Справа № 2а-3603/11/2170
Суддя: Мироненко О.В.
Дата ухвалення: 2014-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/64555/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

судді - доповідача Мироненка О.В.

суддів - Сороки М.О.

Чумаченко Т.А.

провівши попередній розгляд справи за
позовом Приватного
сільськогосподарського підприємства
"Ант-Агро" до Головного управління
Держкомзему у Херсонській області про
визнання протиправним та скасування
припису за касаційною скаргою
Приватного сільськогосподарського
підприємства "Ант-Агро" на постанову
Херсонського окружного
адміністративного суду від 23 листопада
2011 року та ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 23 серпня 2012 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2011 року позивач звернувся в
суд із позовом до Головного управління
Держкомзему у Херсонській області про
визнання протиправним та скасування
припису.

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 23 листопада
2011 року відмовлено в задоволенні
позову.

Не погоджуючись із постановою суду
першої інстанції позивач звернувся зі
скаргою до суду апеляційної інстанції
щодо скасування зазначеного вище
рішення.

Ухвалою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 23 серпня 2012
року апеляційну скаргу позивача
залишено без задоволення, постанову
суду першої інстанції залишено без
змін.

Не погоджуючись із постановою суду
першої та ухвалою суду апеляційної
інстанцій, позивач звернувся із
касаційною скаргою до Вищого
адміністративного суду України, в якій
просить скасувати судові рішення,
ухвалити нову постанову, якою
задовольнити позов, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши
матеріали справи та перевіривши
наведені в скарзі доводи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва
про державну реєстрацію серії АОО №
637537 приватне сільськогосподарське
підприємство «Ант-Агро», як юридична
особа. Зареєстроване 22.01.2001 року
Каховською районною державною
адміністрацією.

Відповідно до статуту, ПСГП «Ант-Агро»
було створено з метою отримання
прибутку від господарської діяльності
та виробництва сільськогосподарської
продукції, її переробки, реалізації та
здійснення інших видів діяльності.

Між позивачем та відділом освіти
Каховської районної державної
адміністрації 02 січня 2010 року було
укладено договір № 2 про спільну
діяльність, предметом якого є спільна
діяльність сторін без створення
юридичної особи для вирощування
сільськогосподарської продукції.

Відповідно до п. 3.1.1 вказаного договору
№ 2 від 02.01.2010 року, передачу позивачу
земельної ділянки площею 71,4 га, яка
надана Архангельськослобідській
загальноосвітній школі у постійне
користування згідно з Державним актом
на право постійного користування
землею серії ІІ-ХС № 002109 від 14.12.2000 року.

Тобто, позивач, вирощуючи на земельній
ділянці сою, фактично приступив до
використання земельної ділянки, яка
перебуває у користуванні державного
навчального закладу на підставі
договору, укладеного із юридичною
особою, в підпорядкуванні якої
знаходиться загальноосвітня школа.

На підставі вимоги Каховської
міжрайонної прокуратури № 98/2010 вих.№11
від 25.05.2011 року державним інспектором
Управління державної інспекції з
контролю за використанням та охороною
земель Головного управління
Деожкомзему у Херсонській області
01.06.2011 року було Проведено перевірку
додержання вимог земельного
законодавства щодо використання
земельної ділянки площею 71,4 га (в
контурі № 38), яка належить на праві
постійного користування
Архангельськослобідській
загальноосвітній школі та знаходиться
за межами населеного пункту, за
наслідками якої складено акт № 38 від
01.06.2011 року.

Із матеріалів акту перевірки
вбачається, що вказана земельна
ділянка самовільно використовується
ПСГП «Ант-Агро» під вирощування сої, що
є порушенням ст.. 126 ЗК України. У зв'язку
з наведеним державним інспектором
Управління державної інспекції з
контролю за використанням та охороною
земель Головного управління
Держкомзему у Херсонській області
Царюченко С.М. було складено припис №
000893 від 01.06.2011 року, яким позивача було
зобов'язано у 30-денний термін усунути
виявлені порушення земельного
законодавства.

Відповідно до ст.. 1 Закону України «Про
державний контроль за використанням та
охороною земель», самовільне зайняття
земельної ділянки - це будь-які дії, які
свідчать про фактичне використання
земельної ділянки за відсутності
відповідного рішення органу
виконавчої влади чи органу місцевого
самоврядування про її передачу у
власність або надання у користування
(оренду) або за відсутності вчиненого
правочину щодо такої земельної
ділянки, за винятком дій, які
відповідно до закону є правомірними.

Згідно зі ст.. 125 ЗК України, приступати
до використання земельної ділянки до
встановлення її меж в натурі (на
місцевості), одержання документа, що
посвідчує право на неї, та державної
реєстрації забороняється.

Частинами 1 і 2 статті 126 ЗК України
передбачено, що право власності на
земельну ділянку 1 право постійного
користування земельною ділянкою
посвідчується державними актами. Право
оренди землі оформляється договором,
який реєструється відповідно до
закону.

Відповідно до ст.. 93 ЗК України, право
оренди земельної ділянки може
відчужуватися, у тому числі
продаватися на земельних торгах, а
також передаватися у заставу, спадщину,
вноситись до статутного фонду
власником земельної ділянки - на строк
до 50 років, крім випадків, визначених
законом.

Статтею 127 ЗК України передбачено, що
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування відповідно
до їх повноважень здійснюють продаж
земельних ділянок державної чи
комунальної власності або прав на них
(оренди, суперфіцію, емфітевзису)
громадянам, юридичним особам та
іноземним державам на підставах та в
порядку, встановлених Земельним
кодексом України. За наявності
відповідного правочину з даних питань,
використання земельної ділянки не
вважатиметься самовільним п зайняттям.

Згідно ст.. 131 ЗК України, громадяни та
юридичні особи України, а також
територіальні громади та держава мають
право набувати у власність земельні
ділянки на підставі міни, ренти.
Дарування, успадкування та інших
цивільно-правових угод щодо земельних
ділянок. До інших цивільно-правових
угод, за якими найчастіше набувається
право власності на земельні ділянки,
відносяться угоди про їх
купівлю-продаж, заставу.

Правочином, за яким може набуватися
право користування земельною ділянкою,
слід також вважати: укладення договору
оренди (суборенди) земельної ділянки,
про встановлення земельного сервітуту,
договору на право користування чужою
земельною ділянкою для
сільськогосподарських потреб
(емфітевзис) чи договору на право
користування чужою земельною ділянкою
для забудови (суперфіцій).

Згідно ч. 1 ст. 133 ЗК України, право
користування земельною ділянкою може
передаватися в заставу. Зазначені
правочини укладаються у письмовій
формі та набувають чинності після їх
державної реєстрації.

Так, відповідно до ст.. 88 ЗК України, не є
самовільним зайняттям земельної
ділянки, якщо вона використовується на
підставі договору про спільну часткову
власність, укладеного в письмовій
формі та посвідченого нотаріально, або
використовується для проведення
геологознімальних, пошукових,
геодезичних чи інших розвідувальних
робіт на підставі угоди з власником
землі або за погодженням із
землекористувачем (ст.. 97 ЗК України).

Судом вірно зазначено, що наявність
рішення відповідного органу
виконавчої влади чи органу місцевого
самоврядування про передачу у
власність або надання у користування
(оренду) земельної ділянки чи набуття
права на земельну ділянку, житловий
будинок, будівлю або споруду на
підставі укладення цивільно-правової
угоди не надають права на використання
земельної ділянки у такий спосіб, як це
вчинено позивачем, оскільки у ч. 3ст.. 125
ЗК України визначено, що приступати до
використання земельної ділянки до
встановлення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості), одержання
документа, що посвідчує право на неї, та
його державної реєстрації
забороняється.

Судом також обґрунтовано встановлено,
позивач використовує ділянку без
встановлення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості) та одержання
документа, що посвідчує право
користування нею (в тому числі на
правах оренди) та його державної
реєстрації. Будь-яких дій, спрямованих
на належне оформлення права
користування (оренди) земельною
ділянкою позивачем не вчинено.

Відповідно до ст.. 9 Закону України «Про
державний контроль за використанням та
охороною земель», державний контроль
за використанням та охороною земель
здійснює Державна інспекція з контролю
за використанням та охороною земель і
її територіальні органи, який, зокрема,
здійснюються шляхом проведення
перевірок.

Порядком планування та проведення
перевірок з питань здійснення
державного контролю за використанням
та охороною земель, затверджений
наказом Державного комітету України по
земельних ресурсах від 12.12.2003 року № 312,
зареєстрований в Міністерстві юстиції
України 25.12.2003 року за № 1223/8544
Держкомзему та її територіальним
органам надано право проводити
наступні види перевірок: планові,
позапланові та оперативні.

Відповідно до п. 3.2 вищевказаного
Порядку № 312 позаплановою перевіркою є
перевірка, яка не передбачена планом
роботи відповідного інспекційного
органу Держкомзему і проводиться за
наявності доручення, у тому числі і
органів прокуратури. При цьому, вона
може проводитися без попереднього
повідомлення юридичних і фізичних осіб
у разі неможливості їх своєчасного
повідомлення (обмеження строку на
проведення перевірки тощо). Оперативні
перевірки проводяться без
попереднього повідомлення юридичних і
фізичних осіб за визначених Порядком
підстав.

Отже, враховуючи приписи Порядку № 312, у
разі здійснення позапланової або
оперативної перевірки державний
інспектор може проводити її без
попереднього повідомлення юридичних
або фізичних осіб.

Відповідно до ст.. 10 Закону України «Про
державний контроль за використанням та
охороною земель», державні інспектори
у сфері державного контролю за
використанням та охороною земель і
дотриманням вимог законодавства
України про охорону земель мають право
давати обов'язкові для виконання
вказівки (приписи) з питань
використання та охорони земель і
дотримання вимог законодавства
України про охорону земель відповідно
до їх повноважень, а також про
зобов'язання приведення земельної
ділянки у попередній стан у випадках,
установлений законом, за рахунок особи,
яка вчинила відповідне правопорушення,
з відшкодуванням завданих власнику
земельної ділянки збитків.

Ухвалюючи рішення, суд дійшов
обґрунтованого висновку про
відповідність оскаржуваного припису
від 01.06.2011 року № 000893 вимогам чинного
законодавства, оскільки він був
складений на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією й законами України, а
також ґрунтується на встановленому
факті самовільного використання
позивачем земельної ділянки.

З огляду на викладене, постанова суду
першої та ухвала суду апеляційної
інстанцій відповідають обставинам
справи наданим доказам та нормам
процесуального права.

Доводи касаційної скарги висновки суду
не спростовують.

Підстав для скасування судового
рішення з мотивів, викладених в
касаційні скарзі, не вбачається.

За правилами частини 1 статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо суди не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
оскаржуваних судових рішень, то суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення-без змін.

Керуючись статтями 220-1, 224, 230, 231 КАС
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Приватного
сільськогосподарського підприємства
"Ант-Агро" залишити без задоволення,
постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 23 листопада
2011 року та ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 23 серпня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Судді