Справа № 2а-2184/11
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2014-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" квітня 2014 р. м. Київ
К/800/53990/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого - Смоковича М.І.,

суддів: Мороз Л.Л., Сороки М.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в касаційній інстанції
адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в місті
Першотравенську Дніпропетровської
області про визнання протиправними
дій, провадження у якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на
постанову Першотравенського міського
суду Дніпропетровської області від 22
грудня 2011 року та ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 10 жовтня 2013
року,

у с т а н о в и л а :

У жовтні 2011 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
місті Першотравенську
Дніпропетровської області про
визнання протиправними дій.

Вимоги обґрунтовував тим, що з 08 липня
2008 року стоїть на обліку в Управлінні
Пенсійного фонду України в місті
Першотравенську Дніпропетровської
області та отримує пенсію на пільгових
умовах. Одночасно з цим позивач
здійснює підприємницьку діяльність і з
02 квітня 2009 знаходиться на спрощеній
системі, сплачуючи єдиний податок.

У травні 2011 року ОСОБА_1, отримавши
пенсію у значно меншому розмірі, ніж
зазвичай, звернувся до відповідача із
заявою про причини зменшення розміру
пенсії.

У відповідь на зазначену заяву
Управління Пенсійного фонду України в
місті Першотравенську
Дніпропетровської області повідомило
позивача про те, що при проведенні
перерахунку пенсії після надання
документів, підтверджуючих здійснення
останнім підприємницької діяльності,
було виявлено переплату в розмірі 604,45
гривень, яку було стягнуто в порядку,
передбаченому статтею 50 Закону України
від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про
загальнообов`язкове державне пенсійне
страхування» (надалі також - Закон №
1058-IV).

Не погоджуючись з такими діями
Управління Пенсійного фонду України в
місті Першотравенську
Дніпропетровської області, просив суд
визнати їх протиправними, а також
зобов`язати відповідача виплатити
незаконно утриману суму з нарахуванням
компенсації на день виплати.

Постановою Першотравенського міського
суду Дніпропетровської області від 22
грудня 2011 року, залишеною без змін
ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 10 жовтня 2013 року, у задоволенні
позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на порушення судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати прийняті ними судові
рішення та ухвалити нове, яким
задовольнити позов у повному обсязі.

Управління Пенсійного фонду України в
місті Першотравенську
Дніпропетровської області у своїх
запереченнях зазначає на
необґрунтованість касаційної скарги,
просить залишити її без задоволення, а
оскаржені судові рішення - без змін.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, з 05 березня 1996 року тимків
В.Ф. отримував пенсію по інвалідності
від професійного захворювання в
Управлінні Пенсійного фонду України в
місті Першотравенську
Дніпропетровської області.

З 08 липня 2008 року позивач перейшов на
інший вид пенсії та отримував пенсію за
віком відповідно до статті 14 Закону
України від 05 листопада 1991 року №
1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення»
(надалі також - Закон № 1788-ХІІ).

Як непрацюючому пенсіонеру позивачу з
01 квітня 2009 року Управлінням
Пенсійного фонду України в місті
Першотравенську Дніпропетровської
області здійснювалась виплата
підвищення до пенсії відповідно до
постанови Кабінету Міністрів України
№ 198 від 11 березня 2009 року

01 квітня 2011 року ОСОБА_1 звернувся до
відділу з призначення пенсій із заявою
про перерахунок пенсії по стажу, до
якої додав свідоцтво про державну
реєстрацію фізичної особи - підприємця.

Оскільки як фізична особа - підприємець
позивач був зареєстрований 02 квітня 2009
року, на думку відповідача, з цієї дати
ОСОБА_1 безпідставно виплачувалось
підвищення до пенсії.

Відповідно до розпорядження
Управління Пенсійного фонду України в
місті Першотравенську
Дніпропетровської області від 13 квітня
2011 року у відповідності до статті 50
Закону № 1058-IV здійснено утримання
переплати по пенсії ОСОБА_1 за період з
02 квітня 2009 року по 30 квітня 2011 року.

Визнання протиправними дій та
зобов'язання виплатити незаконно
утриману суму стали предметом судового
позову у цій справі.

Відмовляючи у задоволенні позову,
Першотравенський міський суд
Дніпропетровської області мотивував
своє рішення тим, що стаття 102 Закону №
1788-ХІІ передбачає зобов`язання
пенсіонера повідомляти органу, що
призначає пенсії, про обставини, що
спричиняють зміну розміру пенсії або
припинення її виплати. А тому, у зв`язку
з несвоєчасним повідомленням
позивачем органам Пенсійного фонду
України інформації про здійснення ним
підприємницької діяльності, стягнення
відповідачем з ОСОБА_1 переплати пенсії
в передбаченому статтею 50 Закону № 1058-IV
порядку є правомірним.

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд, який переглянув
постанову суду першої інстанції,
погодився з такою позицією і залишив її
без змін.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає
такі висновки судів попередніх
інстанцій неправильними і
необґрунтованими з огляду на наступне.

Дійсно, за приписами статті 102 Закону №
1788-ХІІ пенсіонери зобов'язані
повідомляти органу, що призначає
пенсії, про обставини, що спричиняють
зміну розміру пенсії або припинення її
виплати. У разі невиконання цього
обов'язку і одержання у зв'язку з цим
зайвих сум пенсії пенсіонери повинні
відшкодувати органу, що призначає
пенсії, заподіяну шкоду.

Проте суди попередніх інстанцій не
врахували того, що відповідно до пункту
16 Розділу XV Прикінцевих положень
Закону № 1058-IV (в його редакції із
внесеними Законом України від 17
листопада 2005 року № 3108-IV «Про внесення
змін до деяких законодавчих актів
України у зв'язку з прийняттям Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
змінами) до приведення законодавства
України у відповідність із цим Законом
закони України та інші
нормативно-правові акти
застосовуються в частині, що не
суперечить цьому Закону. При цьому
положення Закону України «Про пенсійне
забезпечення» застосовуються в
частині визначення права на пенсію за
віком на пільгових умовах і за вислугу
років.

З наведеного слідує, що усі інші норми
Закону № 1788-ХІІ, які не стосуються
визначення права на пенсію за віком на
пільгових умовах і за вислугу років,
серед яких, зокрема, є й ті, що
врегульовують питання
відповідальності громадян під час
розв`язання спорів з пенсійних питань
до спірних відносин застосовуватись не
можуть.

З огляду на вищезазначене, посилання
судів на приписи статті 102 Закону №
1788-ХІІ, які встановлюють обов'язок
пенсіонерів повідомляти органи, що
призначають пенсії, про зміну умов, що
впливають на виплату пенсій, є
необґрунтованими і безпідставними.

В той же час, Закон № 1058-IV, нормами якого
врегульований порядок виплати
позивачу пенсії, подібних норм не
передбачає.

Зі змісту частини першої статті 50 цього
Закону вбачається, що стягнення сум
пенсій у разі їх надмірної виплати на
підставі рішень територіальних
органів Пенсійного фонду можливе лише
у випадках наявності зловживання з
боку пенсіонера або подання
страхувальником недостовірних даних.

Частинами першою та другою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України встановлено, що кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Як вбачається з матеріалів справи,
Управління Пенсійного фонду України в
місті Першотравенську
Дніпропетровської області не
представило судам належних доказів
фактів будь-яких зловживань з боку
позивача, внаслідок чого утворилася
сума переплати по пенсії. Тому, на
переконання колегії суддів Вищого
адміністративного суду України за
відсутності законодавчо визначеного
обов`язку позивача подавати
територіальним органам Пенсійного
фонду документи про здійснення
підприємницької діяльності, стягнення
відповідачем з ОСОБА_1 цієї переплати в
порядку, передбаченому статтею 50
Закону № 1058-IV, є безпідставним і
протиправним.

Статтею 159 Кодексу адміністративного
судочинства України встановлено, що
законним є рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене судом на підставі повно і
всебічно з'ясованих обставин в
адміністративній справі,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Отже без повного і всебічного
з'ясування обставин справи, а також
надання ним належної оцінки з
урахуванням вищезазначених норм
матеріального права, прийняті у цій
справі судові рішення не можуть
вважатися законними і обґрунтованими.

З урахуванням викладеного колегія
суддів вважає, що при розгляді цієї
справи суди допустили порушення норм
як матеріального права щодо
правильності застосування конкретних
законодавчих приписів, так і
процесуального права в частині
дотримання вимог щодо обґрунтованості
судового рішення.

З позовних вимог ОСОБА_1 також слідує,
що позивач просить суд стягнути
незаконно утриману суму пенсії з
нарахуванням передбаченої чинним
законодавством компенсації, проте у
матеріалах справи відсутні дані щодо
визначення конкретного механізму
проведення такої компенсації.

Відповідно до частини першої статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За встановленим частиною другою статті
227 Кодексу адміністративного
судочинства України правилом,
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини четвертої статті
227 Кодексу адміністративного
судочинства України справа
направляється до суду апеляційної
інстанції для продовження розгляду або
на новий розгляд, якщо порушення
допущені тільки цим судом. В усіх інших
випадках справа направляється до суду
першої інстанції.

Оскільки для повного і правильного
вирішення цього спору необхідно
встановлювати нові обставини щодо
визначення механізму проведення
грошової компенсації за протиправно
стягнуту пенсію позивача, чого
відповідно до частини першої статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України не може робити суд касаційної
інстанції, справу необхідно направити
на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись статтями 159, 222, 223, 227, 231, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Постанову Першотравенського міського
суду Дніпропетровської області від 22
грудня 2011 року та ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 10 жовтня 2013
року в цій справі скасувати та
направити справу на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
сторонам у справі та оскарженню не
підлягає.

Головуючий (підпис)
М.І. Смокович

Судді (підписи)

З оригіналом згідно

В.о. помічника судді
М.А. Оксаковська