Справа № 2а-6107/12/2670
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2014-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
в порядку письмового провадження
14 квітня 2014 року 13:00 №
Окружний адміністративний суд
міста Києва у складі головуючого судді
Маруліної Л.О., розглянувши у
письмовому провадженні
адміністративну справу
за позовомФізичної особи-підприємця
ОСОБА_1доДержавної податкової
інспекції у Оболонському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві провизнання недійсним та
скасування податкового
повідомлення-рішення від 17.05.2011 року №
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі
також - позивач, ФОП ОСОБА_1) звернувся
до Окружного адміністративного суду
міста Києва з позовом до Державної
податкової інспекції у Оболонському
районі міста Києва Державної
податкової служби про визнання дій
протиправними, визнання недійсними та
скасування податкового
повідомлення-рішення від 17.05.2011 року №
№ 94, рішення про опис майна у податкову
заставу від 18.08.2011 року.
Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
13.07.2012 року, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 11.10.2012 року,
позов задоволено частково, визнано
протиправними та скасовано податкову
вимогу № 94 від 17.08.2011 року та рішення
про опис майна у податкову заставу від
18.08.2011 року, у задоволені решти позовних
Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 17.02.2014 року по справі
заміну відповідача (Державної
податкової інспекції у Оболонському
районі м. Києва Державної податкової
служби) його правонаступником -
Державною податковою інспекцією в
Оболонському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві (далі
також - відповідач, ДПІ у Оболонському
районі ГУ Міндоходів у м. Києві); (2)
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 13.07.2012 року та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 11.10.2012 року
скасовано в частині відмови в
задоволенні позову про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Оболонському районі м. Києва Державної
року та направлено справу в цій частині
на новий розгляд до суду першої
Ухвалою Окружного адміністративного
суду м. Києва від 21.03.2014 року справу
прийнято до провадження суддею
Маруліною Л.О. та відкрито провадження
у справі і призначено судовий розгляд
справи.
В судове засідання 09.04.2014 року прибули
представники сторін. З урахуванням
вимог ст. ст. 44, 122 Кодексу
адміністративного судочинства
України, за клопотанням сторін в
судовому засіданні суд продовжив
розглядати справу в письмовому
Позивач позов підтримує в повному
обсязі. Позовні вимоги вмотивовує тим,
що є власником приміщень, які розміщені
на земельній ділянці та за
користування якою йому було нараховано
земельний податок, та з 01.01.2011 року
перебував на спрощеній системі
оподаткування і був платником єдиного
податку. На переконання позивача,
оскільки він був платником єдиного
податку у спірний період, він не є
платником плати за землю щодо
земельної ділянки на якій знаходиться
належні йому приміщення.
На підтвердження своїх доводів позивач
вказує на те, що в силу положень статті 6
Указу Президента "Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва", що
був чинний в період визначення йому
податкових зобов'язань, він звільнений
від сплати земельного податку. Проте,
всупереч наведеному та відповідним
положенням податкового законодавства,
податковий орган прийшов до висновку,
що позивач є платником земельного
податку у 2011 році та нарахував
Відповідач проти позову заперечує з
підстав, викладених в письмових
запереченнях та пояснень, наданих в
судових засіданнях. Відповідач вважає,
повідомлення-рішення прийнято в
порядку та у відповідності із чинним
законодавством, а відтак підстав для
його скасування немає. Зокрема,
представник податкового органу
зазначив, що у даному випадку нерухоме
майно не використовувалось у власній
господарській діяльності позивача, а
отже на нього не поширюються
особливості справляння єдиного
податку, передбачені п.п. «г» п.п. 1. п. 1
Підрозділу 8 Податкового кодексу
України, якими, зокрема, передбачено, що
платники єдиного податку не є
платниками земельного податку, крім
земельного податку за земельні
ділянки, що не використовуються для
ведення підприємницької діяльності.
Дослідивши матеріали справи, Окружним
адміністративним судом міста Києва
встановлено, що позивач - ОСОБА_1
зареєстрований у статусі фізичної
особи-підприємця 07.05.1998 року
Оболонською районною у м. Києві
державною адміністрацією (і.н. НОМЕР_2).
Відповідно до свідоцтва про сплату
єдиного податку НОМЕР_3 позивач у 2011
році був зареєстрований платником
єдиного податку. У згаданому свідоцтві
зазначено види діяльності позивача:
роздрібна торгівля товарами, здавання
в оренду власного нерухомого майна,
дослідження кон'юнктури ринку. Як
зазначено у свідоцтві, місце
здійснення діяльності - АДРЕСА_1 (склад);
Під час розгляду справи встановлено, що
позивач, як суб'єкт підприємницької
діяльності, є власником нежитлових
приміщень загальною площею 78,50 кв.м., що
розташовані за адресою: АДРЕСА_1 літера
А, які придбані позивачем до договором
від 19.08.2004 року № 992, укладеним з
Регіональним відділенням ФДМУ по м.
Києву, стосовно якого позивачем також
надано акт приймання-передачі від
08.10.2004 року та реєстраційне
посвідчення, видане Київським міським
бюро технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
Окрім того, позивач, як суб'єкт
підприємницької діяльності, також є
власником нежитлового приміщення
загальною площею 46,90 кв.м., що також
розташоване за адресою: АДРЕСА_1 літера
А, яке придбане ним за договором № 993
від 19.08.2004 року, укладеним з
Регіональним відділенням ФДМУ по м.
Києву, щодо чого позивачем також надано
акт приймання-передачі від 08.10.2004 року
та реєстраційне посвідчення, видане
Київським міським бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна.
Матеріали справи свідчать, що договір
оренди земельної ділянки не укладався,
земельна ділянка у власність позивачем
Відповідачем на підставі пп.54.3.3 п.54.3
ст.54, п.286.5 ст.286 Податкового кодексу
України було прийнято податкове
року, яким позивачу нараховано плату за
землю на 2011 рік у сумі 4 633,72 грн.
Як вбачається з матеріалів справи,
підставою для прийняття податкового
повідомлення-рішення стали дані
вищезазначених договорів, витяг з
державного земельного кадастру м.
Києва (кадастровий номер 78:028:015) витяг з
нормативну грошову оцінку земельної
ділянки від 28.04.2006 року № 282.
Вважаючи свої права порушеними,
позивач звернувся до суду.
Проаналізувавши матеріали справи, суд
вважає позовні вимоги обґрунтованими
та такими, що підлягають задоволенню,
виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ст. 1 Указу Президента
«Про спрощену систему оподаткування,
обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва» від 03.07.1998 року № 727/98 (в
редакції на час виникнення спірних
правовідносин), який діяв в період до
01.01.2012 року (Закон від 04.11.2011 року № 4014-VI),
спрощена система оподаткування, обліку
та звітності запроваджувалась для
фізичних осіб, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і у трудових
відносинах з якими, включаючи членів їх
сімей, протягом року перебуває не
більше 10 осіб та обсяг виручки яких від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) за рік не перевищує 500 тис.
Статтею другою зазначеного Указу
Президента передбачено, що суб'єкти
малого підприємництва - фізичні особи
мають право самостійно обрати спосіб
оподаткування доходів за єдиним
податком шляхом отримання свідоцтва
про сплату єдиного податку.
Відповідно до статті 6 Указу Президента
суб'єкт малого підприємництва, який
сплачує єдиний податок, не є платником
таких видів податків і зборів
(обов'язкових платежів), зокрема, як
плати (податку) за землю.
У той же час, згідно п. 1 Підрозділу 8
розділу ХХ ПК України, який набрав
чинності з 1 січня 2011 року, визначено, що
до внесення змін до розділу XIV
Податкового кодексу України в частині
оподаткування суб'єктів малого
підприємництва, зокрема, Указ
Президента України від 3 липня 1998 року
№ 727 «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва»
застосовується з урахуванням таких
особливостей: платники єдиного податку
не є платниками таких податків і
зборів, визначених Податковим кодексом
України, зокрема, земельного податку,
крім земельного податку за земельні
ділянки, що не використовуються для
ведення підприємницької діяльності.
Статтею 42 Господарського кодексу
України визначено, що підприємництво -
це самостійна, ініціативна,
систематична, на власний ризик
господарська діяльність, що
здійснюється суб'єктами
господарювання (підприємцями) з метою
досягнення економічних і соціальних
результатів та одержання прибутку.
У свою чергу, під господарською
діяльністю розуміється діяльність
суб'єктів господарювання у сфері
суспільного виробництва, спрямована на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг
вартісного характеру, що мають цінову
визначеність (ч. 1 ст. 3 ГК України).
Виходячи з аналізу наведених вище
правових актів у їх сукупності, платник
єдиного податку звільняється від
сплати земельного податку із земельних
ділянок, на яких розташовані його
приміщення, які у свою чергу
використовуються для здійснення
підприємницької діяльності.
Матеріали справи свідчать, що позивач є
власником нежитлових приміщень саме в
якості суб'єкта підприємницької
діяльності, про що зазначено в наданих
позивачем копіях реєстраційних
посвідчень на вищевказані приміщення.
Як вбачається з наданої позивачем
копії свідоцтва про сплату єдиного
податку НОМЕР_3 від 01.01.2011 року, місцем
провадження господарської діяльності
є місцезнаходження придбаних
позивачем нежитлових приміщень. Крім
того, як вбачається зі свідоцтва про
сплату єдиного податку НОМЕР_3
вбачається, що одним із видів
діяльності позивача є здавання в
оренду власного нерухомого майна.
З огляду на наведене, враховуючи
відсутність інших доказів на
спростування вказаних обставин, суд
приходить до висновку, що належні
позивачу нежитлові приміщення
використовувались ним в його
підприємницькій діяльності, а тому
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення від 17.05.2011 року №
Згідно з вимогами статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.
Статтею 159 Кодексу адміністративного
судочинства України встановлено, що
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яке
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
Таким чином, враховуючи вищевикладене
суд дійшов висновку, що викладені в
позовній заяві доводи позивача є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.
Відповідно до частини першої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.
Керуючись ст.ст.2-15, 17-18, 33-35, 41-42, 47-51, 56-59,
69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 110-111,112, 121, 122-143, 151-154,
158, 162, 163, 167, 185-186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
до Державної податкової інспекції у
Оболонському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
визнання недійсним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
повідомлення-рішення від 17.05.2011 року
інспекцію у Оболонському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Стягнути з Державного бюджету України
на користь Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 до Державної податкової
інспекції у Оболонському районі
Головного управління Міндоходів
витрати по сплаті судового збору у
розмірі 32 гривні 19 коп.
Покласти на відповідний підрозділ
Державної казначейської служби
України виконання постанови суду в
частині стягнення судових витрат за
рахунок бюджетних асигнувань
Державної податкової інспекції у
Оболонському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві.
Постанова набирає законної сили згідно
ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України та може бути
оскаржена до суду апеляційної
інстанції за правилами, встановленими
ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя
Л.О. Маруліна