Справа № 2а-4200/11/2670
Суддя: Амельохін В.В.
Дата ухвалення: 2011-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
тел. 278-43-43 П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 квітня 2011 року 10:25 №
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Амельохіна В.В.,
при секретарі Чупринко Н.І.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу
за позовомсуб'єкта підприємницької
діяльності фізичної особи ОСОБА_1до
Державної податкової інспекції у
Деснянському районі м.
Києвапровизнання нечинним рішення про
застосування штрафних (фінансових)
відповідач - ОСОБА_3
На підставі частини 3 статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
в судовому засіданні 15 квітня 2011 року
проголошено вступну та резолютивну
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Суб'єкт підприємницької діяльності
фізична особа ОСОБА_1 (далі по тексту
-позивач) звернулась з позовом до
Державної податкової інспекції у
Деснянському районі м. Києва (далі по
тексту -відповідач) про визнання
нечинним рішення про застосування
штрафних (фінансових) санкцій від
В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що відповідачем безпідставно
винесено оскаржуване рішення про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій, оскільки відповідно до статті
250 Господарського кодексу України
адміністративно-господарські санкції
можуть бути застосовані до суб'єкта
господарювання протягом шести місяців
з дня виявлення порушення, але не
пізніш як через один рік з дня
порушення цим суб'єктом встановлених
законодавчими актами правил
здійснення господарської діяльності.
В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав.
Відповідач проти заявленого позову
заперечив, посилаючись на те, що
оскаржуване рішення прийняте в межах
повноважень та відповідно до норм
чинного законодавства.
Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд міста Києва, -
Державною податковою інспекцією
у Деснянському районі м. Києва
проведено перевірку фізичної особи
-підприємця ОСОБА_1 за результатами
якої 16.08.2010р. №5161/17-05/НОМЕР_1 складено
акт про результати позапланової
документальної перевірки
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування і сплати податків та
зборів (обов'язкових платежів) за
період з 01.07.2007р. по 23.04.2010р. (далі по
тексту -Акт перевірки).
Перевіркою встановлені порушення
п. 1 статті 3, п. 5 статті 3, п. 6 статті 9
Закону України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг»від 06.07.1995р.
№265/95-ВР, а саме надання послуг за
готівкові кошти без використання РРО,
КОРО при відсутності ведення обліку
доходів та витрат у порядку
передбаченому наказом ДПА України від
29.10.1999р. №599 «Про затвердження
Свідоцтва про сплату єдиного податку
та Порядку його видачі»,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 02.11.1999р. №752/4045; п. 2.6
Постанови Правління НБУ «Про
затвердження Положення про ведення
касових операцій у національній валюті
в Україні»від 15.12.2004р. №637, а саме не
оприбуткування готівкових коштів
приватним підприємцем в книзі обліку
доходів та витрат в хронологічному
порядку у день їх отримання в сумі 35
На підставі зазначених порушень
відповідачем 30.08.2010р. винесено рішення
про застосування штрафних (фінансових)
застосовано штрафні (фінансові)
санкції в розмірі 175 400грн.
Рішенням ДПА у м. Києві від 25.10.2010р.
№1010/24/25-214 зазначене рішення про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій скасовано.

Відповідачем 02.11.2010р. винесено
рішення про застосування штрафних
(фінансових) санкцій №, яким
відповідно до абз. 3 статті 1 Указу
Президента України «Про застосування
штрафних санкцій за порушення норм з
регулювання обігу готівки»від 12.06.1995р.
№436/95 позивачу застосовано штрафні
(фінансові) санкції в розмірі 175 060грн.

В адміністративному порядку
рішення про застосування штрафних
(фінансових) санкцій № від 02.11.2010р.
залишено без змін, а скарга позивача
без задоволення.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Згідно з п. 1, 5 статті 3 Закону України
«Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» суб'єкти підприємницької
діяльності, які здійснюють
розрахункові операції в готівковій
та/або в безготівковій формі (із
застосуванням платіжних карток,
платіжних чеків, жетонів тощо) при
продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані:
проводити розрахункові операції на
повну суму покупки (надання послуги)
через зареєстровані, опломбовані у
встановленому порядку та переведені у
фіскальний режим роботи реєстратори
розрахункових операцій з
роздрукуванням відповідних
розрахункових документів, що
підтверджують виконання розрахункових
операцій, або у випадках, передбачених
цим Законом, із застосуванням
зареєстрованих у встановленому
порядку розрахункових книжок; у разі
незастосування реєстраторів
розрахункових операцій у випадках,
визначених цим Законом, проводити
розрахунки з використанням книги
обліку розрахункових операцій та
розрахункової книжки з додержанням
встановленого порядку їх ведення, крім
випадків, коли ведеться облік через
електронні системи прийняття ставок,
що контролюються у режимі реального
часу Державним казначейством України.

Відповідно до п. 6 статті 9 Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг»реєстратори
розрахункових операцій та
розрахункові книжки не застосовуються:
при продажу товарів (наданні послуг)
суб'єктами підприємницької діяльності
- фізичними особами, оподаткування
доходів яких здійснюється відповідно
до законодавства з питань
оподаткування суб'єктів малого
підприємництва (в тому числі шляхом
отримання свідоцтва про сплату єдиного
податку), якщо такі суб'єкти не
здійснюють продаж підакцизних товарів
(крім пива на розлив), за умови ведення
такими особами книг обліку доходів і
витрат у порядку, визначеному
Кабінетом Міністрів України за
поданням державного органу,
уповноваженого провадити державну
регуляторну політику.

Пунктом 2.6 Постанови Правління НБУ «Про
затвердження Положення про ведення
касових операцій у національній валюті
в Україні»від 15.12.2004р. №637, передбачено,
що уся готівка, що надходить до кас, має
своєчасно (у день одержання готівкових
коштів) та в повній сумі
оприбутковуватися.

Відповідно до статті 238 Господарського
кодексу України за порушення
встановлених законодавчими актами
правил здійснення господарської
діяльності до суб'єктів господарювання
можуть бути застосовані
уповноваженими органами державної
влади або органами місцевого
самоврядування
адміністративно-господарські санкції,
тобто заходи організаційно-правового
або майнового характеру, спрямовані на
припинення правопорушення суб'єкта
господарювання та ліквідацію його
наслідків.

Згідно з статтею 250
Господарського кодексу України
адміністративно-господарські санкції
можуть бути застосовані до суб'єкта
господарювання протягом шести місяців
з дня виявлення порушення, але не
пізніш як через один рік з дня
порушення цим суб'єктом встановлених
законодавчими актами правил
здійснення господарської діяльності,
крім випадків, передбачених законом.

Суд звертає увагу на те, що за своєю
суттю штрафні (фінансові) санкції є
адміністративно-господарською
санкцією, оскільки є заходом майнового
характеру, який застосовується органом
державної влади за порушення суб'єктом
господарювання встановлених
законодавчим актом правил здійснення
господарської діяльності та
спрямований на припинення
правопорушення і ліквідації його
наслідків, тобто підпадає під критерії
визначення
адміністративно-господарської
санкції, встановлені статтею 238
Господарського кодексу України. А
відтак, стягнення штрафних (фінансових)
санкцій, як застосування до суб'єкта
господарювання
адміністративно-господарської
санкції, тобто притягнення до
відповідальності за вчинене
правопорушення в сфері господарської
діяльності, можливе в межах строків,
встановлених статтею 250 зазначеного
Кодексу, тобто не пізніше шести місяців
з дня виявлення порушення і не пізніше
року з дня його вчинення.

Порядок ведення Книг ОРО визначений
наказом Державної податкової
адміністрації України від 01.12.2000р. №614
«Про порядок реєстрації та ведення
книг обліку розрахункових операцій і
розрахункових книжок», згідно п. 7.5
якого використання книги ОРО,
зареєстрованої на РРО, зокрема,
передбачає: наявність книги ОРО на
місці проведення розрахунків, де
встановлено РРО; підклеювання
фіскальних звітних чеків на
відповідних сторінках книги ОРО;
щоденне виконання записів про рух
готівки та суми розрахунків, при ньому
дані за сумами, отриманими від покупців
(клієнтів), та дані за сумами, виданими
покупцям (клієнтам), записуються
окремо.

Оприбуткуванням готівки для позивача є
здійснення обліку готівкових коштів у
повній сумі їх фактичних надходжень у
книзі обліку розрахункових операцій на
підставі фіскальних звітних чеків РРО;
в свою чергу облік зазначених коштів у
книзі обліку розрахункових операцій
передбачає підклеювання фіскальних
звітних чеків на відповідних сторінках
такої книги та щоденне виконання
записів про рух готівки та суми
розрахунків.

Як вбачається з матеріалів справи сума
не оприбуткованих коштів в розмірі 35
012грн. у позивача виникла в період з
01.07.2007р. по 31.12.2008р.

Отже, застосування до позивача
адміністративно-господарської санкції
у вигляді штрафу за порушення норм
Закону України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг»після закінчення
одного року з дня його вчинення є
неправомірним.

При цьому, суд враховує позицію Вищого
адміністративного суду України,
викладену в оглядовому листі від 24.10.2008
№1776/100/13-08 «Про деякі питання практики
вирішення спорів у справах за участю
органів державної податкової служби».

Відповідно до абз. 3 п. 1 статті 1 Указу
Президента України «Про застосування
штрафних санкцій за порушення норм з
регулювання обігу готівки»№436/95 від
12.06.1995р. фінансова санкція у вигляді
штрафу у п'ятикратному розмірі
неоприбуткованої суми застосовується
за неоприбуткування (неповне та/або
несвоєчасне) оприбуткування готівки в
касах.

Згідно із статтею 11 Закону
України «Про державну податкову службу
в Україні»органи державної податкової
служби у випадках, в межах компетенції
та у порядку, встановлених законами
України, мають право, зокрема:
застосовувати до платників податків
фінансові (штрафні) санкції.

Частиною другою статті 238
Господарського кодексу України
передбачено, що
адміністративно-господарські санкції
можуть бути встановлені виключно
законами.

Таким чином, відповідачем неправомірно
застосовано санкцію, що передбачена
статтею 1 Указу Президента України «Про
застосування штрафних фінансових
санкцій за порушення норм з
регулювання обігу готівки»від 12.06.95р.,
№436/95, оскільки законодавець чітко
передбачив можливість застосування
штрафних санкцій виключно на підставі
законів України.

Відповідно до частини першої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного
суду міста Києва, Державною податковою
інспекцією у Деснянському районі м.
Києва не доведено правомірність та
обґрунтованість прийняття рішення про
застосування (штрафних) фінансових
санкцій від 02.11.2010р. № з
урахуванням вимог встановлених
частиною другою статті 19 Конституції
України та частиною третьою статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, а тому, виходячи з меж
заявлених позовних вимог, системного
аналізу положень законодавства
України та доказів, наявних у
матеріалах справи, позовні вимоги
суб'єкта підприємницької діяльності
фізичної особи ОСОБА_1 підлягають
задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов суб'єкта підприємницької
діяльності фізичної особи ОСОБА_1
задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати
рішення про застосування штрафних
(фінансових) санкцій від 02.11.2010р.
№.

Присудити з Державного бюджету на
користь суб'єкта підприємницької
діяльності фізичної особи ОСОБА_1
судові витрати у розмірі 3,40 грн. (три
гривні сорок копійок).

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання заяви про
апеляційне оскарження, встановленого
Кодексом адміністративного
судочинства України, якщо таку заяву не
було подано. Якщо було подано заяву про
апеляційне оскарження, але апеляційна
скарга не була подана у встановлений
строк постанова набирає законної сили
після закінчення цього строку.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими ст. ст.
185-187 Кодексу адміністративного
судочинства України, шляхом подання
через суд першої інстанції апеляційної
скарги.

Повний текст постанови виготовлений
22.04.2011р.

Суддя
В.В. Амельохін