Справа № 803/574/14
Суддя: Костюкевич Сергій Федорович
Дата ухвалення: 2014-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2014 року Справа № 803/574/14

Волинський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого - судді Костюкевича С.Ф.,

при секретарі судового засідання
Кравчик В.В.,

за участю представника позивача
ОСОБА_1,

представника відповідача Бірука В.Я.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_3 до Управління
Укртрансінспекції у Волинській
області про визнання протиправними та
скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся з позовом до
Управління Укртрансінспекції у
Волинській області про визнання
протиправними та скасування постанов
від 17.03.2014 року №028910, №028911, №028912, №028913.

Обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що
він є підприємцем та здійснює
регулярні міжнародні автомобільні
перевезення де на умовах трудового
договору у нього працює водій ОСОБА_4.

18.02.2014 року водія ОСОБА_4 при здійсненні
міжнародного автомобільного
перевезення за маршрутом м. Ольденбург
(Німеччина) - Верхньодніпровськ
(Україна) було зупинено посадовими
особами Управління Укртрансінспекції
у Черкаській області на 121 км а/д
Бориспіль-Запоріжжя та проведено
перевірку додержання вимог
законодавства про автомобільний
транспорт перевізника ОСОБА_3 За
результатом якої складено акт №078653 від
18.02.2014 року в якому вказано порушення, а
саме керування транспортним засобом
при здійсненні міжнародного
автомобільного перевезення вантажу
без щоденних реєстраційних листів
режиму праці та відпочинку з 14.02.2014 року
по 18.02.2014 року.

17.03.2014 року начальником Управління
Укртрансінспекції у Волинській
області за результатами розгляду
справи про порушення перевізником
ОСОБА_3 законодавства про
автомобільний транспорт були винесені
постанови про застосування
адміністративно-господарських штрафів
№028909, №028910, №028911, №028912, №028913, якими до
останнього застосовані штрафи у
розмірі 680 грн. - за кожною постановою,
на загальну суму 3 400 грн.

Вказав, що визнає ту обставину, що
вчинив правопорушення та дійсно водій
ОСОБА_4 здійснював управління
транспортним засобом без
реєстраційних листків режимів праці та
відпочинку водія з 14.02.2014 року по 18.02.2014
року. Однак таке правопорушення вважає
триваючим, а тому за нього він може бути
притягнутий до відповідальності лише
один раз за постановою №028909, тому
вважає постанови №028910, №028911, №028912,
№028913 незаконними та просить скасувати,
як такі, що прийняті з грубим
порушенням законодавства та не
відповідають дійсності..

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав з
підстав, наведених у позовній заяві,
просив визнати протиправними і
скасувати постанови про застосування
до ОСОБА_3 фінансових санкцій.

Представник відповідача позов не
визнав з підстав викладених в
запереченнях. По суті пояснив, що під
час перевірки 18.02.2014 року транспортного
засобу, що належить ПП ОСОБА_3
встановлено відсутність тахокарт
(реєстраційних листів) режиму праці та
відпочинку водія з 14.02.2014 року по 18.02.2014
року. Тому за кожен день ненадання
тахокарт, що є окремими
правопорушеннями, і у відповідності до
п. 1 ст. 60 Закону України «Про
автомобільний транспорт» були
винесенні постанови про накладення на
власника
адміністративно-господарських
штрафів.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши наявні у матеріалах
справи докази в їх сукупності,
проаналізувавши матеріали справи,
оцінивши їх за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді у судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
вважає, що адміністративний позов
задоволенню не підлягає, з наступних
підстав.

Частина 1 статті 6 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) визначає, що кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті
17 КАС України юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
публічно-правові спори фізичних чи
юридичних осіб із суб`єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності.

Судом встановлено, що 18.04.2014 року
посадовими особами Управління
Укртрансінспекції у Черкаській
області, керуючись Європейською угодою
щодо роботи екіпажів транспортних
засобі, які виконують міжнародні
автомобільні перевезення (далі - ЄУТР),
Законом України «Про автомобільний
транспорт», «Порядком здійснення
державного контролю на автомобільному
транспорті загального користування», у
відповідності до Положення про
Державну інспекцію України з безпеки
на наземному транспорті, на 121 км а/д
«Бориспіль-Запоріжжя» проводилась
рейдова перевірка транспортних засобі
перевізників, що здійснюють внутрішні
та міжнародні перевезення пасажирів та
вантажів.

О 12 год. Інспекторами
Укртрансінспекції перевірявся
транспортний засіб «Scania R420» н.з. НОМЕР_1,
що належить позивачу та яким керував
водій ОСОБА_4

Згідно свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу серії НОМЕР_2
даний транспортний засіб належить
перевізнику ФОП ОСОБА_3

За результатами перевірки складено акт
№ 078653 від 18.02.2014 року, у якому
зафіксовані порушення,
відповідальність за які передбачена
статтею 60 Закону України «Про
автомобільний транспорт», а саме
відсутні тахокарти (реєстраційні листи
режиму праці та відпочинку) за 14.02.2014
року, 15.02.2014 року, 16.02.2014 року, 17.02.2014 року,
18.02.2014 року.

З листа Управління
Укртрансінспекції у Черкаській
області від 25.02.2014 року №364/6/16-14
вбачається, що згідно вимог пункту 25
Порядку здійснення державного
контролю на автомобільному транспорті
загального користування,
затвердженого Постановою КМУ від
08.11.2006 року №1567 акт перевірки № 078653 від
18.02.2014 року надісланий за належністю
для подальшого прийняття рішення до
Управління Укртрансінспекції у
Волинській області.

На підставі вказаного акту перевірки
начальником управління
Укртрансінспекції у Волинській
області винесено постанови від 17.03.2014
року № 028909, № 028910, № 028911, № 028912, № 028913
про застосування до ФОП ОСОБА_3 за
допущення порушення законодавства про
автомобільний транспорт,
відповідальність за які передбачені
абзацом 11 частини першої статті 60
Закону України «Про внесення змін до
Закону України «Про автомобільний
транспорт» - фінансових санкцій на
загальну суму 3 400 грн. Вказані
постанови були винесені за кожен
окремий день відсутності тахокарти.

З позовної заяви та з пояснень
представника позивача в судовому
засіданні вбачається, що позивач
визнає постанову №028909, проте не
погоджується з постановами від № 028910,
№ 028911, № 028912, № 028913 вважаючи їх одним
продовженим правопорушенням, у зв'язку
з чим 27.03.2014 року звернувся до суду з
даним позовом та просить скасувати
постанови.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Надаючи оцінку оскаржуваним
постановам, суд приходить до наступних
висновків.

Відносини між автомобільними
перевізниками, замовниками
транспортних послуг, органами
виконавчої влади та органами місцевого
самоврядування, пасажирами, власниками
транспортних засобів, а також їх
відносини з юридичними та фізичними
особами - суб'єктами підприємницької
діяльності, які забезпечують
діяльність автомобільного транспорту
та безпеку перевезень регулюються
Законом України від 05.04.2001 року №2344-ІІІ
«Про автомобільний транспорт».

Згідно статті 6 цього Закону
реалізація державної політики у сфері
автомобільного транспорту
здійснюється через центральний орган
виконавчої влади, що забезпечує
реалізацію державної політики з питань
безпеки на наземному транспорті,
місцеві органи виконавчої влади та
органи місцевого самоврядування.

Центральний орган виконавчої влади, що
забезпечує реалізацію державної
політики з питань безпеки на наземному
транспорті, здійснює в тому числі і
державний нагляд і контроль за
дотриманням автомобільними
перевізниками вимог законодавства,
норм та стандартів на автомобільному
транспорті.

На території України центральний орган
виконавчої влади, що забезпечує
реалізацію державної політики з питань
безпеки на наземному транспорті, у
сфері міжнародних автомобільних
перевезень здійснює:

-контроль наявності, видачу дозвільних
документів на виконання перевезень та
контроль відповідності виду
перевезення, що фактично виконується;

-контроль за виконанням автомобільними
перевізниками вимог міжнародних
договорів України з питань міжнародних
автомобільних перевезень;

-контроль технічного, санітарного та
екологічного стану транспортних
засобів, що впливає на безпеку руху та
екологічну ситуацію;

-контроль за дотриманням перевізниками
вимог Європейської угоди щодо роботи
екіпажів транспортних засобів, які
виконують міжнародні автомобільні
перевезення;

-контроль та нагляд за дотриманням
вимог нормативно-правових актів щодо
забезпечення безпеки на
автомобільному транспорті та правил
перевезення небезпечних вантажів;

-контроль внесення
перевізниками-нерезидентами платежів
за проїзд автомобільними дорогами
України;

-перевірку транспортно-експедиційної
документації на здійснення перевезень
пасажирів і вантажів автомобільним
транспортом;

-габаритно-ваговий контроль
транспортних засобів.

Державний контроль автомобільних
перевізників на території України
здійснюється шляхом проведення
планових, позапланових і рейдових
перевірок (перевірок на дорозі).

Рейдові перевірки дотримання вимог
законодавства про автомобільний
транспорт під час виконання перевезень
пасажирів і вантажів автомобільним
транспортом здійснюються шляхом
зупинки транспортного засобу або без
такої зупинки посадовими особами
центрального органу виконавчої влади,
що забезпечує реалізацію державної
політики з питань безпеки на наземному
транспорті, та його територіальних
органів, які мають право зупиняти
транспортний засіб у форменому одязі
за допомогою сигнального диска (жезла)
відповідно до порядку, затвердженого
Кабінетом Міністрів України.

У разі проведення позапланових і
рейдових перевірок автомобільний
перевізник, що буде перевірятися, про
час проведення перевірки не
інформується.

Указом Президента України № 387/2011 від
06.04.2011 року затверджено «Положення про
Державну інспекцію України з безпеки
на наземному транспорті».

Відповідно до частин 1, 3 вказаного
Положення, державна інспекція України
з безпеки на наземному транспорті
(Укртрансінспекція) є центральним
органом виконавчої влади, діяльність
якого спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України через
Міністра інфраструктури України.

Укртрансінспекція входить до системи
органів виконавчої влади і забезпечує
реалізацію державної політики з питань
безпеки на автомобільному транспорті
загального користування, на
перевезення яким видано ліцензію,
міському електричному, залізничному
транспорті, експлуатації
автомобільних доріг загального
користування (далі - автомобільний,
міський електричний, залізничний
транспорт та ведення дорожнього
господарства).

Одним із основних завдань
Укртрансінспекції є здійснення
відповідно до законодавства
державного нагляду (контролю) з питань
безпеки на автомобільному, міському
електричному, залізничному транспорті
та ведення дорожнього господарства.

Згідно ст. 1 Закону України «Про
автомобільний транспорт»
автомобільний перевізник - фізична або
юридична особа, яка здійснює на
комерційній основі чи за власний кошт
перевезення пасажирів чи (та) вантажів
транспортними засобами.

Відповідно до частин 1, 2 статті 48 Закону
України «Про автомобільний транспорт»
автомобільні перевізники, водії
повинні мати і пред'являти особам, які
уповноважені здійснювати контроль на
автомобільному транспорті та у сфері
безпеки дорожнього руху, документи, на
підставі яких виконують вантажні
перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх
перевезень вантажів є:

-для автомобільного перевізника -
документ, що засвідчує використання
транспортного засобу на законних
підставах, інші документи, передбачені
законодавством;

-для водія - посвідчення водія
відповідної категорії, реєстраційні
документи на транспортний засіб,
товарно-транспортна накладна або інший
визначений законодавством документ на
вантаж, інші документи, передбачені
законодавством.

18.04.2014 року посадовими особами
Управління Укртрансінспекції у
Черкаській області, керуючись
Європейською угодою щодо роботи
екіпажів транспортних засобі, які
виконують міжнародні автомобільні
перевезення (далі - ЄУТР), Законом
України «Про автомобільний транспорт»,
«Порядком здійснення державного
контролю на автомобільному транспорті
загального користування»,
затвердженим Постановою КМУ від 08.11.2006
року №1567, у відповідності до Положення
про Державну інспекцію України з
безпеки на наземному транспорті,
затвердженого Указом Президента
України від 06.04.2011 року №387/2011, на 121 км
а/д «Бориспіль-Запоріжжя» проводилась
рейдова перевірка транспортних засобі
перевізників, що здійснюють внутрішні
та міжнародні перевезення пасажирів та
вантажів.

О 12 год. Інспекторами
Укртрансінспекції перевірявся
транспортний засіб «Scania R420» н.з. НОМЕР_1,
що належить позивачу та яким керував
водій ОСОБА_4

Згідно свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу серії НОМЕР_2
даний транспортний засіб належить
перевізнику ФОП ОСОБА_3

За результатами перевірки складено акт
№ 078653 від 18.02.2014 року, у якому
зафіксовані порушення,
відповідальність за які передбачена
статтею 60 Закону України «Про
автомобільний транспорт», а саме
відсутні тахокарти (реєстраційні листи
режиму праці та відпочинку) за 14.02.2014
року, 15.02.2014 року, 16.02.2014 року, 17.02.2014 року,
18.02.2014 року. Акт складався на місці
перевірки у присутності водія ОСОБА_4
на основі представлених документів.

Відповідно до п. 4. Порядку державший
контроль на автомобільному транспорті
здійснюється посадовими особами
органу .державного контролю у
форменному одязі, які мають відповідне
службове посвідчення, направлення на
перевірку, сигнальний диск (жезл) та
індивідуальну печатку, шляхом
проведення планових, позапланових та
рейдових перевірок (перевірок на
дорозі).

Пунктом 38 Порядку передбачений
обов'язок посадової особи, яка
уповноважена здійснювати контроль на
автомобільному транспорті, під час
проведення перевірки пред'являти
службове посвідчення та направлення на
перевірку.

Окрім того, ст. 58 Закону визначено
обов'язки перевізника та водія при
здійсненні міжнародних перевезень,
пасажирів і вантажів, де вказано, що
організація міжнародних перевезень
пасажирів і вантажів здійснюється
перевізниками відповідно до
міжнародних договорів України з питань
міжнародних автомобільних перевезень.

07 вересня 2005 року прийнято Закон
України №2819-ІV «Про приєднання України
до Європейської угоди щодо роботи
екіпажів транспортних засобів, які
виконують міжнародні автомобільні
перевезення (ЄУТР)», укладеної 01 липня
1970 року в м. Женева.

Відповідно до Закону України «Про
приєднання України до Європейської
угоди щодо роботи екіпажів
транспортних засобів, які виконують
міжнародні автомобільні перевезення
(ЄУТР)», Конвенції Міжнародної
організації праці 1979 року N 153 про
тривалість робочого часу та періоди
відпочинку на дорожньому транспорті,
Міністерство транспорту та зв'язку
України своїм наказом № 385 від 24.06.2010
року, затвердило «Інструкцію з
використання контрольних пристроїв
(тахографів) на автомобільному
транспорті», яка зареєстрована в
Міністерстві юстиції України 20 жовтня
2010 року за N 946/18241.

Згідно до пунктів 1.2, 1.3, 1.4 частини 1
Інструкції вона визначає порядок
установлення, технічного
обслуговування та використання
контрольних пристроїв (тахографів) на
автомобільних транспортних засобах
(крім таксі), які використовуються для
надання послуг з перевезення пасажирів
та вантажів.

Ця Інструкція поширюється на суб'єктів
господарювання, які провадять
діяльність у сфері надання послуг з
перевезення пасажирів та/або вантажів
автомобільними транспортними засобами
(крім таксі).

Контрольний пристрій (тахограф) -
обладнання, яке є засобом
вимірювальної техніки, призначене для
встановлення на транспортних засобах
для показу та реєстрації в
автоматичному чи напівавтоматичному
режимі інформації про рух таких
транспортних засобів та про певні
періоди роботи їхніх водіїв.

Водії транспортних засобів, що
належать резидентам або нерезидентам
України, зобов'язані допускати до
перевірки тахографів посадових осіб
центрального органу виконавчої влади,
що забезпечує реалізацію державної
політики з питань безпеки на наземному
транспорті, надавати їм реєстраційні
листки режиму праці та відпочинку
водіїв - тахокарти, а також, у разі якщо
у транспортному засобі
використовуються цифрові тахографи.
роздруковувати на паперовому носії
інформацію про роботу та відпочинок
водіїв.

Відповідно до п. 4 ст. 11 глави III додатку
до ЄУТР - на вимогу особи, уповноваженої
здійснювати контроль, водій повинен
мати можливість надати бланки для
записів за поточний тиждень і в
будь-якому разі за останній день
попереднього тижня, протягом якого він
керував транспортним засобом.

Відповідно до Поправки 6 до ЄУТР, з дати
набуття чинності змін до ЄУТР, тобто з 21
грудня 2009 року водії мають надавати
інспектору для контролю реєстраційні
листки за поточний тиждень та ті, які
використовувалися водієм за попередні
15 календарних днів, тобто (7+15 тахограм),
та через три місяці після дати набуття
чинності змін до ЄУТР, з 21 березня 2010
року - за поточний день та попередні 28
календарних днів, тобто (1+28 тахограм).

Окрім того, відповідно до п. 21, 38
Порядку, у разі проведення перевірки
виконання перевізником вимог ЄУТР
визначено обов'язок посадової особи
ставити відповідний відбиток печатки
на реєстраційному листку режиму праці
та відпочинку водіїв (у разі його
наявності), що в свою чергу є підставою
для санкціонованого вилучення
тахокарти з тахографа.

Ст. 60 Закону України «Про автомобільний
транспорт» передбачає
відповідальність перевізника за
порушення транспортного
законодавства, зокрема абз. 11 ч. 1 цієї ж
статті вказує, що управління
транспортними засобами при здійсненні
міжнародних автомобільних перевезень
без контрольних пристроїв (тахографів)
реєстрації режимів праці чи відпочинку
водіїв транспортних засобів чи
вимкненими такими контрольними
пристроями (тахографами) або без
щоденних реєстраційних листків
режимів праці та відпочинку - штраф у
розмірі сорока неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян.

З позовної заяви та з пояснень
представника позивача в судовому
засіданні вбачається, що позивач
визнає факт відсутності тахокарт
(реєстраційних листків режиму праці та
відпочинку) з 14.02.2014 року по 18.02.2014 року,
проте не погоджується з застосуванням
до нього штрафних-фінансових санкцій
за кожен день порушення та вважає, що це
порушення є триваючим і за нього має
бути накладена одна штрафна санкція.

Проте абзац 15 ст. 60 Закону вказує на те,
що при вчиненні однією особою двох або
більше правопорушень
адміністративно-господарський штраф
накладається за кожне правопорушення
окремо.

Оскільки перевіркою встановлено
відсутність тахограм за поточний день
та попередні 4 календарних дні,
адміністративно-господарські штрафи
до позивача як автоперевізника вірно
застосовані за кожне правопорушення
окремо, тобто за кожен день відсутності
тахокарт.

Так як перевізником не було виконано
вимоги ст. 11 Поправки 6 ЄУТР та ст. 60
Закону України «Про автомобільний
транспорт» до останнього були
застосовані штрафні санкції за кожен
день здійснення міжнародних
автомобільних перевезень без щоденних
реєстраційних листків режимів праці чи
відпочинку водіїв транспортних
засобів у розмірі 40 сорока
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян за кожне правопорушення - 680
грн., на загальну суму 3 400 грн.

Згідно з пунктом 28 Порядку здійснення
державного контролю на автомобільному
транспорті, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 08.11.2006
року №1567, фінансова санкція повинна
бути перерахована суб'єктом
господарювання не пізніше п'ятнадцяти
днів після отримання ним копії
постанови про застосування фінансових
санкцій, про що повідомляється орган
державного контролю, посадовою особою
якого винесено відповідну постанову.

Отже, факт порушення позивачем вимог
абзацу 11 частини першої статі 60 Закону
України «Про автомобільний транспорт»
є встановленим, посадові особи
управління Укртрансінспекції у
Волинській області при проведенні
перевірки та прийнятті рішення про
винесення постанов про застосування
адміністративно-господарських
санкцій, діяли у межах наданих їм
повноважень та з дотриманням вимог
чинного законодавства, тому
застосування до позивача штрафних
санкцій в загальну суму 3 400 грн., є
правомірним.

Відповідно до частини 1 статті 71 КАС
України передбачено, що кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 1 статті 9 КАС України
встановлено, що суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з частиною 2 статті 71 КАС України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Докази, надані позивачем, не
підтверджують обставини, на які він
посилається в адміністративному
позові, та були спростовані доводами
відповідача, які знайшли своє
підтвердження в судовому засіданні та
в матеріалах справи.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню, а оскаржувані
постанови управління
Укртрансінспекції у Волинській
області від 17.03.2014 року №028910, №028911,
№028912, №028913 про застосування
фінансових санкцій в загальній сумі 2 720
грн. є законними, обґрунтованими та
прийнятими відповідно до вимог чинного
законодавства.

Керуючись статтями 11, 17, 71, 72, 94, 158, 160, 162,
163, 186 Кодексу адміністративного
судочинства України, на підставі ст. ст.
6, 48, 60 Закону України «Про
автомобільний транспорт», статті 11
Поправки 6 Європейської угоди щодо
роботи екіпажів транспортних засобів,
які виконують міжнародні автомобільні
перевезення, Закону України «Про
приєднання України до Європейської
угоди щодо роботи екіпажів
транспортних засобів, які виконують
міжнародні автомобільні перевезення
(ЄУТР)», суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_3 до Управління
Укртрансінспекції у Волинській
області про визнання протиправними та
скасування постанов від 17 березня 2014
року №028910, №028911, №028912, №028913, відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого статтею 186 КАС
України, якщо таку апеляційну скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку повністю або
частково шляхом подання апеляційної
скарги до Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Волинський окружний адміністративний
суд. Апеляційна скарга на постанову
суду подається протягом десяти днів з
дня отримання копії постанови, яка буде
складена у повному обсязі 20 квітня 2014
року. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Львівського апеляційного
адміністративного суду.

Головуючий
С.Ф. Костюкевич