Справа № 809/362/14
Суддя: Бобров Ю.О.
Дата ухвалення: 2014-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"05" березня 2014 р.
Справа № 809/362/14

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний
адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Боброва Ю.О.,

за участю секретаря судового засідання
Дмитрашко О.М.,

представників сторін:

позивача - Бачинської Т.Р., Савчука О.Є.,

відповідача - Дутка-Гефко Х.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю « 555 - Торгова мережа»

до Калуської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській області

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення форми «Р» від
24.12.2013 року за №000135220,-

ВСТАНОВИВ:

28.01.2014 року товариство з обмеженою
відповідальністю « 555 - Торгова мережа»
(надалі - позивач) звернулося до суду з
адміністративним позовом до Калуської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів в Івано-Франківській
області (надалі - відповідач) про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
форми «Р» від 24.12.2013 року за №000135220.

Позовні вимоги, з урахуванням
доповнень до них, мотивовані тим, що
податковим органом проведена
перевірка позивача, за результатами
якої складений акт від 02.12.2013 року за
№21/220/35170272. На підставі вказаного акту
винесено податкове
повідомлення-рішення від 24.12.2013 року за
№000135220 про завищення від'ємного
значення податку на додану вартість за
основним платежем розмірі 13816,00 грн. та
штрафними (фінансовими) санкціями в
сумі 3454,00 грн. Позивач вважає
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення незаконним та
необґрунтованим, мотивуючи наступним.
У разі, якщо платник податку не включив
у відповідному звітному періоді до
податкового кредиту суму ПДВ на
підставі отриманих податкових
накладних, таке право зберігається за
ним протягом 365 календарних днів з дати
виписки податкової накладної. При
цьому, одночасно з поданою декларацією
за серпень 2013 року товариством подано
заяву про відсутність реєстрації
податкової накладної постачальника
ТОВ «ГПК-М'ясо» від 14.06.2013 року за №23,
яку було отримано тільки 19.08.2013 року.
Позивач вважає, що включення до складу
податкового кредиту за серпень 2013 року
податкової накладної, виданої ТОВ
«ГПК-М'ясо» 14.06.2013 року за №23 є
правомірним, а тому просить визнати
податкове повідомлення-рішення від
24.12.2013 року за №000135220 протиправним та
скасувати його.

Представники позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримали
повністю з підстав, викладених у
позовній заяві. Просили позов
задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечив з
мотивів, викладених у письмових
запереченнях від 13.02.2014 року (а.с. 58-61).
Окрім того, пояснив суду, що проведена
податковим органом перевірка та
винесене на підставі неї податкове
повідомлення-рішення у відповідності
до норм Податкового кодексу України.
Тому, в задоволенні позову просив
відмовити повністю.

Розглянувши матеріали
адміністративної справи, заслухавши
пояснення представників позивача та
представника відповідача, з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги та
доповнення до них, дослідивши і
оцінивши докази, суд установив
наступне.

Товариство з обмеженою
відповідальністю « 555 - Торгова мережа»
(ідентифікаційний код в ЄДР 35170272) 27.09.2007
року зареєстроване як юридична особа
за адресою: вул. Богдана
Хмельницького, 73, м. Калуш
Івано-Франківської області, 77300, що
підтверджується витягом з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців від 22.04.2013
року за №16348546. Товариство є платником
податків та зборів, установлених
законом, у тому числі, податку на додану
вартість (а.с. 11-13).

02.12.2013 року податковим органом
проведена перевірка товариства з
обмеженою відповідальністю « 555 -
Торгова мережа» (надалі - ТОВ « 555 - ТМ»),
за результатами якої складено акт про
результати камеральної перевірки
даних, задекларованих у податковій
звітності з податку на додану вартість
від 02.12.2013 року за №21/220/35170272 (а.с. 26-28).

Перевіркою встановлено порушення
позивачем пункту 201.10 статті 201 розділу V
Податкового кодексу України від 02.12.2012
року за №2755-VI (із змінами та
доповненнями), пункту 20 Порядку
заповнення і подання податкової
звітності з податку на додану вартість,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 25.11.2011 року №1492,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 20.12.2011 року за №1490/20228
(із змінами), внаслідок чого ТОВ « 555 -
ТМ» занижено до сплати суму податкових
зобов'язань, заявлену у податковій
декларації з податку на додану
вартість за липень 2013 року від
20.08.2013 року).

На підставі вказаного акту
відповідачем винесено податкове
повідомлення-рішення від 24.12.2013 року за
№000135220, котрим позивачу збільшено суму
грошових зобов'язань з податку на
додану вартість всього на 17270,00 грн., у
тому числі: за основним платежем - у
сумі 13816,00 грн. та штрафними
(фінансовими санкціями) - у сумі 3454,00
грн. (а.с. 30, 31).

Позивач скористався правом на
адміністративне оскарження вказаного
податкового повідомлення-рішення,
однак його скаргу залишено без
задоволення, а рішення - без змін (а.с.
23-25).

Відповідно до вимог частини 1 стаття 67
Конституції України кожен зобов'язаний
сплачувати податки і збори в порядку і
розмірах, встановлених законом.

Податковий кодекс України, введений в
дію Законом від 02.12.2010 року за 2755-VI, із
змінами та доповненнями (надалі -
Кодекс), регулює відносини, що
виникають у сфері справляння податків
і зборів, зокрема, визначає вичерпний
перелік податків та зборів, що
справляються в Україні, та порядок їх
адміністрування, платників податків та
зборів, їх права та обов'язки,
компетенцію контролюючих органів,
повноваження і обов'язки їх посадових
осіб під час здійснення податкового
контролю, а також відповідальність за
порушення податкового законодавства.

Порядок визначення суми податку, що
підлягає сплаті (перерахуванню) до
Державного бюджету України або
відшкодуванню з Державного бюджету
України (бюджетному відшкодуванню), та
строки проведення розрахунків
визначено статтею 200 Кодексу.

Так, згідно пункту 200.1 статті 200 Кодексу
сума податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

При позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені цим розділом (пункт 200.2
статті 200 Кодексу).

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14
Кодексу податковий кредит визначено як
суму, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначене згідно з розділом V
цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198
Кодексу право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г)
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 статті 198 вказаного Кодексу
визначено, що датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше; дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

У пункті 198.6 статті 198 Кодексу
зазначено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У
разі коли на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, попередньо
включені до складу податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до цього Кодексу.

Податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця; податкова накладна
складається на кожне повне або
часткове постачання товарів/послуг, а
також на суму коштів, що надійшли на
поточний рахунок як попередня оплата
(аванс) (пункти 201.6, 201.7 статті 201
Кодексу).

Згідно пункту 201.8 статті Кодексу право
на нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку в порядку,
передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Податкова накладна, відповідно до
абзацу першого пункту 201.10 статті 201
Кодексу, видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Із системного аналізу вказаних вище
правових норм, суд дійшов висновку про
те, що для отримання права на
податковий кредит із сум податку на
додану вартість, сплачених в ціні
придбаного товару (робіт, послуг),
платник податку на додану вартість
повинен отримати податкові накладні,
видані на реально отриманий товар
(роботи, послуги), призначений для
використання у власній господарській
діяльності.

Судом установлено, що реальність
господарських операцій між ТОВ
«ГПК-М'ясо» та ТОВ «555 - ТМ»
підтверджується дослідженими
письмовими доказами, а саме: договором
постачання від 27.03.2012 року за №122,
видатковими накладними про поставку
м'ясопродукції у червні 2013 року, актом
звірки з постачальником за період з
01.06.2013 року по 30.06.2013 року, платіжним
дорученням від 18.06.2013 року за №5755 та
податковою накладною від 14.06.2013 року за
№23 (а.с. 117-121, 101-111, 122-190, 112-115, 41, 100). Дані
обставини відповідачем не
заперечуються.

Системний аналіз положень розділу V
Податкового кодексу України дає
підстави для висновку, що податкова
накладна, яка заповнена без порушень
порядку її заповнення та зареєстрована
в Єдиному реєстрі податкових накладних
у встановлені строки, дає право на
включення зазначених в ній сум податку
на додану вартість до складу
податкового кредиту покупця у тому
податковому періоді, в якому відбулася
перша з подій, визначених пунктом 198.2
статті 198 Кодексу, у разі отримання її у
такому звітному періоді. В разі
отримання податкової накладної із
запізненням в інших податкових
періодах право на включення сум ПДВ,
зазначених в ній, до податкового
кредиту виникає у покупця в тому
податковому періоді, в якому податкова
накладна була отримана покупцем, з
урахуванням того, що зазначене право
зберігається за ним протягом 365 днів з
дати виписки такої податкової
накладної.

Судом встановлено, що ТОВ «ГПК-М'ясо» за
фактом поставки м'ясопродукції у
червні 2013 року 14.06.2013 року виписана
податкова накладна №23 на загальну суму
82895,96 грн., в тому числі ПДВ - 13815,92 грн.
(а.с. 147-148).

Дослідженням поштового конверта
встановлено, що вказана вище податкова
накладна позивачем фактично надійшла
на адресу поштового відділення, яке
обслуговує позивача 16.08.2013 року, після
чого ТОВ « 555 - ТМ» суму ПДВ за червень 2013
року в розмірі 13815,92 грн. включено до
податкової декларації за липень 2013
року, що підтверджується додатком №5 до
вказаної декларації (ряд. 426, а.с. 94-98).

Отже, у зв'язку із відсутністю у
позивача вказаної податкової
накладної в червні 2013 року, право на
податковий кредит по ній згідно пункту
198.2 статті 198 Податкового кодексу
України у вказаному звітному
податковому періоді не виникло,
оскільки не було підтверджено
первинними бухгалтерськими
документами.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198
Кодексу у разі, якщо платник податку
не включив у відповідному звітному
періоді до податкового кредиту суму
податку на до дану вартість на підставі
отриманих податкових накладних, таке
право зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати складання
податкової накладної.

Згідно пунктом 201.10 статті 201
Податкового кодексу України, у разі
відмови продавця товарів/послуг надати
податкову накладну або в разі
порушення ним порядку її заповнення
та/або порядку реєстрації в Єдиному
реєстрі покупець таких товарів/послуг
має право додати до податкової
декларації за звітний податковий
період заяву із скаргою на такого
постачальника, яка є підставою для
включення сум податку до складу
податкового кредиту. До заяви
додаються копії товарних чеків або
інших розрахункових документів, що
засвідчують факт сплати податку у
зв'язку з придбанням таких
товарів/послуг або копії первинних
документів, складених відповідно до
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», що підтверджують факт
отримання таких товарів/послуг.

Отже, заява зі скаргою на
постачальників подається лише з
податковою декларацією за той звітний
період, у якому платник включив суму
податку на додану вартість до складу
податкового кредиту.

Оскільки, в порушення вимог Кодексу ТОВ
«ГПК-М'ясо» не зареєструвало виписану
ним на користь позивача податкову
накладну у Єдиному реєстрі податкових
накладних, ТОВ « 555 - ТМ» разом з
декларацією з ПДВ за липень 2013 року
подало додаток №8 «Заява про відмову
постачальника надати податкову
накладну (порушення ним порядку
заповнення та/або порядку реєстрації в
Єдиному державному реєстрі податкових
накладних) (Д8)» (а.с. 37-38).

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку про те, що ТОВ « 555 - ТМ»
правомірно включило до складу
податкового кредиту за липень 2013 року
суму ПДВ у розмірі 13815,92 грн. згідно
податкової накладної, виданої ТОВ
«ГПК-М'ясо», та заяви зі скаргою про
порушення продавцями порядку
реєстрації податкових накладних в
Єдиному реєстрі податкових накладних.

Твердження податкового органу про те,
що заява зі скаргами повинна
подаватися позивачем разом з
деклараціями за відповідні періоди, у
яких відбувалися господарські
операції із ТОВ «ГПК-М'ясо», суперечить
положенням Податкового кодексу
України, зокрема, пункту 198.2 статті 198,
який пов'язує факт виникнення права на
податковий кредит з отриманням
податкової накладної, та пункту 198.6
статті 198, який передбачає право
платника податку на включення до
податкового кредиту суми ПДВ протягом
365 календарних днів з дати виписки
податкової накладної.

Відповідно до вимог частини 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Нормами частини 2 статті 19 Конституції
України встановлено, що органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові і службові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

У відповідності до статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд розглядає адміністративні справи
не інакше як за позовною заявою,
поданою відповідно до цього Кодексу, і
не може виходити за межі позовних
вимог. Суд може вийти за межі позовних
вимог тільки в разі, якщо це необхідно
для повного захисту прав, свобод та
інтересів сторін чи третіх осіб про
захист яких вони просять.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку про те, що податкове
повідомлення-рішення Калуської ОДПІ
форми «Р» від 24.12.2013 року за №000135220 є
протиправним і підлягає скасуванню.

Таким чином, позовні вимоги ТОВ « 555 -
ТМ» є обґрунтовані та правомірні, тому
позов слід задовольнити.

Відповідно до частини 1 статті 94
КАС України, якщо судове рішення
ухвалене на користь сторони, яка не є
суб'єктом владних повноважень, суд
присуджує всі здійсненні нею
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України.
Тому, на користь позивача необхідно
стягнути з Державного бюджету України
сплачений ним судовий збір в сумі 1720,50
грн.

На підставі статті 124 Конституції
України, керуючись статтями 11, 94, 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Калуської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській області форми «Р»
від 24.12.2013 року за №000135220.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь товариства з обмеженою
відповідальністю «555 - Торгова мережа»
(ідентифікаційний код в ЄДР 35170272)
судовий збір в сумі 1720 (одна тисяча
сімсот двадцять) грн. 50 коп.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку. Відповідно до
статті 186 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в
порядку та строки, установлені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя:
/підпис/
Ю.О. Бобров

Постанова в повному обсязі складена
11.03.2014 року.