Справа № 2а/0570/8796/12
Суддя: Весельська Т.Ф.
Дата ухвалення: 2014-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" березня 2014 р. м. Київ
К/9991/67824/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Весельської Т.Ф.,

Малиніна В.В.,

Ситникова О.Ф.,

провівши у порядку письмового
провадження касаційний розгляд
адміністративної справи

за позовом ОСОБА_4 до Головного
управління юстиції у Донецькій
області, третя особа - Головне
управління Державної казначейської
служби України в Донецькій області, за
участю прокурора Донецької області,
який діяв в інтересах держави в особі
Головного управління Державної
казначейської служби України в
Донецькій області, про визнання дій
протиправними та відшкодування
моральної шкоди,

провадження в якій відкрито за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 12 жовтня 2012
року, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2009 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом про зобов'язання
Головного управління юстиції у
Донецькій області надати відповідь на
його заяву від 27 квітня 2009 року, у якій
він просив його накласти арешт на
рахунки Київської районної ради міста
Донецька за невиконання у
добровільному порядку постанови
Київського районного суду міста
Донецька від 15 травня 2007 року про
стягнення на його користь моральної
шкоди в розмірі 500 грн. та в зв'язку з
цим, просив стягнути з нього моральну
шкоду у розмірі 10000 грн., заподіяну йому
вже ненаданням відповіді на це
звернення.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 7 вересня 2009
року, залишеною без змін ухвалою
Донецького апеляційного
адміністративного суду України від 23
грудня 2009 року, позов задоволено
частково. Зобов'язано Головне
управління юстиції у Донецькій області
надати ОСОБА_4 відповідь на його заяву
від 27 квітня 2009 року. В задоволенні
позовних вимог про стягнення моральної
шкоди відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 17 квітня 2012 року рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
в частині відмови в задоволенні
позовних вимог про стягнення моральної
шкоди скасовано, а справу направлено до
суду першої інстанції на новий розгляд
саме в цій частині позовних вимог. В
іншій частині судові рішення залишені
без змін.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 5 вересня 2012
року позов задоволено частково.
Стягнуто з Головного управління
юстиції в Донецькій області на користь
ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі 500
грн. В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 12
жовтня 2012 року постанову суду першої
інстанції скасовано та у задоволенні
позовних вимог про стягнення моральної
шкоди ОСОБА_4 відмовлено.

В обґрунтування касаційної скарги
ОСОБА_4 посилається на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
у зв'язку з чим ставить питання про
скасування прийнятого ним рішення та
залишення в силі рішення суду першої
інстанції.

Головне управління юстиції у Донецькій
області своїм правом, як сторони в
справі, не скористалося та заперечень
на касаційну скаргу не подало.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши
доводи касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи та рішення, що
приймалися під час її розгляду, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга
задоволенню не підлягає з огляду на
таке.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
внаслідок порушення відповідачем
права позивача на одержання письмової
відповіді на заяву, останньому була
заподіяна моральна шкода.

Скасовуючи зазначене рішення суду
першої інстанції, апеляційний суд
зазначив, що громадянину на його вимогу
і в порядку, встановленому чинним
законодавством, можуть бути
відшкодовані моральні збитки, завдані
неправомірними діями або рішеннями
органу чи посадової особи під час
розгляду лише скарги, а не заяви, що
мало місце в даному випадку.

Колегія суддів погоджується з
висновком апеляційного суду з огляду
на таке.

Відповідно до пункту 3 постанови
Пленуму Верховного Суду України № 4
від 31 березня 1995 року «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» під
моральною шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Згідно з частиною другою статті 23
Цивільного кодексу моральна шкода
полягає: у фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

За приписами статті 3 Закону України
від 2 жовтня 1996 року № 393/96-ВР
«Про звернення громадян» (далі Закон №
393/96-ВР) під зверненнями громадян слід
розуміти викладені в письмовій або
усній формі пропозиції (зауваження),
заяви (клопотання) і скарги.

Таким чином, законодавець розмежовує
звернення громадян на пропозиції
(зауваження), заяви (клопотання) і
скарги.

Частиною другою статті 25 цього ж Закону
встановлено, що громадянину на його
вимогу і в порядку, встановленому
чинним законодавством, можуть бути
відшкодовані моральні збитки, завдані
неправомірними діями або рішеннями
органу чи посадової особи при розгляді
скарги. Розмір відшкодування моральних
(немайнових) збитків у грошовому виразі
визначається судом.

Однак, як встановлено судами, позивач
звертався до відповідача з відповідною
заявою, а не скаргою.

Тож, висновок апеляційного суду, що
положення частини другої статті 25
Закону № 393/96-ВР застосуванню до
спірних правовідносин не підлягають є
правильним.

Також апеляційний суд надав правильну
правову оцінку поданим позивачем
медичним документам та обґрунтовано не
взяв їх до уваги, пославшись на те, що
зазначені в них захворювання мають
хронічний характер, є тривалими та не
пов'язані з діями (бездіяльністю)
відповідача.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4
зводяться до того, що відповідно до
Закону № 393/96-ВР відповідач в
обов'язковому порядку повинен був
надати йому відповідь на звернення і
його бездіяльність з цього питання
була визнана протиправною в судовому
порядку, а тому він має право на
відшкодування завданих моральних
збитків.

Втім, такі доводи на увагу касаційної
інстанції не заслуговують, оскільки
обов'язок надати відповідь, в порядку
статті 15 Закону № 393/96-ВР, не породжує
право вимоги на відшкодування
моральних збитків, в разі його
невиконання.

Колегія суддів вважає за необхідне
зазначити, що підставою для
відшкодування моральної шкоди не може
бути встановлення самого лише факту
оскарження бездіяльності суб'єкта
владних повноважень в судовому
порядку.

Оскільки доводи касаційної скарги не
дають підстав для висновку про
неправильне застосування апеляційним
судом норм матеріального чи
процесуального права, підстави для
скасування ухваленої ним постанови
відсутні, а тому, відповідно до статті
224 КАС України, касаційну скаргу слід
залишити без задоволення, а судове
рішення - без змін.

З огляду на викладене, керуючись
статтями 222, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову Донецького
апеляційного адміністравтиного суду
від 12 жовтня 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
сторонам у справі та оскарженню не
підлягає.

Судді

Т.Ф. Весельська

В.В. Малинін

О.Ф. Ситников