Справа № 2а-1870/5395/12
Суддя: Мироненко О.В.
Дата ухвалення: 2014-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/73985/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

судді - доповідача Мироненка О.В.

суддів - Сороки М.О.

Чумаченко Т.А.

провівши попередній розгляд справи за
позовом ОСОБА_2 до Відділу Держкомзему
у Недригайлівському районі Сумської
області, ОСОБА_3, третя особа - СТОВ
"Дружба-Нова" про визнання дій
протиправними і зобов'язання вчинити
дії за касаційною скаргою представника
ОСОБА_4 на постанову Сумського
окружного адміністративного суду від 04
вересня 2012 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 01 листопада 2012 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2012 року позивачка звернулася в
суд із позовом до Відділу Держкомзему у
Недригайлівському районі Сумської
області, ОСОБА_3, третя особа - СТОВ
"Дружба-Нова" про визнання дій
протиправними і зобов'язання вчинити
дії.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 04 вересня
2012 року відмовлено в задоволенні
позову.

Не погоджуючись із постановою суду
першої інстанції позивачка звернулася
зі скаргою до суду апеляційної
інстанції щодо скасування зазначеного
вище рішення.

Ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 01 листопада
2012 року апеляційну скаргу позивачки
залишено без задоволення, постанову
суду першої інстанції залишено без
змін.

Не погоджуючись із постановою суду
першої та ухвалою суду апеляційної
інстанцій, представник позивачки
звернувся із касаційною скаргою до
Вищого адміністративного суду України,
в якій просить скасувати судові
рішення, ухвалити нову постанову, якою
задовольнити позов, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши
матеріали справи та перевіривши
наведені в скарзі доводи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 01.11.2010 року
позивачкою укладено договір оренди
земельної ділянки із
Сільськогосподарським товариством з
обмеженою відповідальністю "Дружба -
Нова".

Сільськогосподарським товариством з
обмеженою відповідальністю "Дружба -
Нова" 25.01.2012 року подано заяву до
Відділу Держкомзему у
Недригайлівському районі Сумської
області про державну реєстрацію
зазначеного договору.

Відділом Держкомзему у
Недригайлівському районі Сумської
області 31.01.2012 року здійснено державну
реєстрацію зазначеного договору.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень",
державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно визначається як
офіційне визнання і підтвердження
державою фактів виникнення, переходу
або припинення прав на нерухоме майно,
обтяження таких прав шляхом внесення
відповідного запису до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно;
під нерухомим майном розуміються
земельні ділянки, а також об'єкти,
розташовані на земельній ділянці,
переміщення яких неможливе без їх
знецінення та зміни призначення.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень",
обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права та обтяження
на нерухоме майно, розміщене на
території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування, в
тому числі й право оренди земельної
ділянки.

Статтею 20 Закону України "Про оренду
землі" передбачено, що укладений
договір оренди землі підлягає
державній реєстрації, а право оренди
земельної ділянки виникає з дня
державної реєстрації цього права
відповідно до закону, що регулює
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень.

Судом обґрунтовано не прийняті
посилання позивача на подану ним заяву
від 02.01.2012 року про відкликання підпису
на договорі оренди як на підставу
визнання незаконними дій відповідача
щодо державної реєстрації договорів
оренди, з огляду на наступне.

Стаття 24 Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" містить виключний
перелік підстав, згідно яких може бути
відмовлено у державній реєстрації
прав, а саме: заявлене право, обтяження
не підлягає державній реєстрації
відповідно до цього Закону; об'єкт
нерухомого майна або більша його
частина розміщені на території іншого
органу державної реєстрації прав; із
заявою про державну реєстрацію прав та
їх обтяжень звернулася неналежна
особа; подані документи не
відповідають вимогам, встановленим цим
Законом, або не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам,що їх посвідчують; заяву про
державну реєстрацію прав, пов'язаних з
відчуженням нерухомого майна, подано
після державної реєстрації обтяжень,
встановлених щодо цього майна, крім
випадків, встановле них частиною
дев'ятою статті 15 цього Закону;
заявлене право вже зареєстровано.

Судом також встановлено, що вказана
позивачкою підстава - звернення із
заявою з проханням не реєструвати
договір оренди земельної ділянки, не
входять до зазначеного переліку.

При цьому, ч. 4 ст. 24 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень"
передбачено, що відмова в державній
реєстрації прав та їх обтяжень з
підстав, не передбачених цим Законом
заборонена.

Єдині умови реєстрації договорів
оренди та договорів суборенди
земельних ділянок визначені Порядком
державної реєстрації договорів оренди
землі, затвердженим Постановою
Кабінету Міністрів України №2073 від
25.12.1998р., який діяв на час спірних
правовідносин.

Відповідно до п. 9 зазначеного Порядку,
підставою для відмови у державній
реєстрації договору оренди, а також для
визнання договору недійсним
відповідно до законів України є
відсутність у договорі оренди однієї з
істотних умов, передбачених пунктом 8
Порядку, а також порушення вимог статей
4, 5, 6, 7, 9, 13, 15 Закону України "Про оренду
землі" при укладанні договору.

Зі справи вбачається, що при поданні
заяви на реєстрацію спірного договору
оренди позивачем надано нотаріально
засвідчений договір оренди з наявністю
всіх істотних умов визначених
законодавством, а також всі матеріали
необхідні для проведення державної
реєстрації договору оренди згідно
визначеного Порядком державної
реєстрації договорів оренди землі
переліку.

Стосовно посилань позивача на
невідповідність договору оренди
земельної ділянки вимогам ст. 15 Закону
України "Про оренду землі" та на
невідповідність його форми вимогам
Типового договору оренди землі,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 03 березня 2004 року
№ 220, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 15 Закону України "Про
оренду землі", істотними умовами
договору оренди є: об'єкт оренди (місце
розташування та розмір земельної
ділянки), строк дії договору оренди,
орендна плата із зазначенням її
розміру, індексації, форм платежу,
строків, порядку її внесення і
перегляду та відповідальності за її
несплату,умови використання та цільове
призначення земельної ділянки, яка
передається в оренду, умови збереження
стану об'єкта оренди, умови і строки
передачі земельної ділянки орендарю,
умови повернення земельної ділянки
орендодавцеві, існуючі обмеження
(обтяження) щодо використання
земельної ділянки, визначення сторони,
яка несе ризик випадкового пошкодження
або знищення об'єкта оренди чи його
частини, відповідальність сторін,
умови передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки.

Судом також встановлено, що договір
оренди земельної ділянки, укладений
СТОВ "Дружба-Нова" з позивачем,
відповідає вимогам ст. 15 Закону України
"Про оренду землі", містить всі
визначені нею істотні умови, має
передбачені чинним законодавством
невід'ємні частини - плани або схеми
земельних ділянок, які передаються в
оренду, кадастрові плани земельних
ділянок з відображенням обмежень
(обтяжень) у їх використанні та
встановлених земельних сервітутів,
вчинений в належній формі, в якій
сторони виклали досягнуту згоду
стосовно всіх істотних умов, що
підтвердили своїми підписами під
текстом договору.

Також, ст. 626 Цивільного кодексу України
передбачено, що відповідно до статті 6
цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Таким чином, укладення договору оренди
землі за формою затвердженою
постановою Кабінету Міністрів України
від 03 березня 2004 року № 220 є виключно
правом, а не обов'язком учасників
цивільно-правових відносин.

Щодо посилання позивача на
невідповідність положень п. 12.5 розділу
12 договору оренди земельної ділянки
змісту ст. 32 Закону України "Про оренду
землі" суд вірно вказав, що згідно зі ст.
32 зазначеного Закону на вимогу однієї
із сторін договір оренди землі може
бути достроково розірваний за рішенням
суду в разі невиконання сторонами
обов'язків, передбачених статтями 24 і 25
цього Закону та умовами договору, в
разі випадкового знищення чи
пошкодження об'єкта оренди, яке істотно
перешкоджає передбаченому договором
використанню земельної ділянки, а
також на підставах, визначених
Земельним кодексом України та іншими
законами України.

Отже, даною нормою визначені умови, при
яких можливе дострокове розірвання
договору оренди землі за рішенням суду
на вимогу однієї із сторін; розірвання
договору оренди землі в
односторонньому порядку не
допускається, якщо інше не передбачено
законом або цим договором.

Таким чином, положення п. 12.5 розділу 12
договору оренди земельної ділянки
укладеного СТОВ "Дружба-Нова" з
позивачем не протирічить змісту даної
норми права.

Крім того, судом правильно не прийнято
до уваги твердження позивача щодо
невідповідності вимогам Земельного
кодексу України положень п.6.2 розділу 6
та п.9.3 розділу 9 договору оренди
земельної ділянки, оскільки п.6.2 та п. 9.3
договору оренди стосується лише
передачі права оренди землі у заставу
та внесення до статутного Фонду права
оренди землі, у порядку та на умовах
визначених законодавством.

Отже, в даному випадку, не існує жодних
протиріч вимоги договору оренди
земельної ділянки із п. 15 розділу X
Земельного кодексу України, щодо
відчуження земель них ділянок і зміни
цільового призначення (використання)
земельних ділянок.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень",
державний реєстратор приймає рішення
про скасування запису.

При цьому, ч. 2 статті 26 цього ж Закону
встановлено, що запис скасовуються,
якщо підстави, за яких вони були
внесені, визнані судом недійсними.

Згідно з п. 27 Постанови Кабінету
Міністрів України від 09.09.2009 р. № 1021 "Про
затвердження порядків ведення
Поземельної книги і Книги записів про
державну реєстрацію державних актів на
право власності на земельну ділянку та
на право постійного користування
земельною ділянкою, договорів оренди
землі" передбачено, що запис у
Поземельній книзі і Книзі записів про
державну реєстрацію державних актів на
право власності на земельну ділянку та
на право постійного користування
земельною ділянкою, договорів оренди
землі скасовується (поновлюється)
посадовою особою територіального
органу Держземагенства на підставі
рішення суду.

Таким чином, законодавчо встановлено,
що скасування запису відбувається в
судовому порядку на підставі рішення
суду. Державному реєстратору надається
право приймати рішення про скасування
реєстраційного номеру (щодо реєстрації
права власності, а не користування) при
наявності підстав, передбачених ст. 21
цього ж Закону.

Отже, в даному випадку, у державного
реєстратора відсутні підстави для
самостійного прийняття рішення про
скасування запису.

З огляду на викладене, постанова суду
першої та ухвала суду апеляційної
інстанцій відповідають обставинам
справи наданим доказам та нормам
процесуального права.

Доводи касаційної скарги висновки суду
не спростовують.

Підстав для скасування судового
рішення з мотивів, викладених в
касаційні скарзі, не вбачається.

За правилами частини 1 статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо суди не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
оскаржуваних судових рішень, то суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення-без змін.

Керуючись статтями 220-1, 224, 230, 231 КАС
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2
залишити без задоволення, постанову
Сумського окружного адміністративного
суду від 04 вересня 2012 року та ухвалу
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 01 листопада
2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Судді