Справа № 826/2164/14
Суддя: Пісоцька О.В.
Дата ухвалення: 2014-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
07 квітня 2014 року Справа
№826/2164/14
Окружний адміністративний суд м. Києва
судді:Пісоцької О.В.,розглянувши у
приміщенні суду у місті Києві у порядку
письмового провадження справу
за позовною заявою громадянки
Вірменії ОСОБА_3доГоловного управління
Державної міграційної служби України в
м. Києвіпровизнання протиправним та
скасування висновку, зобов'язання
вчинити певні дії,ВСТАНОВИВ:
Громадянка Вірменії ОСОБА_3 (далі -
ОСОБА_3, позивач) звернулась до
Окружного адміністративного суду м.
Києва з позовом до Головного
управління Державної міграційної
служби України в м. Києві (далі - ГУ ДМС
України в м. Києві, відповідач), в якому
- визнати протиправним та скасувати
висновок відповідача від 26 грудня 2013
року про скасування посвідки НОМЕР_1 на
постійне проживання в Україні
громадянки Вірменії ОСОБА_3;
- зобов'язати відповідача поновити
посвідку НОМЕР_1 на постійне проживання
в Україні громадянки Вірменії ОСОБА_3
терміном дії безстроково;
- зобов'язати відповідача здійснити
обмін посвідки на постійне проживання
у зв'язку з досягненням громадянкою
Вірменії ОСОБА_3 45-річного віку на
підставі поданих документів;
- направити інформацію про скасування
висновку відповідача від 26 грудня 2013
року про скасування посвідки НОМЕР_1 на
постійне проживання в Україні до
Державної Прикордонної Служби України;
- стягнути з Державного бюджету України
на користь громадянки Вірменії ОСОБА_3
судові витрати у розмірі 73грн. 08коп.
Так, в обґрунтування позову ОСОБА_3
зазначила про те, що 12 лютого 2001 року
відділом паспортної, реєстраційної та
міграційної роботи управління
адміністративної служби міліції
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в м. Києві їй
видано тимчасову посвідку на
проживання серії НОМЕР_1 терміном на
два роки та 20 лютого 2003 року термін дії
останньої продовжено безстроково. 02
серпня 2013 року позивач звернулась до ГУ
ДМС України в м. Києві з заявою про
обмін посвідки у зв'язку з досягненням
45-річного віку. Однак, 21 січня 2014 року
отримала висновок про скасування
посвідки на постійне проживання в
Україні. Позивач вважає зазначений
висновок неправомірним,
необґрунтованим та таким, що підлягає
скасуванню. Зазначає, що під час
проведення перевірки головним
спеціалістом імміграційного відділу
управління по роботі з іноземцями ГУ
ДМС України в м. Києві розглядались
матеріали, які не стосуються виданої
позивачу посвідки. Вказувала на те, що у
мотивувальній частині висновку
відсутні будь-які посилання на
конкретну норму закону, яка б давала
підстави відповідачу скасувати
посвідку на постійне проживання.
Зауважила на тому, що відповідачем не
дотримано вимог Порядку провадження за
заявами про надання дозволу на
імміграцію і подання про його
скасування та виконання прийнятих
рішень. Крім того, позивач просила
врахувати й те, що у відповідача були
відсутні визначені зазначеним
Порядком підстави для проведення
перевірки правомірності оформлення
посвідки на постійне проживання в
Україні. Звертала увагу суду на те, що
лист ДМС України від 07 червня 2013 року
№8-4806/2.1-13 не може бути підставою для
проведення такої перевірки, оскільки
носить лише роз'яснювальний,
інформаційний чи рекомендаційний
характер, а правові норми мають бути
викладені виключно в
нормативно-правових актах. Додатково
зазначала про те, що при складанні та
затвердженні оскаржуваного висновку
відповідачем не з'ясовані всі
обставини та не враховані всі
відомості, на підставі яких позивачу
надавалась посвідка на постійне
проживання в Україні, а саму ОСОБА_3 не
запрошено для надання жодних пояснень
чи документів. Позивач вказує на те, що
відповідач порушив її права та законні
інтереси, вийшов за межі наданих йому
Конституцією та законами України
повноважень, а тому висновок про
скасування посвідки на постійне місце
проживання в Україні від 26 грудня 2013
року підлягає скасуванню.
ГУ ДМС України в м. Києві стосовно
задоволення позову заперечує, вважаючи
позовні вимоги необґрунтованими.
У судовому засіданні представник
відповідача зазначив, що у зв'язку зі
зверненням позивача з заявою про обмін
посвідки та з урахуванням листа ДМС
України від 07 червня 2013 року №8-4806/2.1-13
здійснено перевірку матеріалів справи
постійне проживання серії НОМЕР_1,
виданої Управлінням у справах
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в місті Києві (далі - УГІРФО ГУ МВС
України в м. Києві), з метою перевірки
законності документування посвідкою
на постійне проживання в Україні.
Відповідно до листа ДМС України від 20
серпня 2013 року №8-6542/3-13 «Про визначення
статусу деяких категорій іноземців та
осіб без громадянства» здійснено запит
до Головного управління Служби безпеки
України в місті Києві та Київській
області для встановлення інформації
стосовно існування підстав для обміну
посвідки на постійне місце проживання
в Україні позивача. Зазначив, що
Головне управління Служби безпеки
України в місті Києві та Київській
області повідомило відповідача,
зокрема, про те, що інформація щодо
підстав для обміну посвідки на
постійне проживання в Україні
громадянки Вірменії ОСОБА_3 відсутня.
Вказував на те, що підстави, які
існували на момент звернення
компетентних органів стосовно
легалізації позивача на території
України на даний час відсутні, а тому ГУ
ДМС України в м. Києві при прийнятті
оскаржуваного рішення діяло в межах та
у спосіб, визначений законодавством
Ухвалою суду від 03 квітня 2014 року
(протокольною) продовжено розгляд
справи у порядку письмового
Дослідивши матеріали справи,
врахувавши пояснення сторін, судом
встановлено наступне.
В 1996 році громадянка Вірменії ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, прибула в Україну.
На підставі звернення компетентних
громадянці Вірменії ОСОБА_3 12 лютого 2001
року відділом паспортної,
реєстраційної та міграційної роботи
управління адміністративної служби
міліції Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в м. Києві (далі - ВПР і МР УАСМ ГУ МВС
України в м. Києві) видано тимчасову
посвідку на проживання серії НОМЕР_1
терміном на два роки (до 11 лютого 2003
20 лютого 2003 року начальником ВГП та ІС
Подільського районного управління
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в м. Києві
термін дії посвідки на проживання в
Україні громадянці Вірменії ОСОБА_3
продовжено безстроково.
В серпні 2013 року позивач звернулась до
ГУ ДМС України в м. Києві з заявою про
обмін посвідки на постійне проживання
в Україні в зв'язку з досягненням
Відповідачем направлено до Головного
управління Служби безпеки України в м.
Києві та Київській області (далі - ГУ
СБУ в м. Києві та Київській області)
запит від 18 вересня 2013 року №1/21-Я-1089, в
якому просив повідомити щодо наявності
підстав для обміну ОСОБА_3 посвідки на
відповідача повідомлено про те, що в
Управлінні контррозвідки ГУ СБУ в м.
Києві та Київській області інформація
щодо наявності підстав для обміну
посвідки на постійне проживання в
Україні громадянці Вірменії ОСОБА_3 в
26 грудня 2013 року головним спеціалістом
імміграційного відділу управління по
роботі з іноземцями ГУ ДМС України в м.
Києві складено висновок «про
скасування посвідки на постійне
проживання в Україні громадянці
Вірменії ОСОБА_3», затверджений
заступником начальника ГУ ДМС України
в м. Києві, в якому спеціаліст вважає за
- посвідку на постійне проживання серії
НОМЕР_1, видану УГІРФО ГУ МВС України в
м. Києві 12 лютого 2001 року, визнати
неправомірно виданою та вилучити;
- анулювати відмітку про наявність
дозволу на постійне проживання в
Україні у паспортному документі
громадянки Вірменії ОСОБА_3;
- про прийняте рішення повідомити
громадянку Вірменії ОСОБА_3;
- привести статус перебування
зазначеної іноземки в Україні у
відповідність до прийнятого рішення;
- направити інформацію до Державної
прикордонної служби України.
Вказане рішення відповідача
вмотивовано тим, що згідно листа ГУ СБУ
у м. Києві та Київській області від 03
грудня 2013 року підстави для обміну
посвідки на постійне проживання в
Україні на даний час відсутні,
відповідно до чинного законодавства
громадянку Вірменії ОСОБА_3 не можна
вважати такою, що імміграція становить
державний інтерес для України, а також
вона не підпадає під дію Прикінцевих
положень Закону України «Про
Вважаючи вище зазначений висновок
відповідача неправомірним та
безпідставним, ОСОБА_3 звернулась до
суду з даним позовом.
З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги та
заперечення щодо їх задоволення,
оцінивши, відповідно до статті 86
Кодексу адміністративного судочинства
України, докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору в межах заявлених
вимог, суд дійшов наступних висновків.
Так, законами, які регулюють спірні
правовідносини, визначають умови і
порядок імміграції в Україну іноземців
та осіб без громадянства, є Закон
України «Про правовий статус
іноземців» від 04 лютого 1994 року №3929-XII,
в редакції, яка була чинна на час
прийняття оскаржуваного рішення (далі -
Закон України №3929), Закон України «Про
імміграцію» від 07 червня 2001 року №2491-III,
в редакції, яка була чинна на час
прийняття оскаржуваного рішення, (далі
- Закон України «Про імміграцію»).
Згідно зі статтею 3 Закону України №3929
іноземці можуть у встановленому
порядку іммігрувати в Україну на
постійне проживання або для
працевлаштування на визначений термін,
а також тимчасово перебувати на її
Іноземець може отримати дозвіл на
імміграцію та іммігрувати на постійне
проживання, якщо він:
- має в Україні законне джерело
- перебуває у близьких родинних
відносинах (батько, мати, діти, брат,
сестра, подружжя, дід, баба, онуки) з
громадянами України;
- перебуває на утриманні громадянина
- має на своєму утриманні громадянина
- в інших передбачених законами України
Іноземці, які іммігрували на постійне
проживання або для тимчасового
працевлаштування, отримують посвідки
відповідно на постійне або тимчасове
Порядок видачі дозволу на імміграцію, а
також посвідки на постійне або
тимчасове проживання та вирішення
інших питань, пов'язаних з імміграцією
іноземців, визначається Законом
України про імміграцію.
Як встановлено судом вище, 12 лютого 2001
року ВПР і МР УАСМ ГУ МВС України в м.
Києві на підставі звернення
компетентних органів від 31 січня 2001
посвідку на проживання серії НОМЕР_1
терміном на два роки (до 11 лютого 2003
Згідно з Прикінцевими положеннями
Закону України «Про імміграцію»
особам, зазначеним у пункті 4
Прикінцевих положень, посвідка на
постійне проживання видається за
їхніми заявами або заявами їх законних
представників без оформлення дозволу
на імміграцію. На них поширюється
чинність статей 12 - 15 цього Закону.
Так, у пункті 4 Прикінцевих положень
врегульовано вважати такими, що мають
дозвіл на імміграцію в Україну,
зокрема: іноземців та осіб без
громадянства, які прибули в Україну на
постійне проживання до набрання
чинності цим Законом і мають у паспорті
громадянина колишнього СРСР зразка 1974
року відмітку про прописку або
отримали посвідку на постійне
проживання в Україні.
Разом з тим, процедуру провадження за
заявами про надання дозволу на
імміграцію іноземцям та особам без
громадянства, які іммігрують в Україну
(далі - іммігранти), поданнями про його
скасування та виконання прийнятих
рішень (далі - провадження у справах з
питань імміграції), а також компетенцію
центральних органів виконавчої влади
та підпорядкованих їм органів, які
забезпечують виконання законодавства
про імміграцію, визначає Порядок
провадження за заявами про надання
дозволу на імміграцію і поданнями про
його скасування та виконання прийнятих
рішень, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 26
грудня 2002 року №1983, в редакції, що була
чинна на час прийняття оскаржуваного
рішення, (далі - Порядок).

Статтею 1 Закону України «Про
імміграцію» визначено, що посвідка на
постійне проживання - документ, що
підтверджує право іноземця чи особи
без громадянства на постійне
проживання в Україні.

Механізм видачі посвідки на постійне
проживання (далі - посвідка) іноземцям
та особам без громадянства, які
іммігрували в Україну (далі -
іммігранти), ведення обліку посвідок і
забезпечення зберігання їх бланків
визначає Порядок оформлення і видачі
посвідки на постійне проживання,
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 26 грудня 2002 року
№1983.

Згідно з пунктами 2-3 даного Порядку
оформлення і видача посвідок
проводиться територіальними
підрозділами Державного департаменту
у справах громадянства, імміграції та
реєстрації фізичних осіб (далі -
територіальні підрозділи) за місцем
проживання іммігрантів.

Посвідки оформляються в установленому
порядку іммігрантам, які досягли
16-річного віку, за особистим зверненням
або зверненням законних представників
чи інших осіб за їх нотаріально
засвідченим дорученням до
територіальних підрозділів за місцем
проживання іммігранта.

Відповідно до пункту 4 вказаного
Порядку для оформлення посвідки
подаються такі документи:

- заява встановленого Державним
департаментом у справах громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних осіб
(далі - Департамент) зразка;

- копія паспортного документа з
імміграційною візою;

- копія рішення про надання дозволу на
імміграцію;

- квитанція про сплату державного мита
або документ, який підтверджує
наявність пільг щодо його сплати.

Замість документів, зазначених в
абзацах третьому і четвертому пункту 4
цього Порядку, для оформлення посвідки
особам, зазначеним у пункті 4
Прикінцевих положень Закону України
«Про імміграцію», зокрема, особами, які
прибули в Україну на постійне
проживання до набрання чинності
Законом України «Про імміграцію» та
мають у паспорті громадянина
колишнього СРСР зразка 1974 року
відмітку про прописку або отримали
посвідку на постійне проживання в
Україні, подаються оригінал і копія
паспорта громадянина колишнього СРСР
зразка 1974 року з відміткою про прописку
чи посвідка на постійне проживання.

Судом встановлено, що 20 лютого 2003 року
начальником ВГП та ІС Подільського
районного управління Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в м. Києві термін дії
посвідки на проживання в Україні
громадянці Вірменії ОСОБА_3 продовжено
безстроково.

Указом Президента України від 06 квітня
2011 року №405/2011 затверджено Положення
про Державну міграційну службу
України, на яку покладено, зокрема,
повноваження приймати рішення про
надання дозволу на імміграцію, відмову
в його наданні та скасування такого
дозволу, оформлення та видача
документів для тимчасового або
постійного проживання в Україні,
вилучення цих документів.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 28 березня 2012 року №251 затверджено
Порядок оформлення, виготовлення і
видачі посвідки на постійне проживання
та посвідки на тимчасове проживання,
згідно з пунктом 9 якого строк дії
посвідки на постійне проживання не
обмежується. Посвідка на постійне
проживання підлягає обміну в разі
досягнення особою 25- і 45-річного віку.

Згідно з пунктом 11 даного Порядку за
результатами розгляду заяви протягом
семи днів (для оформлення посвідки на
постійне проживання) або не більш як 15
днів (для оформлення посвідки на
тимчасове проживання) з дня подання
всіх визначених цим Порядком
документів приймається рішення про
видачу або відмову у видачі посвідки,
яке затверджується Головою ДМС, а у
разі його відсутності - заступником
Голови ДМС чи начальником
територіального органу або підрозділу
ДМС чи його заступником. У заяві
робиться відмітка про прийняте рішення
або зазначаються причини відмови у
видачі посвідки.

Пунктами 15-16 даного порядку визначені
документи, які подаються для обміну
посвідки на постійне проживання в разі
досягнення іноземцем та особою без
громадянства 25- і 45-річного віку.

Згідно з пунктом 18 зазначеного Порядку
посвідка на постійне проживання
скасовується територіальним органом
або підрозділом ДМС, який її видав, у
разі скасування дозволу на імміграцію
в Україну відповідно до статей 12 і 13
Закону України «Про імміграцію».

Так, зазначеними статтями Закону
України «Про імміграцію» визначено, що
дозвіл на імміграцію може бути
скасовано, якщо:

1) з'ясується, що його надано на підставі
свідомо неправдивих відомостей,
підроблених документів чи документів,
що втратили чинність;

2) іммігранта засуджено в Україні до
позбавлення волі на строк більше
одного року і вирок суду набрав
законної сили;

3) дії іммігранта становлять загрозу
національній безпеці України,
громадському порядку в Україні;

4) це є необхідним для охорони здоров'я,
захисту прав і законних інтересів
громадян України;

5) іммігрант порушив законодавство про
правовий статус іноземців та осіб без
громадянства;

6) в інших випадках, передбачених
законами України.

Центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику у сфері
імміграції, не пізніш як у тижневий
строк надсилає копію рішення про
скасування дозволу на імміграцію
особі, стосовно якої прийнято таке
рішення, та вилучає у неї посвідку на
постійне проживання.

Разом з тим, з наявних матеріалів
справи суд не вбачає підстав,
визначених Законом України «Про
імміграцію», достатніх для скасування
дозволу на імміграцію в Україну чи
скасування посвідки на постійне
проживання. Серед наведеного вище у
статті 12 Закону України «Про
імміграцію» переліку відсутня така
підстава, як «…громадянку не можна
вважати такою, що імміграція становить
державний інтерес для України…».

Також зазначеними Законом та Порядком
не передбачено процедури визнання
посвідок на постійне проживання в
Україні неправомірно виданими та
такими, що підлягають вилученню із
зазначених підстав.

Суд зауважує й на тому, що всупереч
вимогам законодавства відповідач,
безпідставно ігноруючи вимоги заяви
позивача про обмін посвідки у зв'язку з
досягненням 45-річного віку
(розглядається в тижневий строк з
моменту звернення), проводить
перевірку правомірності видачі ОСОБА_3
посвідки на постійне проживання в
Україні. Не залишається поза увагою й
те, що фактично набуло своєї реалізації
прийняте відповідним територіальним
підрозділом управління Міністерства
внутрішніх справ України рішення про
видачу скасованої посвідки позивачу, а
наявність двох посвідок на постійне
проживання в Україні може вказувати на
законність перебування іноземця на
території Держави Україна.

Так, відповідач посилається на те, що
відповідно до листа Комісії при
Президентові України з питань
громадянства від 04 липня 2012 року №20-13/102
Департамент у справах біженців та
іноземців ДМС України (далі - ДСБІ)
проводить додаткову перевірку
законності надання дозволу на
імміграцію або документування
посвідкою на постійне проживання
іноземців або осіб без громадянства,
які звернулись із заявою про прийняття
до громадянства України, а також у разі
звернення іноземців та осіб без
громадянства для обміну посвідки.

У листі ДМС України від 07 червня 2013 року
№8-4806/2.1-13 «Про деякі питання перевірки
законності надання дозволу на
імміграцію та документування
посвідкою на постійне проживання»
роз'яснено, зокрема, про те, що за
результатами перевірки складається
обґрунтований висновок про законність
підстав надання дозволу на імміграцію,
видачі посвідки на постійне проживання
з обов'язковим посиланням на
нормативно-правові акти.

У разі, якщо під час перевірки
встановлено, що дозвіл на імміграцію в
Україну (посвідка на постійне
проживання) іноземцю або особі без
громадянства надано безпідставно або
на підставі свідомо неправдивих
відомостей, підроблених документів чи
документів, що втратили чинність в
інших випадках, передбаченими законами
України, територіальний орган вживає
заходів щодо скасування такого дозволу
відповідно до вимог законодавства. Про
вжиті заходи і прийняте рішення
письмово інформується ДСБІ.

В матеріалах справи наявний
оскаржуваний висновок відповідача від
26 грудня 2013 року «про скасування
посвідки на постійне проживання в
Україні громадянці Вірменії ОСОБА_3».
Разом з тим, з вказаного висновку
вбачається, що головний спеціаліст
імміграційного відділу управління по
роботі з іноземцями ГУ ДМС України в м.
Києві «…вважала б за доцільне…»
визнати неправомірно виданою та
вилучити посвідку на постійне
проживання позивача, анулювати
відмітку про наявність дозволу на
постійне проживання в Україні у
паспортному документі останньої, про
прийняте рішення повідомити ОСОБА_3,
привести статус перебування
зазначеної іноземки в Україні у
відповідність до прийнятого рішення,
направити інформацію до Державної
прикордонної служби України.

Зазначений висновок не містить жодних
посилань на норми законодавства,
викладені доводи головним
спеціалістом імміграційного відділу
управління по роботі з іноземцями ГУ
ДМС України в м. Києві не оформлені
жодним рішенням (наказом тощо). Окрім
того, в тексті оскаржуваного висновку
зазначено про проведення перевірки
матеріалів справи №97433 про
документування посвідкою на постійне
проживання НОМЕР_1, виданої УГІРФО ГУ
МВС України в м. Києві 12 лютого 2001 року,
в той час як ОСОБА_3 посвідка на
постійне проживання видана ВПР і МР
УАСМ ГУ МВС України в м. Києві серії
НОМЕР_1.

Отже, на дослідження суду не надано
жодного рішення про скасування дозволу
на імміграцію, посвідки на постійне
проживання в Україні.

Відповідач в обґрунтування заперечень
стосовно задоволення позову
посилається на лист ДМС України
вих.№8-6542/3-13 від 20 серпня 2013 року «Про
визначення статусу деяких категорій
іноземців та осіб без громадянства»,
яким надано роз'яснення стосовно
розгляду питання щодо статусу
іноземців та осіб без громадянства,
яким видавалися посвідки на постійне
проживання в Україні за клопотанням
Служби безпеки України як особам, які
представляють оперативний інтерес.

Так, зазначено про те, що «…Відповідно
до чинного законодавства України
вказаних іноземців та осіб без
громадянства не можна вважати такими,
імміграція яких становить державний
інтерес для України. Також вони не
підпадають під дію Прикінцевих
положень Закону України «Про
імміграцію» (далі - Закон).

При видачі посвідки на постійне
проживання вказаній категорії осіб не
розглядалося питання наявності або
відсутності підстав для надання
дозволу на імміграцію в Україну та
дозвіл на імміграцію не оформлювався,
тому права на постійне проживання в
Україні вказані особи фактично не
отримали.

У зв'язку з вищевикладеним, звернення
іноземців та осіб без громадянства,
документованих посвідками на постійне
проживання, як особи, які представляють
оперативний інтерес, стосовно набуття
громадянства України, надання дозволу
на імміграцію для їх близьких родичів
тощо не можуть розглядатись на
загальних засадах міграційного
законодавства України.

У разі звернення вказаних осіб з питань
обміну посвідки на постійне проживання
за підстав, визначених пунктами 14 та 16
Порядку оформлення, виготовлення і
видачі посвідки на постійне проживання
та посвідки на тимчасове проживання,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 28 березня 2012 року
№251 (зі змінами) необхідно перевіряти
чи продовжує іноземець чи особа без
громадянства представляти оперативний
інтерес, шляхом звернення до органу
СБУ, який ініціював видачу посвідки…».

З огляду на викладене є наявним
висновок про те, що за клопотанням
Служби безпеки України іноземцям та
особам без громадянства, які
представляли оперативний інтерес,
надавались посвідки на постійне
проживання в Україні.

Разом з тим, з оскаржуваного висновку є
незрозумілим за клопотанням яких саме
«компетентних органів» ОСОБА_3 12 лютого
2001 року документовано посвідкою на
постійне проживання та без погодження
з якими «компетентними органами»
позивачу було подовжено термін дії
посвідки.

Також лист ГУ СБУ в м. Києві та
Київській області від 03 грудня 2013 року
№51/1/2-11344 містить відомості про те, що в
Управлінні контррозвідки ГУ СБУ в м.
Києві та Київській області в даний час
відсутня інформація щодо наявності
підстав для обміну посвідки на
постійне проживання в Україні
громадянці Вірменії ОСОБА_3

Наведене у листі усуває можливість
дійти висновку про наявність в ГУ СБУ в
м. Києві та Київській області, до якого
відповідачем зроблено запит, взагалі
будь-якої інформації стосовно
наявності підстав для отримання/обміну
посвідки для постійного проживання
ОСОБА_3 в будь-який інший час.

Крім того, суд погоджується з
зауваженнями позивача стосовно того,
що листи - це службова кореспонденція, а
не нормативно-правові акти, вони можуть
носити лише роз'яснювальний,
інформаційний та рекомендаційний
характер і не мають характеру правових
норм, які б могли врегульовувати
відповідні правовідносини.

Підсумовуючи вище зазначене, суд
дійшов висновку про те, що ГУ ДМС
України в м. Києві у спірних
правовідносинах діяло недобросовісно,
нерозсудливо та всупереч принципу
пропорційності, що потягло
безпідставне порушення прав та
інтересів позивача.

Водночас, слід зауважити на тому, що
здійснення судового захисту особи, чиє
право порушено органами, зокрема,
державної влади внаслідок порушення
ними положень Конституції та законів
України у спосіб, що відповідає
визначеним у законодавстві способам
захисту порушеного права, є здійснення
судом його повноважень органу судової
влади у межах Конституції та законів
України.

Крім того, згідно з частиною 2 статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України суд, зокрема, може вийти за межі
позовних вимог тільки в разі, якщо це
необхідно для повного захисту прав,
свобод та інтересів сторін чи третіх
осіб, про захист яких вони просять.

Стаття 162 Кодексу адміністративного
судочинства України визначає
повноваження суду при вирішенні
справи, за частиною 2 якої, зокрема,
передбачено, що суд може прийняти іншу
постанову, яка б гарантувала
дотримання і захист прав, свобод,
інтересів людини і громадянина, інших
суб'єктів у сфері публічно-правових
відносин від порушень з боку суб'єктів
владних повноважень.

Частини 2 статті 19 Конституції України
визначають, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з частиною 1 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Частина 2 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачає, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Позивачем доведено порушення її прав
та інтересів відповідачем, що вказує на
необхідність їх захисту у визначений
законом спосіб.

Враховуючи вище наведене, межі
заявлених позовних вимог та наявність
у ГУ ДМС України в м. Києві
дискреційних повноважень, до яких
відповідно до законодавства віднесено,
зокрема, прийняття рішення про обмін
або відмову в обміні посвідки на
постійне проживання в Україні, суд
дійшов висновку про часткове
задоволення позову ОСОБА_3 шляхом:

- визнання протиправним та скасування
висновку «про скасування посвідки на
постійне проживання в Україні
громадянки Вірменії ОСОБА_3»,
затверджений 26 грудня 2013 року
заступником начальника ГУ ДМС України
в м. Києві Дергач О.В.;

- зобов'язання ГУ ДМС України в м.
Києві поновити позивачу посвідку на
постійне проживання в Україні;

- зобов'язання ГУ ДМС України в м.
Києві розглянути повторно заяву
позивача стосовно обміну посвідки на
постійне проживання в Україні у зв'язку
з досягненням 45-річного віку;

- зобов'язати відповідача повідомити у
встановлений законом спосіб Державну
прикордонну службу України про
скасування висновку від 26 грудня 2013
року.

В решті частини вимог позов ОСОБА_3
задоволенню не підлягає.

Відповідно до статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (частина 1).
Якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійсненні позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено (частина 3).

Керуючись статтями 7, 9, 11, 69-72, 86, 94 128,
158-163, 167 Кодексу адміністративного
судочинства України Окружний
адміністративний суд м. Києва

ПОСТАНОВИВ:

Позов громадянки Вірменії ОСОБА_3
задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати
висновок «про скасування посвідки на
постійне проживання в Україні
громадянки Вірменії ОСОБА_3»,
затверджений 26 грудня 2013 року
заступником начальника Головного
управління Державної міграційної
служби України в м. Києві Дергач О.В.

Зобов'язати Головне управління
Державної міграційної служби України в
м. Києві поновити громадянці Вірменії
ОСОБА_3 посвідку на постійне проживання
в Україні.

Зобов'язати Головне управління
Державної міграційної служби України в
м. Києві розглянути повторно заяву
громадянки Вірменії ОСОБА_3 стосовно
обміну посвідки на постійне проживання
в Україні у зв'язку з досягненням
45-річного віку.

Зобов'язати Головне управління
Державної міграційної служби України в
м. Києві повідомити у встановлений
законом спосіб Державну прикордонну
службу України про скасування висновку
від 26 грудня 2013 року «про скасування
посвідки на постійне проживання в
Україні громадянки Вірменії ОСОБА_3».

В частині решти позовних вимог
громадянці Вірменії ОСОБА_3 відмовити.

Присудити на користь громадянки
Вірменії ОСОБА_3 54грн. 81коп. (п'ятдесят
чотири гривні 81коп.) витрат, пов'язаних
зі сплатою судового збору у справі
№826/2164/14, за рахунок Державного бюджету
України шляхом їх безспірного списання
з рахунку Головного управління
Державної міграційної служби України в
м. Києві.

Постанова набирає законної сили
відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
(підпис) О.В. Пісоцька