Справа № 872/14776/13
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2014-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2014 рокусправа № 804/11687/13-а
Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Мельника В.В.

суддів: Юхименка
О.В. Нагорної Л.М.

за участю секретаря: Федосєєвої
Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу
Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів на постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 26 вересня
2013 року у справі №804/11687/13-а за позовом
Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до про Товариства з
обмеженою відповідальністю «Інтерпайп
Ніко Тьюб» стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені,- ВСТАНОВИВ:

Дніпропетровське обласне відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
(далі по тексту - позивач) звернулось до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Інтерпайп Ніко
Тьюб» (далі по тексту - відповідач), в
якому просило стягнути з відповідача
адміністративно-господарські санкції
за незайняті інвалідами робочі місця у
розмірі 3275796,39 грн. та пеню за порушення
термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
у розмірі 655,16 грн. (а.с.2-3)

Ухвалою Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 06 вересня
2013 року відкрито провадження в
адміністративній справі №804/11687/13-а.
(а.с.1)

В обґрунтування заявлених вимог
позивач зазначив, що відповідачем
самостійно не сплачені
адміністративно-господарські санкції
за 69 робочих місць, призначених для
працевлаштування інваліда і не
зайнятих інвалідами.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 26
вересня 2013 року у справі №804/11687/13-а у
задоволенні адміністративного позову
відмовлено. (суддя - Голобутовський Р.З.)
(а.с.59-60)

Постанова суду першої інстанції
обґрунтована тим, що відповідач
здійснив всі залежні від нього заходи з
виконання нормативу робочих місць для
працевлаштування інвалідів.

Позивач - Дніпропетровське обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів, не погодившись з
вищезазначеною постановою суду першої
інстанції у даній адміністративній
справі, подав апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 26 вересня
2013 року у справі №804/11687/13-а та
задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги позивач зазначає, що
відповідачем не працевлаштовано 69
інвалідів, не вжито всіх необхідних
заходів для працевлаштування
інвалідів та господарського об'єднання
останній не створював.

Позивач та відповідач про дату, час і
місце розгляду справи повідомлялися у
встановленому порядку, своїх
представників для участі у її розгляді
не направили.

За таких обставин, колегія суддів
ухвалила розглянути справу без участі
представників сторін по справі.

Перевіривши у судовому засіданні
доводи апеляційної скарги та матеріали
справи у їх сукупності, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з огляду на
такі підстави.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» Товариства з
обмеженою відповідальністю «Інтерпайп
Ніко Тьюб» відноситься до підприємств,
яким встановлюється норматив робочих
місць для працевлаштування інвалідів.

Як вбачається з матеріалів справи,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Інтерпайп Ніко
Тьюб» подало Дніпропетровському
обласному відділенню Фонду
соціального захисту інвалідів звіт за
2012 рік форми №10-ПІ (річна) «Звіт про
зайнятість і працевлаштування
інвалідів». (а.с.4)

Відповідно до розрахунку
заборгованості по сплаті
адміністративно-господарських санкцій
за незайняті робочі місця для
працевлаштування інвалідів сума
заборгованості Товариства з обмеженою
відповідальністю «Інтерпайп Ніко
Тьюб» складає 3276451, 55 грн., з них: сума
адміністративно-господарських санкцій
складає 3275796,39 грн., сума пені складає
655,16 грн.

Спірні правовідносини, що виникли між
сторонами по справі, врегульовано
Господарським Кодексом України,
Законом України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»,
Порядком подання підприємствами,
установами, організаціями та фізичними
особами, що використовують найману
працю, звітів про зайнятість і
працевлаштування інвалідів та
інформації, необхідної для організації
їх працевлаштування, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№ 70 від 31.01.2007 р.

Відповідно до ч.3 статті 18 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні» (далі
- Закон) підприємства, установи,
організації, фізичні особи, як
використовують найману працю,
зобов'язані виділяти та створювати
робочі місця для працевлаштування
інвалідів, у тому числі спеціальні
робочі місця, створювати для них умови
праці з урахуванням індивідуальних
програм реабілітації і забезпечувати
інші соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, звітувати
Фонду соціального захисту інвалідів
про зайнятість та працевлаштування
інвалідів у порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до ст.19 Закону, для
підприємств, установ, організацій, у
тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, встановлюється норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно розраховують
кількість робочих місць для
працевлаштування інвалідів відповідно
до нормативу, встановленого частиною
першою цієї статті, і забезпечують
працевлаштування інвалідів. При
розрахунках кількість робочих місць
округлюється до цілого значення.

Як вбачається із матеріалів справи,
середньооблікова чисельність штатних
працівників у відповідача в 2012 році
становила 3982 осіб.

Виходячи із вищенаведеного, відповідач
як роботодавець, що використовує
найману працю 3982 осіб, зобов'язаний
забезпечити встановлення нормативу 159
робочих місць, призначених для
працевлаштування інвалідів.

Проте, відповідачем було
працевлаштовано тільки 90 осіб, яким
встановлена інвалідність.

Приймаючи рішення по суті заявлених
апеляційних вимог, колегія суддів
виходила з того, що чинним у 2012 році
законодавством не покладено на
підприємства обов'язок по виявленню
працездатних інвалідів, що бажають
працювати. Крім того, обов'язок
самостійно здійснити працевлаштування
інвалідів не є тотожним з обов'язком
щодо здійснення пошуку бажаючих
працювати інвалідів, і може бути
виконаний лише у випадку звернення
інвалідів (чи то їх направлення центром
зайнятості) до підприємства з вимогою
надати роботу (відповідно до
рекомендації МСЕК, кваліфікації та
побажань інваліда). При цьому
підприємства повинні дотримуватись
встановленого законодавством порядку
вжиття заходів для працевлаштування
інвалідів, зокрема, направлення звітів
центру зайнятості про наявність
вакантних робочих місць для
працевлаштування інвалідів.

Відповідно до частини 3 статті 18 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні» пошук
роботи відповідно до рекомендацій
МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації
та знань, з урахуванням його побажань
здійснює державна служба зайнятості.

Відповідно до абзацу другого пункту 2
статті 19 Закону України «Про
зайнятість населення» державна служба
зайнятості має право одержувати від
підприємств, установ і організацій,
незалежно від форм власності,
адміністративні дані про наявність
вакантних робочих місць, у тому числі
призначених для працевлаштування
інвалідів, характер і умови праці на
них, про всіх вивільнюваних, прийнятих
і звільнених працівників та інформацію
про передбачувані зміни в організації
виробництва і праці, інші заходи, що
можуть призвести до вивільнення
працівників.

Процедуру подання інформації про
наявність вільних робочих місць
(вакантних посад) для працевлаштування
інвалідів центру зайнятості визначено
Порядком подання підприємствами,
установами, організаціями та фізичними
особами, що використовують найману
працю, звітів про зайнятість і
працевлаштування інвалідів та
інформації, необхідної для організації
їх працевлаштування, що затверджено
постановою Кабінету Міністрів України
від 31.01.2007 року № 70.

Інформацію про наявність вільних
робочих місць (вакантних посад) для
працевлаштування інвалідів
роботодавці подають центру зайнятості
за місцем їх реєстрації як платників
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття за формою № 3-ПН «Звіт про
наявність вакансій», затвердженою
наказом Міністерства праці та
соціальної політики України від 19.12.2005
року № 420 за погодженням з
Держкомстатом.

Відповідно до частини 4 статті 20 Закону
України «Про зайнятість населення»
підприємства, установи і організації
незалежно від форми власності
реєструються у місцевих центрах
зайнятості за їх місцезнаходженням як
платники збору до Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття, щомісяця подають
цим центрам адміністративні дані у
повному обсязі про наявність вільних
робочих місць (вакансій), у тому числі
призначених для працевлаштування
інвалідів, та про працівників, які
працюють неповний робочий день
(тиждень), якщо це не передбачено
трудовим договором, або не працюють у
зв'язку з простоєм виробництва з не
залежних від них причин, і в
десятиденний строк - про всіх прийнятих
працівників у порядку, встановленому
законодавством.

З матеріалів справи вбачається, що
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Інтерпайп Ніко
Тьюб» надавало впродовж 2012 року
інформацію щодо наявності вакансій
(звіти про наявність вакансій (Форма №
3-ПН), на яких можливе працевлаштування
інвалідів.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
приходить до висновку про те, що
відповідачем створені робочі місця
відповідно до встановленого
законодавством нормативу та
інформований центр зайнятості про
наявність вільних робочих місць
(вакантних посад) для інвалідів.

З огляду на зазначене, колегія суддів
вважає, що відповідачем виконані всі
необхідні вимоги для працевлаштування
інвалідів, передбачені ст. 18 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні». Крім
того, зі змісту ст. 18 зазначеного Закону
випливає обов'язок підприємства щодо
створення робочих місць для
працевлаштування інвалідів, однак це
не супроводжується його обов'язком
самостійно здійснювати дій щодо
безпосереднього підбору та
працевлаштування інвалідів на
створені підприємством робочі місця.

Відповідно до ч.1 ст. 218 ГК України,
підставою для господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських правовідносин є вчинене
ним правопорушення у сфері
господарювання. Ч.2 зазначеної статті
містить положення, відповідно до якого
учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення. Суд апеляційної
інстанції виходить з того, що вина, як
обов'язковий елемент правопорушення, в
діях відповідача відсутня у зв'язку з
тим, що відповідачем здійснено усі
залежні від нього та законодавчо
визначені заходи для недопущення
господарського правопорушення. Тому
підстав для застосування до нього
господарсько-правової
відповідальності у вигляді
адміністративно-господарських санкцій
немає, а відтак і штрафних санкцій у
вигляді пені.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції під час розгляду даної
справи об'єктивно, повно, всебічно
дослідив обставини, які мають суттєве
значення для вирішення справи,
застосував до правовідносин, які
виникли між сторонами у справі, норми
права які регулюють саме ці
правовідносини, зроблені судом першої
інстанції висновки відповідають
фактичним обставинам справи та
підтверджуються належними письмовими
доказами, які зібрані та досліджені
судом у судовому засіданні під час
розгляду даної адміністративної
справи, рішення суду першої інстанції
у даній справі про відмову у
задоволенні позовних вимог прийнято
без порушення норм процесуального та
матеріального права, і тому постанову
суду першої інстанції у даній
адміністративній справі від 26 вересня
2013 року необхідно залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги позивача
спростовуються дослідженими у справі
доказами і не можуть бути підставою для
скасування законної постанови суду, а
тому апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ч.3
ст. ст.160, 195,196,198,200,205,206 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Дніпропетровського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів -
залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 26
вересня 2013 року у справі №804/11687/13-а -
залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції, крім випадків
передбачених Кодексом
адміністративного судочинства
України, а в разі складання рішення в
повному обсязі відповідно до ст. 160
зазначеного кодексу - з дня складання
рішення в повному обсязі.

Повний текст виготовлено - 07 квітня 2014
року.

Головуючий:
В.В. Мельник

Суддя:
О.В. Юхименко

Суддя:
Л.М. Нагорна