Справа № 607/21788/13-а
Суддя: Курилець А.Р.
Дата ухвалення: 2014-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2014 року
Справа №
876/2170/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця
А.Р.,

суддів Кушнерика
М.П, Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в м. Тернополі на постанову
Тернопільського міськрайонного суду
Тернопільської області від 13 грудня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
управління Пенсійного фонду України в
м. Тернополі про стягнення та
перерахунок соціальних виплат,

ВСТАНОВИВ:

20 листопада 2013 року ОСОБА_2 звернувся з
адміністративним позовом до
управління Пенсійного фонду України в
м. Тернополі, яким просив зобов'язати
відповідача підвищити йому пенсію
відповідно до пункту «г» статті 77
Закону України «Про пенсійне
забезпечення» на 50% мінімальної пенсії
за віком.

Постановою Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 13 грудня 2013 року позов
задоволено повністю. Визнано
протиправними та зобов'язано
управління Пенсійного фонду України в
м. Тернополі здійснити позивачу
нарахування та виплату недоотриманої
надбавки до пенсії у розмірі 50%
мінімальної пенсії за віком, як особі,
що була реабілітована починаючи з 20
травня 2013 року відповідно до пункту «г»
статті 77 Закону України «Про пенсійне
забезпечення», з врахуванням абзацу 1
статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та виплачених сум.

Не погоджуючись з таким рішенням суду
його оскаржив відповідач. В
апеляційній скарзі, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нову, якою
в задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

Апеляційну скаргу мотивує тим,
законодавством України не визначено
поняття «мінімальна пенсія за віком»
як розрахункова величина для
підвищення пенсії згідно із статтею 77
Закону України "Про пенсійне
забезпечення". Крім того, постановою
КМУ від 16 липня 2008 року № 654 "Про
підвищення рівня пенсійного
забезпечення громадян" особі, що була
на підставі статті 3 Закону України "Про
реабілітацію жертв політичних
репресій в Україні" реабілітована,
підвищення до пенсії проводиться в
розмірі 54,40 грн, а членам їх сімей, яких
було примусово переселено - 43 грн 52 коп.
Також відповідач вказує на те, що
фінансове забезпечення державних
соціальних гарантій здійснювалось в
розмірах передбачених Законами
України «Про Державний бюджет України»
на відповідний рік та в межах
передбачених на це видатків.

Оскільки апеляційну скаргу подано на
постанову суду першої інстанції, яка
прийнята в порядку скороченого
провадження за результатами розгляду
справи, передбаченої пунктом 2 частини 1
статті 183-2 КАС України, суд відповідно
до частини 1 пункту 2 статті 197 КАС
України розглядає справу в порядку
письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, суд приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Судом встановлено, що позивач отримує
підвищення до пенсії у розмірі 54 грн 40
коп. відповідно до постанови КМУ від 16
липня 2008 року № 654 "Про підвищення рівня
пенсійного забезпечення громадян" як
особа, що була на підставі статті 3
Закону України "Про реабілітацію жертв
політичних репресій в Україні"
реабілітована.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив із того, що
позивач отримує підвищення до пенсії,
як особа, яка необґрунтовано зазнала
політичних репресій і згодом була
реабілітована, проте менше розміру
встановленого пунктом «г» ст. 77 Закону
України «Про пенсійне забезпечення», а
саме у розмірі 54 грн 40 коп. Оскільки
постанова Кабінету Міністрів України
№ 654 від 16 липня 2008 року є підзаконним
нормативно-правовим актом, то слід
керуватися саме згаданим Законом.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції з
наступних мотивів.

Відповідно до пункту «г» статті 77
Закону України «Про пенсійне
забезпечення» призначені пенсії
підвищуються громадянам, які
необґрунтовано зазнали політичних
репресій і згодом були реабілітовані,
призначені пенсії - на 50 процентів, а
членам їх сімей, яких було примусово
переселено, - на 25 процентів
мінімальної пенсії за віком.

Отже, підвищення до пенсії в розмірі 54
грн 40 коп., яке щомісячно виплачується
відповідачем позивачу як особі, яка
визнана реабілітованою відповідно до
статті 1 Закону України "Про
реабілітацію жертв політичних
репресій", виплачується у розмірі
меншому, ніж передбачено законом.

З урахуванням наведеного та виходячи з
пріоритетності законів над
підзаконними актами, суд вважає, що при
визначенні розміру підвищення до
пенсії позивачу, як особі, що
необґрунтовано зазнала політичних
репресій і згодом була реабілітована,
застосовувати належить пункт "г" статті
77 Закону України "Про пенсійне
забезпечення" від 15 травня 1992 року, з
наступними змінами і доповненнями, а не
постанову КМУ від 16липня 2008 року № 654
"Про підвищення рівня пенсійного
забезпечення громадян", яка істотно
звужує обсяг встановлених законом
прав.

Також, згідно з пунктом 6 Розділу XV
Прикінцевих положень Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» до прийняття
відповідного Закону до пенсій,
передбачених цим Законом,
установлюються надбавки та
здійснюється їх підвищення згідно із
Законом України «Про пенсійне
забезпечення». Зазначені надбавки та
підвищення встановлюються в розмірах,
що фактично виплачувалися на день
набрання чинності цим Законом з
наступною індексацією відповідно до
законодавства про індексацію грошових
доходів населення. Виплата їх
здійснюється за рахунок коштів
Державного бюджету України.

Відповідно до частини 1 статті 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
мінімальна пенсія за віком дорівнює
прожитковому мінімуму, встановленому
для осіб, що втратили працездатність.

Тому, положення частини 3 статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» не є перешкодою для
застосування величини мінімального
розміру пенсії за віком до обрахування
інших пенсій чи доплат пов'язаних з
мінімальною пенсією за віком, оскільки
чинним законодавством не встановлено
іншого крім передбаченого частиною 1
цієї статті мінімального розміру
пенсії за віком.

Оскільки функції з призначення,
нарахування та виплати пенсії позивача
здійснює Пенсійний фонд України в
особі відповідача, відповідний
обов'язок слід покласти на останнього.

Достатніх правових підстав чи
застережень щодо неможливості
підвищення пенсії позивача у
передбаченому п. "г" ч.1 ст.77 Закону №
1788-ХІІ розмірі апеляційний суд не
вбачає.

Посилання апелянта на відсутність
бюджетного фінансування зазначеного
підвищення до пенсії, як на причину
невиконання покладених на державу
зобов'язань, до уваги не приймаються,
оскільки реалізація особою права, що
пов'язане з отриманням бюджетних
коштів, яке базується на спеціальних та
чинних на час виникнення спірних
правовідносин нормативно-правових
актах національного законодавства, не
може бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань.

Зважаючи на вищевикладене, колегія
суддів вважає, що судом першої
інстанції було правильно встановлено
обставини справи та ухвалено судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, а тому апеляційну скаргу
належить залишити без задоволення, а
постанову суду - без змін.

Керуючись статтями 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м. Тернополі
залишити без задоволення, а постанову
Тернопільського міськрайонного суду
Тернопільської області від 13 грудня 2013
року у справі № 607/21788/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення і оскарженню не підлягає

Головуючий
А.Р. Курилець

Судді
М.П. Кушнерик

В.В. Ніколін