Справа № 2а-732/12/2670
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2014-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 березня 2014 року 10:57
№ 2а-732/12/2670
Окружний адміністративний суд міста
головуючого судді Шулежка В.П.,
при секретарі Пасічнюк С.В.,
представник позивача - Авраменко С.Г.,
представник відповідача - Манікало
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Кернел-Трейд» до
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів - Центрального офісу з
обслуговування великих платників
податків про скасування податкового
повідомлення-рішення, -
З позовом до Окружного
адміністративного суду міста Києва
звернулось товариство з обмеженою
відповідальністю «Кернел-Трейд»
(надалі - ТОВ «Кернел-Трейд», позивач)
до Міжрегіонального головного
управління Міндоходів - Центрального
офісу з обслуговування великих
платників податків (надалі -
Центральний офіс, відповідач) про
скасування податкового-повідомлення
рішення від 30.09.2011р. № , яким
встановлено грошове зобов'язання з
податку на додану вартість в розмірі 8
440,00 грн. та нараховано штрафні санкції
у сумі 4 220,00 грн.

Свої позовні вимоги ТОВ «Кернел-Трейд»
обґрунтовує тим, що висновки акту
перевірки, на підставі яких винесено
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення не відповідають
дійсним обставинам справи та нормам
чинного законодавства, і тому позивач
вважає прийняте рішення протиправним
та таким, що підлягає скасуванню.

Позивач зазначає, що первинні
бухгалтерські документи, отримані від
ПП «Терраврожай» відповідають вимогам
закону та мають усі необхідні
реквізити.

На думку позивача, перевіряючий орган
неправомірно кваліфікував правочин
між позивачем та зазначеним
контрагентом як нікчемний, так як
Центральним офісом не надано жодного
доказу наявності вини однієї зі сторін
правочинів, який би підтверджувався
вироком суду по кримінальній справі, а
також податковим органом не
враховувалось те, що правочини жодним
чином не спрямовані на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина та на знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави, Автономної
Республіки Крим, територіальної
громади, незаконне заволодіння ним.

Окрім того, позивач зазначає, що в
оскаржуваному податковому
повідомленні-рішенні підставою його
прийняття помилково зазначено акт
перевірки від 16.09.2011 № 776/40-40/35923892, а отже
вказане рішення прийнято з порушенням
норм п.86.8. ст. 86 Податкового кодексу
України та положень Наказу ДПА України
від 22.12.2010р. № 984, та підлягає
скасуванню.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав
повністю, просив суд позов
задовольнити.

Представник відповідача позовні
вимоги не визнав повністю та зазначив,
що оскаржуване податкове
повідомлення-рішення прийняте
податковим органом відповідно до вимог
чинного законодавства, посилаючись на
обставини, викладені в акті перевірки
та запереченнях проти
адміністративного позову.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, заслухавши
пояснення представників сторін судом
встановлено наступне.

ТОВ «Кернел-Трейд» зареєстроване
Шевченківською районною державною
адміністрацією м. Києва 12.06.2001р., номер
запису про державну реєстрацію № 1 030473. Код суб'єкта господарювання за
.

ТОВ «Кернел-Трейд» взято на податковий
облік в органах державної податкової
служби 15.06.2001р. за №25885 в ДПІ у
Печерському районі м. Києва та
перебуває на обліку в Центральному
офісі з 15.03.2011р. за №221.

Відповідно до Свідоцтва про реєстрацію
платника податку на додану вартість
від 13.12.2008р. №100154338, виданого ДПІ у
Печерському районі м. Києва, є
платником ПДВ, вказане свідоцтво
ліквідовано 31.03.2011р. у зв'язку з
переходом до СДПІ у м. Києві по роботі з
ВПП та видане нове свідоцтво від
31.03.2011р. № 100330387, індивідуальний
податковий номер платника ПДВ 59.

Центральним офісом на підставі
направлення від 29.08.2011р. №542, згідно
п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20 та п.п.78.1.11 п.78.1 ст.78
Податкового кодексу України, постанови
слідчого з ОВС СВ ПМ ДПА у Запорізькій
області Подорожко В.В. від 04.07.2011р. про
призначення позапланової перевірки
ТОВ "Кернел Трейд" (код за )
за період 01.01.2008р. по 01.01.2011р. та
відповідно до наказу СДПІ у м. Києві по
роботі з ВПП від 29.08.2011р. №642 проведено
позапланову виїзну перевірку ТОВ
«Кернел-Трейд» (код за ) з
питань дотримання податкового
законодавства по взаємовідносинам з ПП
«Терраврожай» (код за ) за
період з 01.01.2008р. по 01.01.2011р.

За результатами перевірки складено
акт № 776/40-40/ 31454383 від 16.09.2011р. (надалі -
Акт перевірки).

Згідно з висновками, викладеними в Акті
перевірки, ТОВ «Кернел-Трейд» порушило
вимоги: пп.7.4.1 п. 7.4, п. п. 7.4.5 п.7.4, п.п.7.7.1,
п.п. 7.7.2, п.7.7 ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість» від 03.04.1997
року №168/97-ВР із змінами та
доповненнями, що відповідає п.198.6., ст. 198
Податкового кодексу України, в
результаті чого ТОВ «Кернел-Трейд»
завищено суму бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість на суму 8440,00 грн. за січень 2009
року.

Висновки Акту перевірки обґрунтовані
тим, що операції між позивачем ПП
«Терраврожай» не підтверджуються
стосовно врахування реального часу
здійснення операцій, місцезнаходження
майна, наявності трудових ресурсів,
виробничо-складських приміщень та
іншого майна, які економічно необхідні
для виконання такого постачання або
здійснення діяльності, що свідчить про
відсутність необхідних умов для
результатів відповідної
господарської, економічної діяльності,
технічного персоналу, основних фондів,
виробничих активів, складських
приміщень і транспортних засобів, а
отже взаємовідносини між ТОВ
«Кернел-Трейд» та зазначеним
контрагентом не спричиняють реального
настання правових наслідків.

Таким чином, податковим органом
встановлено, що первинні документи,
виписані ПП «Терраврожай» в адресу ТОВ
«Кернел-Трейд» не мають відношення до
господарської діяльності та не можуть
бути відображені у складі валових
витрат та у складі податкового кредиту
позивача, що, в свою чергу, призвело до
порушення податкового законодавства.

На підставі висновків, викладених у
Акті перевірки Центральним офісом
винесено податкове
повідомлення-рішення від 30.09.2011р. №
, яким встановлено грошове
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 8 440,00 грн. та
нараховано штрафні санкції у сумі 4 220,00
грн.

Не погоджуючись з вищезазначеним
податковим повідомленням-рішенням, ТОВ
«Кернел-Трейд» звернулось з
відповідною скаргою до ДПА у м. Києві.
Рішенням ДПА у м. Києві № 11626/10/25-114 від
06.12.2011р. скаргу залишено без
задоволення, а податкове
повідомлення-рішення - без змін.

Не погоджуючись з рішенням ДПА в м.
Києві, ТОВ «Кернел-Трейд» звернулось із
повторною скаргою до ДПА України.
Рішенням ДПА України № 350/6/10-2115 від
06.01.2012р. скаргу позивача знову залишено
задоволення, а рішення ДПА в місті
Києві та податкове
повідомлення-рішення - без змін.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд дійшов
висновку про необґрунтованість
позовних вимог та відсутність підстав
для їх задоволення виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем укладено договір поставки з
ПП «Терраврожай» від 08.12.2008р. № ЗП-458/9.

З вказаного договору вбачається, що в
грудні 2008 року ТОВ «Кернел-Трейд»
придбало у ПП «Терраврожай»
сільськогосподарську продукцію (зерно
пшениці) на загальну суму 50 640 грн., в т.ч.
ПДВ 8 440 грн.

На підтвердження виконання умов
зазначеного договору позивач надав
суду копії первинних документів,
зокрема, договору, рахунку-фактури,
податкової та видаткової накладних.

З огляду на таке, суд вважає за
необхідне зазначити наступне.

Відповідно до інформаційного листа
Вищого адміністративного суду України
від 02.06.2011 року № 742/11/13-11 з метою
встановлення факту здійснення
господарської операції, формування
витрат для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість належить з'ясовувати,
зокрема, обставини щодо руху активів у
процесі здійснення господарської
операції, установлення спеціальної
податкової правосуб'єктності
учасників господарської операції,
установлення зв'язку між фактом
придбання товарів (послуг),
спорудженням основних фондів, імпортом
товарів (послуг), понесенням інших
витрат і господарською діяльністю
платника податку.

Дослідженню підлягають усі первинні
документи, які належить складати
залежно від певного виду господарської
операції: договори, акти виконаних
робіт, документи про перевезення,
зберігання товарів тощо.

Необхідно перевірити фізичні, технічні
та технологічні можливості певної
особи до вчинення тих чи інших дій, що
становлять зміст господарської
операції, як-от: наявність
кваліфікованого персоналу, основних
фондів, у тому числі транспортних
засобів для перевезення або
виробництва, приміщень для зберігання
товарів тощо, якщо такі умови необхідні
для здійснення певної операції;
можливість здійснення операцій з
відповідною кількістю певного товару у
відповідні строки з урахуванням
терміну його придатності, доступності
на ринку тощо; наявність відповідних
ліцензій та інших дозвільних
документів, що необхідні для ведення
певного виду господарської діяльності.

Судам слід ураховувати, що наявність
укладеного між учасниками
господарської операції
цивільно-правового договору або
відсутність визнання такого договору
недійсним або нікчемним сама собою не
свідчить про реальність вчинення
відповідної операції.

Про відсутність факту здійснення
господарської операції можуть
свідчити, зокрема, такі обставини:
результати, відображені у даних
податкового обліку будь-кого з
учасників господарської операції,
фактично не настали внаслідок
відсутності відповідних дій будь-кого
з учасників такої операції (наприклад,
відображення отримання послуг без їх
фактичного надання або в разі їх
надання іншою особою, ніж та, що вказана
у даних податкового обліку чи
первинних документах; імітація купівлі
товару в особи, яка ніколи його не
продавала тощо).

Окрім того, необхідно зазначити, що
згідно правової позиції Верховного
Суду України, викладеній в Постанові
від 26.09.2006 року правочин, який вчинено з
метою, завідомо суперечною інтересам
держави і суспільства, водночас
суперечить моральним засадам
суспільства, а тому згідно з ч.1 ст.203, ч.2
ст.215 ЦК України є нікчемним, і визнання
такого правочину недійсним судом не
вимагається.

Відповідно до Листа від 02.06.2011р.
встановлення факту нереальності
вчинення господарської операції не
потребує з'ясування змісту умислу
учасників такої операції. Відсутність
реально вчиненої господарської
операції та, як наслідок, юридична
дефектність відповідних первинних
документів за змістом пункту 44.1
Податкового кодексу України не
дозволяє формувати дані податкового
обліку незалежно від спрямованості
умислу платників податку - учасників
відповідної операції.

Згідно з п.п. 7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість»,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін, у разі
якщо договірна ціна на такі товари
(послуги) відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до п.п. 7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» (чинного в період, що
підлягав перевірці), не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Отже, законодавцем визначено підставу
виникнення права у платника податку на
отримання податкового кредиту,
пов'язану з отриманням таким платником
податку податкової накладної,
оформленої належним чином із
зазначенням усіх обов'язкових
реквізитів, визначених Законом України
«Про податок на додану вартість»
(чинного в період, що підлягав
перевірці), та видану суб'єктом
підприємницької діяльності,
зареєстрованим платником податку на
додану вартість.

Статтею 7 Закону України «Про податок
на додану вартість» передбачено
порядок обчислення і сплати податку.
Відповідно до п.п. 7.2.3 п. 7.2, п.п. 7.3.1 п. 7.3
та п.п. 7.4.1 п. 7.4 зазначеної статті
податкова накладна є єдиною підставою
для визначення сум податкового
кредиту, оскільки тільки цей документ
підтверджує одну з подій, що її
здійснено покупцем: чи то оплату
покупцем товару чи отримання товару
від продавця, що є підставою для
виникнення податкових зобов'язань з
податку на додану вартість.

Податкова накладна складається у
момент виникнення податкових
зобов'язань продавця у двох
примірниках. Оригінал податкової
накладної надаються покупцю, копія
залишається у продавця товарів (робіт,
послуг). Податкова накладна є звітним
податковим документом і одночасно
розрахунковим документом. Податкова
накладна виписується на кожну повну
або часткову поставку товарів (робіт,
послуг). У разі коли частка товару
(робіт, послуг) не містить
відокремленої вартості, перелік
(номенклатура) частково поставлених
товарів зазначається в додатку до
податкової накладної у порядку,
встановленому центральним органом
державної податкової служби України,
та враховується у визначенні загальних
податкових зобов'язань (п.п. 7.2.3 п. 7.2
ст.7 Закону України «Про податок на
додану вартість» (чинного в період, що
підлягав перевірці).

Відповідно до п.п.7.2.6 п. 7.2 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» (чинного в період, що
підлягав перевірці) податкова накладна
видається платником податку, який
поставляє товари (послуги), на вимогу їх
отримувача, та є підставою для
нарахування податкового кредиту. У
разі відмови з боку постачальника
товарів (послуг) надати податкову
накладну або при порушенні ним порядку
її заповнення отримувач таких товарів
(послуг) має право додати до податкової
декларації за звітний податковий
період заяву зі скаргою на такого
постачальника, яка є підставою для
включення сум цього податку до складу
податкового кредиту. До заяви
додаються копії товарних чеків або
інших розрахункових документів, що
засвідчують факт сплати податку
внаслідок придбання таких товарів
(послуг).

Згідно з п.п. 7.2.4 п. 7.2 статті 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» (чинного в період, що
підлягав перевірці) право на
нарахування податку на додану вартість
та складання податкових накладних
надається особам, зареєстрованим як
платники податку у порядку,
передбаченому статтею 9 цього Закону,
відповідно до якої особи, що підпадають
під визначення платників податку
згідно із статтею 2 Закону України «Про
податок на додану вартість»,
зобов'язані зареєструватися як
платники податку на додану вартість.

Відповідно до п.п. 7.5.1 п. 7.5 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» датою виникнення права
платника податку на податковий кредит
вважається дата здійснення першої з
подій: або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків; або дата
отримання податкової накладної, що
засвідчує факт придбання платником
податку товарів (робіт, послуг).

Суд також звертає увагу на те, що для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції, тобто достовірні первинні
документи.

Як встановлено судом, засновником та
посадовою особою ПП «Терраврожай»
являється в одній особі - гр. ОСОБА_5.

В той же час, до Центрального офісу
надійшов від Мелітопольської
об'єднаної державної податкової
інспекції Запорізької області акт від
22.04.2011р.№ 815/23/36448510 «Про результати
невиїзної позапланової перевірки ПП
«Терраврожай» (код за ) з
питань своєчасності, достовірності та
повноти нарахування та сплати до
бюджету податку на додану вартість за
період з 01.07.2008р. по 21.0.2010р.

В акті зазначено, що згідно протоколу
допиту свідка: ОСОБА_5, який є
керівником та директором ПП
«Терраврожай» встановлено, що
фінансово-господарську діяльність
даного підприємства ОСОБА_5 не
здійснював, ніяких документів від
імені ПП «Терраврожай» не підписував,
не знає ніяких робітників підприємства
та його контрагентів, не знає хто
здавав звіти в податкову інспекцію.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що ПП «Терраврожай» зареєстроване без
наміру здійснення підприємницької
діяльності, з метою використання
реквізитів та розрахункових рахунків
для перерахування грошових коштів та
свідчить про відсутність наміру
створення правових наслідків між ТОВ
«Кернел-Трейд» щодо сплати належних
сум податків та обов'язкових платежів,
тобто такі угоди носять фіктивний
характер.

Невстановлені особи використовували
ПП «Терраврожай» з метою прикриття
незаконної діяльності, вказане
підприємство здійснювало діяльність,
спрямовану на здійснення операцій,
пов'язаних з наданням податкової
вигоди третім особам.

Відповідно до положень ст.1 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
первинний документ - документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

У відповідності до ч.1 ст. 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факт
здійснення господарської операції.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Згідно ч.2 ст.9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» первинні та
зведені облікові документи можуть бути
складені на паперових або машинних
носіях і повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Також, відповідно до Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженим
Наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.95 № 88, визначені вимоги, що
пред'являються до первинних
документів, зокрема, первинні
документи - це письмові свідоцтва, що
фіксують та підтверджують
господарські операції ( пп.2.1. п.2
Положення); первинні документи (на
паперових і машинозчитуваних носіях
інформації) для надання їм юридичної
сили і доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назва
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), код форми, дата і місце
складання, зміст господарської
операції та її вимірники (у
натуральному і вартісному виразі),
посади, прізвища і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійснення
господарської операції і складання
первинного документа» (пп.2.4. п.2
Положення); забороняється приймати до
виконання первинні документи на
операції, що суперечать законодавчим і
нормативним актам (пп.2.16. п.2 Положення).

Відповідно до п. 2 Порядку заповнення
податкової накладної, затвердженого
наказом Державної податкової
адміністрації України 21.12.2010р. за № 969
та зареєстровано в Міністерстві
юстиції України 29.12.2010 р. за № 1401/18696,
який діяв на момент виникнення спірних
правовідносин (надалі - Порядок),
податкову накладну складає особа, яка
зареєстрована як платник податку в
податковому органі та якій присвоєно
індивідуальний податковий номер
платника податку на додану вартість.

Пунктом 4 цього Порядку визначено, що
сплачена (нарахована) сума податку на
додану вартість у податковій накладній
повинна відповідати сумі податкових
зобов'язань з постачання
товарів/послуг продавця у реєстрі
виданих та отриманих податкових
накладних.

Пунктом 5 цього Порядку визначено, що
податкова накладна вважається
недійсною у разі її заповнення іншою
особою, ніж вказаною у пункті 2 Порядку.

За правилами заповнення податкової
накладної, встановленими у п. 16
Порядку, всі складені примірники
податкової накладної підписуються
особою, уповноваженою платником
податку здійснювати постачання
товарів/послуг, та скріплюються
печаткою такого платника податку -
продавця. Податкова накладна не
підписується покупцем товарів/послуг і
не скріплюється його печаткою.

Аналогічні норми містяться також в
Порядку заповнення податкової
накладної, затвердженого наказом
Міністерства фінансів України від
01.11.2011р. № 1379 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 22.11. 2011 р.
за № 1333/20071.

Як встановлено судом та вбачається з
матеріалів справи, договір,
рахунок-фактура а також податкова
накладна виписана ПП «Терраврожай» за
договором поставки, яка стала
підставою для формування ТОВ
«Кернел-Трейд» податкового кредиту,
підписані ОСОБА_5

Беручи до уваги вищезазначені норми
закону, суд вважає, що вказана
податкова накладна не може бути
прийнята до уваги як первинний
документ, який підтверджує
правомірність віднесення податкового
кредиту ТОВ «Кернел-Трейд» вказаних
сум.

Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Верховного суду України від
05.03.2012р. по справі № 21-421а11.

Окрім того, статтею 48 Закону України
«Про автомобільний транспорт» від
05.04.2001р. № 2344-ІІІ, встановлено перелік
обов'язкових документів, на підставі
яких виконуються вантажні перевезення
юридичною особою на договірних умовах
та для власних потреб. До таких
документів відносяться: документ, що
засвідчує використання транспортного
засобу на законних підставах; дорожній
лист; товарно-транспортна накладна або
інший визначений законодавством
документ на вантаж; інші документи,
передбачені законодавством України.

Відповідно п.1 Наказу Міністерства
транспорту України від 14.10.1997р. №363 «Про
затвердження Правил перевезень
вантажів автомобільним транспортом в
Україні», зареєстрованого в Мінюсті
України 20.02.1998р. за № 128/2568 (надалі -
Наказ № 363), товарно-транспортна
накладна - єдиний для всіх учасників
транспортного процесу юридичний
документ, що призначений для списання
товарно-матеріальних цінностей, обліку
на шляху їх переміщення,
оприбуткування, складського,
оперативного та бухгалтерського
обліку, а також для розрахунків за
перевезення вантажу та обліку
виконаної роботи.

Відповідно п.11.7 Наказу №363, перший
екземпляр товарно-транспортної
накладної залишається у Замовника
(вантажовідправника), другий -
передається водієм (експедитором)
вантажоодержувачу, третій і четвертий
екземпляри, засвідчені підписом
вантажоодержувача (у разі потреби й
печаткою або штампом), передається
Перевізнику.

Крім того, Постановою Кабінету
Міністрів України від 25.02.2009р. № 207 «Про
затвердження Переліку документів,
необхідних для здійснення перевезення
вантажу автомобільним транспортом у
внутрішньому сполученні», а саме п. 1
передбачено, що для водія юридичної
особи або фізичної особи - підприємця,
що здійснює вантажні перевезення на
договірних умовах обов'язковими
документами, зокрема, є
товарно-транспортні накладні.

Провівши системний аналіз
вищезазначених норм права, суд
приходить до висновку, що
товарно-транспортна накладна є
документом обов'язкової первинної
фінансово-господарської звітності.

Аналогічна правова позиція викладена в
ухвалі Вищого адміністративного суду
України від 28.01.2010р. у справі № К-5279/09.

При цьому, позивачем доказів
здійснення транспортування продукції,
зокрема товарно-транспортних
накладних, на підставі яких повинно
здійснюватись оприбуткування та
бухгалтерський облік, суду не надано,
що, в свою чергу, свідчать про
відсутність здійснення перевезення за
договором поставки, укладеним між
позивачем і ПП «Терраврожай».

Відповідно до ст. 207 Господарського
кодексу України господарське
зобов'язання, що не відповідає вимогам
закону, або вчинено з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, або укладено учасниками
господарських відносин з порушенням
хоча б одним з них господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності), може бути на вимогу
однієї із сторін, або відповідного
органу державної влади визнано судом
недійсним повністю або в частині.

Відповідно до ст. 208 Господарського
кодексу України якщо господарське
зобов'язання визнано недійсним як таке,
що вчинено з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства, то за наявності наміру в
обох сторін - у разі виконання
зобов'язання обома сторонами - в доход
держави за рішенням суду стягується
все одержане ними за зобов'язанням, а у
разі виконання зобов'язання однією
стороною з другої сторони стягується в
доход держави все одержане нею, а також
все належне з неї першій стороні на
відшкодування одержаного. У разі
наявності наміру лише у однієї із
сторін усе одержане нею повинно бути
повернено другій стороні, а одержане
останньою або належне їй на
відшкодування виконаного стягується
за рішенням суду в доход держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 204 Цивільного
кодексу України правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу (ч. 1 ст. 215 Цивільного
кодексу України).

Загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину
визначені статтею 203 Цивільного
кодексу України, відповідно до якої
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до положень ст. 215
Цивільного кодексу України недійсним
є правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний
правочин). У цьому разі визнання такого
правочину недійсним судом не
вимагається. У випадках, встановлених
цим Кодексом, нікчемний правочин може
бути визнаний судом дійсним. Якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Відповідно до частин 1, 2 ст. 228
Цивільного кодексу України правочин
вважається таким, що порушує публічний
порядок, якщо він був спрямований на
порушення конституційних прав і свобод
людини і громадянина, знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави, Автономної
Республіки Крим, територіальної
громади, незаконне заволодіння ним.
Правочин, який порушує публічний
порядок, є нікчемним.

З вищезазначених фактів, вбачається, що
фінансово-господарська діяльність ПП
«Терраврожай» здійснюється поза
межами правового поля, що у свою чергу
свідчить про не набуття належним чином
цивільної право та дієздатності,
фінансово-господарські
взаємовідносини між ТОВ
«Кернел-Трейд»та контрагентом є
фіктивними правочинами, та такими, що
вчинено без наміру створення правових
наслідків, які обумовлювались цими
правочинами (ст. 234 Цивільного кодексу
України). Тобто, такі угоди є
нікчемними.

Таким чином, несплачений ТОВ
«Кернел-Трейд» податок на додану
вартість внаслідок безпідставного
формування податкового кредиту є
дохідною частиною державного бюджету,
власністю держави.

Беручи до уваги вищезазначене, суд
вважає, що Центральним офісом доведено,
що зміст зазначеної вище угоди не
відповідає дійсним намірам сторін щодо
набуття цивільних прав і обов'язків та
свідчить про намір сторін ухилитися
від оподаткування доходів, отриманих
внаслідок виконання договору або
приховування дійсного об'єкту
оподаткування, зменшення бази
оподаткування, створення штучних
підстав для незаконного відшкодування
сум сплачених податків за рахунок
коштів бюджету, отримання незаконних
пільг з оподаткування тощо.

Пунктом 123.1 статті 123 Податкового
Кодексу України передбачено, що у разі
якщо контролюючий орган самостійно
визначає суму податкового
зобов'язання, зменшення суми
бюджетного відшкодування та/або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість платника податків на
підставах, визначених підпунктами 54.3.1,
54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54
цього Кодексу, тягне за собою
накладення на платника податків штрафу
в розмірі 25 відсотків суми визначеного
податкового зобов'язання, завищеної
суми бюджетного відшкодування. При
повторному протягом 1095 днів визначенні
контролюючим органом суми податкового
зобов'язання з цього податку, зменшення
суми бюджетного відшкодування тягне за
собою накладення на платника податків
штрафу у розмірі 50 відсотків суми
нарахованого податкового зобов'язання,
завищеної суми бюджетного
відшкодування.

Відтак, збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 8 440,00 та нарахування
штрафних санкцій у розмірі 4 220,00 грн.
здійснено відповідачем обґрунтовано,
що свідчить про те, що податкове
повідомлення-рішення від 30.09.2011р. №
винесене відповідачем
правомірно, у межах повноважень,
наданих відповідачу законодавством
України.

Окрім того, суд вважає за необхідне
зазначити, що помилкове посилання в
оскаржуваному податковому
повідомленні-рішенні на неправильний
номер акту перевірки не тягне за собою
скасування такого рішення, оскільки
описка, допущена додатковим органом, не
спростовує факту порушення позивачем
податкового законодавства.

Згідно з частиною 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В даному випадку відповідачем доведено
правомірність винесення оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку про необґрунтованість
позовних вимог і відсутність підстав
для їх задоволення.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 КАС України
суд,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позовних вимог
товариства з обмеженою
відповідальністю «Кернел-Трейд»
відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку шляхом подачі до
Окружного адміністративного суду
міста Києва апеляційної скарги на
постанову протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає до
Київського апеляційного
адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у
строк, встановлений ст. 186 КАС України,
постанова набирає законної сили після
закінчення цього строку.

Повний текст постанови складений та
підписаний 07.04.2014р.

Суддя
В.П. Шулежко