Справа № 872/13018/13
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2014-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

06 березня 2014 рокусправа № 804/4/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Кругового О.О.

суддів: Дадим Ю.М.
Уханенка С.А.

за участю секретаря судового
засідання: Сколишева О.О.,

за участю:

представника відповідача Максименко
А.І.,

представника позивача Підлужного
В.М..

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Кіровському
районі м.Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 25
квітня 2013 року у справі №804/4/13-а за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю Підприємства
«Теплотехніка» до Державної
податкової інспекції у Кіровському
районі м.Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

в с т а н о в и в:

02.01.2013 року Товариство з
обмеженою відповідальністю
Підприємство «Теплотехніка»
звернулось до суду із позовом, в якому
просило визнати протиправним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення від 26.06.2012 року
№ про сплату 260677 грн. податку на
прибуток та штрафних (фінансових)
санкцій у розмірі 57 198 грн. 50 коп.;
визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення від
11.10.2012 р. № про сплату 166 889 грн.
податку на додану вартість та штрафних
(фінансових) санкцій (штрафів) у розмірі
30 926 грн.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 25
квітня 2013 року адміністративний позов
Товариства з обмеженою
відповідальністю підприємства
«Теплотехніка» - задоволено. Визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення-рішення № від 26.06.2012
р. про сплату 260677 грн. податку на
прибуток та штрафних (фінансових)
санкцій у розмірі 57 198 грн. 50 коп.
Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення №
від 11.10.2012 р. про сплату 166 889 грн.
податку на додану вартість та штрафних
(фінансових) санкцій у розмірі 30 926 грн..

Не погодившись з рішенням суду
Державна податкова інспекція у
Кіровському районі м.Дніпропетровська
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області, відповідач,
звернулась з апеляційною скаргою, в
якій, посилаючись на порушення судом
першої інстанції матеріального та
процесуального права, просить
скасувати оскаржувану постанову та
прийняти нову про відмову у
задоволенні позовних вимог у повному
обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим,
фактично, доводами акту перевірки.
Також відповідач зазначає, що
податкові повідомлення-рішення
прийняті в межах повноважень, на
підставі та у спосіб, визначений
Конституцією України та Законами
України, а відтак підстави для їх
скасування відсутні.

Від позивача надійшли заперечення на
апеляційну скаргу, в яких він вказує на
незаконність та необґрунтованість
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень, просить апеляційну
скаргу відповідача залишити без
задоволення, а постанову суду першої
інстанції без змін.

В судовому засіданні від представника
відповідача надійшло клопотання щодо
заміни найменування сторони у справі, а
саме: просить замінити назву
відповідача на Державна податкова
інспекція в Кіровському районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області.

Порадившись на місці, колегія суддів
ухвалила клопотання представника
відповідача задовольнити, замінити
назву відповідача у справі на Державна
податкова інспекція в Кіровському
районі м. Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області.

Дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, перевіривши
правильність застосування судом норм
матеріального права, надану правову
оцінку досліджених судом доказів по
справі, суд апеляційної інстанції
приходить до висновку про відсутність
підстав для задоволення апеляційної
скарги з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та
матеріалами справи підтверджено, що у
період з 12.04.2011 р. по 28.05.2011 р. посадовими
особами ДПІ у Кіровському районі
м.Дніпропетровська Дніпропетровської
області проведено планову виїзну
перевірку позивача з питань дотримання
вимог податкового законодавства за
період з 01.01.2009 року по 31.12.2011, валютного
та іншого законодавства за період з
01.01.2009 р. по 31.12.2011 р., за результатами
якої складено Акт від 05 червня 2012 року
№598/222/31402141.

В акті перевірки зроблено висновок про
порушення позивачем:

1 п.1.32 ст.1, п.п.4.1.6 п.4.1 ст.4, п.п.52.1, пп.5.3.9
п.5.3, пп. 5.2.1 п.5.2 п.5.1 п. 5.9 ст.5 пп.11.2.1 п.11.2,
пп.11.3 ст.11 Закону України «Про
оприбуткування прибутку підприємств»
від 28 грудня 1994 року №334/94-ВР в
результаті чого встановлено:

- заниження у 1 кварталі 2009 р.- 11869 грн.,
півріччя 2009 р. - 114 475 грн., у 2009 році - 228
790 грн., 1 квартал 2011 року - 103 179 грн.

- завищення за 9 місяців 2009 року у сумі
- 20107 грн., за 2010 рік - 71292 грн.,в
результаті допущених порушень
податкового законодавства, які
відображено в п.3.1.1, 3.1.2 розділу 3 акту
перевірки.

2 пп.7.3.1 п.7.3, пп.7.4.1 пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» від 03.04.97 №168/97-ВР занижено
податкові зобов'язання на загальну
суму 166889 грн., у т.ч. по періодах серпень
2009 року на суму 5930 грн., вересень 2009 року
на суму -6574 грн., жовтень на суму - 20230
грн., листопад на суму - 46045 грн., грудень
2009 на суму - 41935 грн., листопад 2010 року на
суму - 2986 грн., січень 2011 року на суму -
10131 грн., лютий 2011 року на суму 29890 грн.,
березень 2011 року на суму -3168 грн..

3 В порушення п.19.2б ст.19 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» від 22.05.03 №889-IV, п.51.1 ст.51
Податкового кодексу України від 02.12.2010
№2755-VI, підприємство не відобразило в
податкових розрахунках за формою - 1 ДФ
за період, що перевірявся, виплату
доходів приватним підприємцям;

4 абз. а п.19.2 ст.19, абз. а п.172 ст.17, з
урахуванням пп.6.3.3 п.6.3 ст.6 пп.20.3.2 п.20.3
ст.20 закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб» від 22.05.03 №889-IV ,
п.4 Порядку надання документів та їх
склад при застосуванні податкової
соціальної пільги, затвердженого
Постановою КМУ від 26.12.2003 року №2035 «Про
затвердження Порядку надання
документів та їх складу при
застосуванні податкової соціальної
пільги», підприємством не нараховано,
не утримано та не перераховано до
бюджету податок з доходів фізичних
осіб у сумі 381,76 грн. (302.50 х 7 х 15% + 434.50 х 15%)
з виплаченого доходу фізичним особам.

5 пп.168.1.1 п.168.1 ст.168, п.176.2 ст.1' 76 з
урахуванням пп.164.2.2 п.164.2 ст.164
Податкового кодексу України від 02.12.2010
№2755-VI, підприємством не нараховано не
отримано, та не перераховано до бюджету
податок з доходів фізичних осіб у сумі
201.64 грн. з виплаченої заробітної плати.

ТОВ підприємством «Теплотехніка»
було подано заперечення на Акт
перевірки, на які позивачу було надано
відповідь від 25.06.2012 р. №7473/10/22-2.

На підставі Акту перевірки податковим
органом прийнято податкові
повідомлення-рішення від 26.06.2012 року
№ та №.

Не погодившись з податковим
повідомленням-рішенням від 26.06.2012 р.
№, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання за основним
платежем з податку на прибуток на суму
260 677 грн. та застосовано штрафні
(фінансові) санкції (штрафи) у розмірі 571
98,5 грн. позивач звернувся до Державної
податкової служби у Дніпропетровської
області з первинною скаргою.

23.08.2012 р. Державна податкова служба у
Дніпропетровській області доручила
ДПІ у Кіровському районі
м.Дніпропетровська провести
позапланову виїзну документальну
перевірку щодо підтвердження питань,
які викладені у скарзі позивача.

В подальшому у період з 11.09.2012 року по
17.09.2012 року посадовими особами ДПІ у
Кіровському районі м.Дніпропетровська
проведено позапланову виїзну
перевірку позивача щодо підтвердження
питань, які викладені в скарзі
позивача, за результатами якої
складено Акт від 21.09.2012 р. №1373/222/31402141.

16.10.2012 року на адресу позивача надійшло
податкове повідомлення-рішення №
від 11 жовтня 2012 року, яким збільшено
суму грошового зобов'язання за
основним платежем з податку на додану
вартість із вироблених в Україні
товарів, робіт, послуг на суму 166 889
грн. та застосовано штрафні (фінансові)
санкції (штрафи) у розмірі 30 926 грн., а
також відізвано податкове
повідомлення-рішення від 26.06.2012 року
№.

Правомірність та обґрунтованість
податкових повідомлень-рішень №
від 26.06.2012 року та № від 11 жовтня
2012 року є предметом спору переданого на
вирішення суду.

Вирішуючи спір між сторонами та
задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення є незаконними та
необґрунтованими, а тому підлягають
скасуванню, як такі, що порушують права
платника податків.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з такими висновками суду,
з огляду на наступне.

Надаючи правову оцінку правомірності
та обґрунтованості податкового
повідомлення-рішенню № від 26.06.2012
року суд апеляційної інстанції
виходить з наступного.

У відповідності до п. 4.1. ст.4 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» валовий доход - загальна
сума доходу платника податку від усіх
видів діяльності, отриманого
(нарахованого) протягом звітного
періоду в грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах як на території
України, її континентальному шельфі,
виключній (морській) економічній зоні,
так і за їх межами.

Згідно до пп.4.1.5 п.4.1 ст.4 «Про
оподаткування прибутку підприємств»
валовий дохід включає, доходи, не
враховані в обчисленні валового доходу
періодів, що передують звітному та
виявлені у звітному періоді.

У відповідності до п. 5.1. ст.5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» валові витрати
виробництва та обігу (далі - валові
витрати) - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Згідно п.5.2.7 п.5.2 ст.5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
до складу валових витрат включається
суми витрат, не враховані у минулих
податкових періодах у зв'язку із
допущенням помилок та виявлених у
звітному періоді у розрахунку
податкового зобов'язання.

Відповідно до п.5.1 ст.5 Закону
України «Про погашення платників
податків перед бюджетом та державними
цільовими фондами» податкове
зобов'язання, самостійно визначене
платником податків у податковій
декларації, вважається узгодженим з
дня подання такої податкової
декларації. Платник податків має право
не подавати такий розрахунок, якщо такі
уточнені показники зазначаються ним у
складі податкової декларації за
будь-який наступний податковий період,
протягом якого такі уточнені показники
зазначаються ним у складі податкової
декларації за будь-який наступний
податковий період, протягом якого такі
помилки були самостійно виявлені.
Форма уточнюючих розрахунків
визначається у порядку, встановленому
для податкових декларацій.

Встановлені обставини справи свідчать
про те, що позивачем було подано
коригування показників податкової
звітності з податку на прибуток за 2008
рік в податковій декларації за
півріччя 2009 р., а саме скориговано
валові доходи у зв'язку із виправленням
самостійно виявлених помилок з
результатами минулих податкових
періодів шляхом внесення у рядок 02.2
декларації суми 568 404,00 грн., а також
скориговано валові витрати у зв'язку із
виправленням самостійно виявлених
помилок за результатами минулих
податкових періодів шляхом внесення у
рядок 05.2 декларації у сумі 800 887,00 грн..
Оскільки помилки щодо обрахування
валових витрат більше ніж помилки при
обрахуванні валових доходів, то
зазначене коригування не призвело до
недоплати податку на прибуток.

При цьому, суд апеляційної
інстанції погоджується з позицією суду
першої інстанції щодо неприйняття
доводів відповідача щодо
безпідставного ненадання ТОВ
підприємство «Теплотехніка» пояснень
щодо причин збитковості господарської
діяльності підприємства у 2008 році.
Податковим законодавством України не
передбачено обов'язку платника
податків пояснювати податковому
органу причини збиткової діяльності
підприємства, крім того, факт збиткової
діяльності підприємства не є підставою
для невизнання податкової звітності
такого підприємства.

За таких обставин суд
апеляційної інстанції погоджується з
висновками суду першої інстанції щодо
неправомірності та безпідставності
податкового повідомлення-рішення
№ від 26.06.2012 року та наявності
достатніх підстав для його скасування.

Надаючи правову оцінку правомірності
та обґрунтованості податкового
повідомлення-рішення № від 11
жовтня 2012 року суд апеляційної
інстанції виходить з наступного.

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового
кодексу України, податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно з п.198.2 ст.198 ПК України, датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

У відповідності ж з п.198.6 ст.198 ПК
України, не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог статті
201 цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу.

Встановлені обставини справи свідчать
про те, що ТОВ підприємство
«Теплотехніка» (покупець) та ПП
«АКМ-Метал» (постачальник) було
укладено Договір №01/01-10 від 11 січня 2010
р.. Відповідно до якого постачальник
зобов'язується поставити, а покупець
прийняти та оплатити металопрокат
(товар) за ціною, у обсязі та кількості
визначених умовами договору.

При цьому, судом першої інстанції
встановлено та матеріалами справи
підтверджено, що придбаний у ПП
«АКМ-Метал» було використано позивачем
у своїй господарській діяльності при
виготовленні готової продукції.

Разом з тим, як вбачається з Акту
перевірки №1373/222/31402141 від 21.09.2012 його
висновки ґрунтуються, зокрема, на
висновках Акту ДПІ у
Красногвардійському районі
м.Дніпропетровська від 01.08.2011 р.
№2584/23-307/34656996 «Про результати
документальної перевірки ПП
«АКМ-Метал» з питання правильності
формування податкових зобов'язань та
податкового кредиту за січеь-квітень
2011 р.» надісланого листом №17561/7/23-3 від
01.08.2011 р., згідно якого встановлено
відсутність у ПП «АКМ-Метал»
необхідних умов для здійснення
господарської діяльності в частині
купвлі-продажу, реалізації та
відвантаження товарно-матеріальних
цінностей, що унеможливлює здійснення
господарської діяльності ПП
«АКМ-Метал».

У зв'язку із наведеним, ДПІ зроблені
висновки щодо неможливості
підтвердження реальності
взаємовідносин між позивачем та ПП
«АКМ-Метал».

Суд апеляційної інстанції не
погоджується з такою позицією
податкового органу з огляду на
наступне.

Взаємовідносини між суб'єктами
господарювання ТО підприємство
«Теплотехніка» та ПП «АКМ-Метал» у
перевіряємий період відбувалися на
підставі укладеного договору поставки.
При укладенні договору його сторонами
було досягнуто усіх істотних умов,
договір укладено у письмовій формі, як
того вимагає цивільне законодавство, і
спрямований на встановлення
правовідносин, в контексті ст. 626 ЦК
України.

Отже, зміст зазначеного правочину не
суперечить Цивільному кодексу України,
іншим актам цивільного законодавства,
а також моральним засадам суспільства.

Крім того, в Акті перевірки, який став
підставою для прийняття спірного
податкового повідомлення-рішення, не
наведено обставин, які б вказували на
безтоварність або нікчемність
операцій. Висновки про завищення
позивачем формування податку на додану
вартість, згідно з Актом перевірки,
зроблені податковим органом з огляду
на аналіз фінансово-господарської
діяльності контрагента позивача, а не
виходячи з аналізу суті та наслідків
господарських операцій, які мали місце
у перевіряємому періоді, та за
наслідками яких позивачем сформовано
податковий кредит та визначено
податкові зобов'язання.

Згідно ст. 204 ЦК України правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним. Згідно
ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є
правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний
правочин). У цьому разі визнання такого
правочину недійсним судом не
вимагається.

Відповідно до ст.228 ЦК України, в
редакції яка діяла на час укладення
спірного договору, правочин вважається
таким, що порушує публічний порядок,
якщо він був спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним.

Отже, вказаною нормою права визначено
об'єктивну сторону нікчемного
правочину, тобто визначено ознаки, за
наявності яких укладений правочин
можливо кваліфікувати як нікчемний.
Податковим органом, в акті перевірки не
наведено, визначених нормою права,
ознак, які б свідчили про нікчемність
укладених позивачем правочинів.
Відсутність у контрагента необхідних
умов для здійснення
фінансово-господарської діяльності та
можливі інші порушення, які ним були
допущені, не є тими ознаками, які
вказують на нікчемність укладених
правочинів.

Крім цього, для кваліфікації правочину
за статтею 228 ЦК України та
застосування відповідних наслідків,
необхідною та обов'язковою умовою є
наявність умислу у формі вини, яка
виражається в намірі порушити
публічний порядок сторонами правочину
або однією зі сторін.

Відповідачем, на якого відповідно до ч.2
ст.71 КАС України покладено обов'язок
щодо доказування правомірності
прийнятого рішення, не доведено того,
що сторонами укладено угоду не з метою
реального настання правових наслідків,
а з метою порушення публічного порядку.

Доказів того, що укладені договори між
ТОВ підприємство «Теплотехніка» та ПП
«АТМ-Метал» визнано судом недійсними,
відповідачем суду також не надано.

Отже, зміст зазначеного правочину не
суперечить Цивільному кодексу України,
іншим актам цивільного законодавства,
а також моральним засадам суспільства.

Більш того, наявні в матеріалах справи
документи щодо придбання товару
свідчать про факт реального здійснення
господарських операцій позивачем з ПП
«АКМ-Метал». Відповідачем не надано
доказів на спростування отримання
позивачем товарів від ПП «АКМ-Метал» за
договором №01/01-10 від 11 січня 2010 р..

Так на підтвердження правомірності
формування податку на прибуток,
податку на додану вартість та
спростування висновків податкового
органу про нікчемність угод між
позивачем та ПП «АКМ-Метал» було надано
наступні документи: журнал-ордер і
відомість по рахунку 631 «розрахунки з
вітчизняними постачальниками» за
січень 2011 року, лютий 2011 року, дорожні
листи, дозволи на проїзд, податкові
накладні, рахунки-фактури, видаткові
накладні, податкова звітність.

Отже, суд першої інстанції вірно
зазначив, що перелічені вище первинні
бухгалтерські документи свідчать про
реальність здійснення господарських
операцій по договору №01/01-10 від 11 січня
2010 р., укладеного між ТОВ підприємство
«Теплотехніка» та ПП «АКМ-Метал», а
також про правомірність включення
позивачем до складу податкового
кредиту сум ПДВ за вказаними
правовідносинами.

За таких обставин суд
апеляційної інстанції погоджується з
висновками суду першої інстанції щодо
неправомірності та безпідставності
податкового повідомлення-рішення
№ від 11 жовтня 2012 року та
наявності достатніх підстав для його
скасування.

З огляду на викладені обставини, суд
апеляційної інстанції дійшов висновку
про те, що судом першої інстанції в
достатньому обсязі з'ясовано обставини
справи та ухвалено законне і
обґрунтоване рішення, у зв'язку з чим
підстав для скасування рішення суду, в
межах доводів апеляційної скарги, не
існує.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.195, ст.196, п.1 ч.1
ст.198, ст.200, ст.205, ст.206 КАС України суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Кіровському
районі м.Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області - залишити
без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 25
квітня 2013 року у справі №804/4/13-а - без
змін.

Ухвала суду апеляційної
інстанції набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів.

(ухвалу у повному обсязі виготовлено
11.03.2014 р.)

Головуючий:
О.О. Круговий

Суддя:
Ю.М. Дадим

Суддя:
С.А. Уханенко