Справа № 755/1003/14-а
Суддя: Яровенко Н. О.
Дата ухвалення: 2014-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 755/1003/14-а
Провадження № 2-а/755/81/14
"09" квітня 2014 р. Дніпровський
районний суд м. Києва у складі:
головуючої судді Яровенко Н.
при секретарі Лисенко
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України у
Дніпровському районі міста Києва про
визнання бездіяльності протиправною
та зобов'язання вчинити певні дії, -
Позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Дніпровському районі м. Києва про
визнання бездіяльності протиправною
та зобов'язання вчинити певні дії
посилаючись на те, що 02.12.2013 року в
інтересах ОСОБА_1 була подана заява про
поновлення виплати раніше призначеної
пенсії за віком на підставі Рішення
Конституційного Суду України від 07.10.2009
року, яка була припинена після його
виїзду на постійне місце проживання до
держави Ізраїль. Листом від 13.12.2013 року
представника позивача повідомлено, що
немає законних підстав для поновлення
такої виплати. Рішенням
Конституційного Суду України від 07.10.2009
року № 25-рп/2009, було визнано
неконституційними положення п. 2 ч. 1 ст.
49 та друге речення ст. 51 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування». Тому просить
суд визнати протиправною
бездіяльність відповідача щодо
поновлення позивачу виплат
призначеної пенсії та зобов'язати його
нарахувати та виплатити починаючи з
02.12.2013 року пенсію за віком довічно.
Представник позивача у судовому
засіданні позов підтримав у повному
обсязі, просив задовольнити з підстав
викладених у ньому, додатково
звернувши увагу суду на той факт, що
нормативно-правові акти, які слугували
підставою для припинення виплат
позивачу пенсії визнано
неконституційними КСУ, а відповідно до
ст. 69 Закону України «Про
Конституційний Суд України», рішення і
висновку КСУ рівною мірою є
обов'язковими до виконання.
Представник відповідача у судовому
засіданні позов не визнала у повному
обсязі та пояснила, що дійсно рішенням
КСУ від 07.10.2009 року було визнано
неконституційними положення п. 2 ч. 1 ст.
49 та друге речення ст. 51 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», у зв'язку з чим,
вказані правові норми Закону України
втратили чинність з 07.10.2009 року, у
зв'язку з чим рішення КСУ поширюється
на осіб, які виїхали на постійне місце
проживання за кордон після 07.10.2009 року,
а позивач виїхав до цієї дати, а тому в
Управління не має законних підстав
щодо поновлення виплат пенсії
Суд, вислухавши пояснення представника
позивача, представника відповідача,
дослідивши матеріали справи приходить
Як вбачається з пояснень та матеріалів
справи, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 призначено
пенсію за віком з 01.01.1993 року, що
підтверджується посвідченням № НОМЕР_1
від 28.04.1993 року (а.с.5).
В судовому засіданні з пояснень
представників сторін встановлено, що
ОСОБА_1 виїхав з держави України на
постійне місце проживання до держави
Ізраїль, у зв'язку з чим, йому на
підставі положень п. 2 ч. 1 ст. 49 та ст. 51
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» було припинено виплату
Статтею 5 КАС України визначено, що
адміністративне судочинство
здійснюється відповідно до
Конституції України, цього Кодексу та
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України. Провадження в
адміністративних справах здійснюється
відповідно до закону, чинного на час
вчинення окремої процесуальної дії,
розгляду і вирішення справи.
Рішенням Конституційного Суду України
від 07.10.2009 року № 25-рп/2009 (далі - Рішення)
визнано такими, що не відповідають
Конституції України (254к/96-ВР) (є
неконституційними), положення пункту 2
частини першої статті 49, другого
речення статті 51 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV
(1058-15). Положення Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» (1058-15), визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України цього Рішення.

При цьому, Конституційним Судом
України у абз. 3 п. 3.3 Рішення зазначено,
що визнання оспорюваних положень
Закону (1058-15) неконституційними має
наслідки лише для пенсіонерів, які
проживають (перебувають) у державах, з
якими Україною не укладено
відповідного договору, і не
перешкоджає подальшому унормуванню
питань соціального захисту
пенсіонерів шляхом укладення
міжнародних договорів з цими
державами та виплаті пенсій у
порядку, встановленому чинними
міжнародними договорами.

Згідно ч. 2 ст. 152 Конституції України,
закони, інші правові акти або їх окремі
положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Коснтитуційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Статтею 69 Закону України «Про
Конституційний Суд України», рішення і
висновки Конституційного Суду України
рівною мірою є обов'язковими до
виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

В ч. 1 ст. 45 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» зазначено, що пенсія
призначається з дня звернення за
пенсією, крім таких випадків, коли
пенсія призначається з більш раннього
строку: пенсія за віком призначається з
дня, що настає за днем досягнення
пенсійного віку, якщо звернення за
пенсією відбулося не пізніше трьох
місяців з дня досягнення особою
пенсійного віку.

Пенсія призначається довічно або на
період, протягом якого пенсіонер має
право на виплату пенсії відповідно до
цього Закону (ч. 2 ст. 45 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування»).

З п. 3 Рішення вбачається, що в Україні
як соціальній, правовій державі
людина, її життя і здоров'я, честь і
гідність, недоторканність і безпека
визнаються найвищою соціальною
цінністю. Права і свободи людини та їх
гарантії визначають зміст і
спрямованість діяльності держави.
Утвердження і забезпечення прав і
свобод людини є головним обов'язком
держави (статті 1, 3 Конституції
України) (254к/96-ВР). Зазначені
конституційні положення розвинуті в
розділі II Конституції України (254к/96-ВР)
«Права, свободи та обов'язки людини і
громадянина». Тим самим право на
соціальний захист віднесено до
основоположних прав і свобод. Це право
гарантується загальнообов'язковим
державним соціальним страхуванням за
рахунок страхових внесків громадян,
підприємств, установ і організацій, а
також бюджетних та інших джерел
(частина друга статті 46 Основного
Закону України) (254к/96-ВР) і
забезпечується частиною другою статті
22 Конституції України (254к/96-ВР),
відповідно до якої конституційні права
і свободи гарантуються і не можуть
бути скасовані. Конституційне право на
соціальний захист включає і право
громадян на забезпечення їх у
старості. Пенсія за віком, за вислугу
років та інші її види, що
призначаються у зв'язку з трудовою
діяльністю, заслужені попередньою
працею і є однією з форм соціального
захисту. Цим визначається зміст і
характер обов'язку держави стосовно
тих громадян, які набули право на
одержання пенсії. Закріплюючи на
конституційному рівні право на
соціальний захист кожного
громадянина, без будь-яких винятків,
держава реалізує положення статті 24
Конституції України (254к/96-ВР),
відповідно до яких громадяни мають
рівні конституційні права і не може
бути обмежень за ознаками раси, кольору
шкіри, політичних, релігійних та інших
переконань, статі, етнічного та
соціального походження, майнового
стану, місця проживання, за мовними
або іншими ознаками. Крім того, Україна
гарантує піклування та захист своїм
громадянам, які перебувають за її
межами (частина третя статті 25
Конституції України) (254к/96-ВР).

За таких обставин, суд вважає
адміністративний позов в частині
визнання бездіяльності відповідача в
частині не поновлення позивачу
призначеної пенсії за віком
обґрунтованим та таким, що підлягає
задоволенню.

Щодо іншої позовної вимоги, суд звертає
увагу на наступне.

З положень Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» слідує, що він
поширюється на громадян України,
іноземців (якщо інше не встановлено
міжнародними договорами, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України) та осіб без
громадянства.

Статтею 1 Закону України «Про
громадянство України», регламентовано,
що громадянство України - правовий
зв'язок між фізичною особою і Україною,
що знаходить свій вияв у їх взаємних
правах та обов'язках; особа - фізична
особа; громадянин України - особа, яка
набула громадянство України в порядку,
передбаченому законами України та
міжнародними договорами України;
іноземець - особа, яка не перебуває в
громадянстві України і є громадянином
(підданим) іншої держави або держав;
особа без громадянства - особа, яку
жодна держава відповідно до свого
законодавства не вважає своїм
громадянином.

При цьому, з норм ст. 11 КАС України
випливає, що розгляд і вирішення справ
в адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості. Суд розглядає
адміністративні справи не інакше як за
позовною заявою, поданою відповідно до
цього Кодексу, і не може виходити за
межі позовних вимог. Кожна особа, яка
звернулася за судовим захистом,
розпоряджається своїми вимогами на
свій розсуд, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Відповідно ст. 5 Закону України «Про
громадянство України», документами, що
підтверджують громадянство України, є:
паспорт громадянина України; паспорт
громадянина України для виїзду за
кордон; тимчасове посвідчення
громадянина України; дипломатичний
паспорт; службовий паспорт;
посвідчення особи моряка; посвідчення
члена екіпажу; посвідчення особи на
повернення в Україну.

В ході судового розгляду,
представником позивача було надано
єдиний документ, що на думку
останнього, засвідчує його належність
до громадянства України - пенсійне
посвідчення, однак останній суд до
уваги, в якості належного та
допустимого доказу не враховує,
оскільки ст. 5 Закону України «Про
громадянство України», визначено
вичерпний перелік документів, що
підтверджують громадянство України.

Статтею 8 КАС України визначено, що суд
застосовує принцип верховенства права
з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини, у
зв'язку з чим суд, оцінюючи наявну у
справі сукупність доказів в частині
наявності у позивача громадянства
України вважає її такою, що залишає
місце сумнівам, а наявність останніх
(сумнівів) не узгоджується із
стандартом доказування «поза розумним
сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978
року у справі «Ірландія проти
Сполученого Королівства» (Ireland v. the United
Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який
застосовується при оцінці доказів, а
такі докази можуть «випливати зі
співіснування достатньо переконливих,
чітких і узгоджених між собою
висновків чи схожих неспростовних
презумпцій факту» (рішення
Європейського суду з прав людини,
справа «Коробов проти України» № 39598/03
від 21.07.2011 року (ст. 17 Закону України
«Про виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини») та вважає за необхідне у даній
частині позову відмовити.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 94 КАС
України судові витрати суд відносить
на рахунок держави, оскільки позивач
звільнений від сплати судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 19, 152 Конституції України, ст. 45
Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», ст. 69 Закону України «Про
Конституційний Суд України», ст. ст. 1, 5
Закону України «Про громадянство
України», ст. 17 Законом України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини», Рішенням Конституційного Суду
України від 07.10.2009 року № 25-рп/2009, ст.ст.
8, 9, 11, 69-71, 86, 94, 158-163, 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України у
Дніпровському районі міста Києва про
визнання бездіяльності протиправною
та зобов'язання вчинити певні дії
задовольнити частково.

Визнати незаконною бездіяльність
управління Пенсійного фонду України в
Дніпровському районі м. Києва щодо
поновлення ОСОБА_1 виплати раніше
призначеної пенсії.

В решті адміністративного позову
відмовити.

До суду може бути подана апеляційна
скарга на постанову суду протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Суддя
Н. О. Яровенко