першої
інстанції було правильно встановлено
обставини справи та ухвалено судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а тому апеляційну скаргу належить
залишити без задоволення, а постанову
суду - без змін. Доводи апеляційної
скарги не спростовують рішення суду
першої інстанції.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України у
Франківському районі м. Львова
залишити без задоволення, а постанову
Франківського районного суду
Львівської області від 26 грудня 2012 року
у справі № 2а/1326/8859/12, 2а/1326/920/12 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення і оскарженню не підлягає

Головуючий
Кузьмич С. М.

Судді
Затолочний В. С.

Гулид Р. М.