Справа № 2а-499/11/1412
Суддя: Мироненко О.В.
Дата ухвалення: 2014-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/50089/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

судді - доповідача Мироненка О.В.

суддів - Сороки М.О.

Чумаченко Т.А.

провівши письмовий розгляд справи за
позовом представника ОСОБА_2 до
Ягорлицької митниці про зобов"язання
суб"єкта владних повноважень вчинити
певні дії за касаційною скаргою
Південної митниці на постанову
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 12 липня 2012
року,

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2008 року представник позивача
звернувся в суд із позовом до
Ягорлицької митниці про зобов'язання
Провести митне оформлення належного
йому на праві власності транспортного
засобу «Фольксваген», 1997 року випуску,
на пільгових умовах.

Постановою Заводського районного суду
м. Миколаєва від 17 жовтня 2011 року
відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись із постановою суду
першої інстанції позивач звернувся зі
скаргою до суду апеляційної інстанції
щодо скасування зазначеного вище
рішення.

Постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 12 липня 2012
року апеляційну скаргу позивача
задоволено, постанову суду першої
інстанції скасовано та ухвалено нову
постанову, якою позов задоволено.

Не погоджуючись із постановою суду
апеляційної інстанції, відповідач
звернулася із касаційною скаргою до
Вищого адміністративного суду України,
в якій просить скасувати судове
рішення, залишивши постанову суду
першої інстанції в силі, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши
матеріали справи та перевіривши
наведені в скарзі доводи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає задоволенню. Постанова
суду апеляційної інстанції підлягає
скасуванню, постанову суду першої
інстанції слід залишити в силі,
посилаючись на наступне.

Суд, у своєму рішенні вказав на те, що
аналіз наведених положень
нормативно-правових актів дає підстави
вважати, що вони не обмежують право
особи, яка переселилася на постійне
місце проживання в Україну, строком
перевезення у пільговому режимі
автомобіля, власником якого вона є не
менше року та який перебував на обліку
в країні постійного місця попереднього
проживання не менше вказаного строку, а
лише встановлюють окремий порядок
регулювання оформлення таких ТЗ.

Також, суд апеляційної інстанції
зазначив про те, що відповідно до змін
до зазначених вище Правил, для
вирішення питання про можливість
пропуску ТЗ, що ввозиться громадянином
при переселенні на постійне місце
проживання в Україну, посадова особа
митного органу перевіряє в Єдиній
автоматизованій інформаційній системі
наявність даних про попередні митні
оформлення цим громадянином зі
звільненням від оподаткування,
відповідно до частини 2 статті 8 Закону
України «Про порядок ввезення
(пересилання) в Україну, митного
оформлення й оподаткування особистих
речей, товарів та транспортних засобів,
що ввозяться (пересилаються) на митну
територію України», ТЗ, що
класифікується, зокрема за кодом 87.04
УКТЗЕД, за період з дати видачі
документа, що дає право на постійне
місце проживання в Україні, до дати
пред'явлення ТЗ для митного оформлення
при перетині митного кордону України.

Однак, колегія суддів касаційної
інстанції не може погодитися з
висновком суду, оскільки він порушує
вимоги процесуального законодавства,
посилаючись на наступне.

Судом встановлено, що позивачем, у
країні попереднього його місця
проживання 02.08.2006 був придбаний та
оформлений на його ім'я автомобіль
«Фольксваген» 1997 року випуску, чорного
кольору, номер кузову НОМЕР_1 (довідка
про автомобіль №6171118).

На початку 2007 року ОСОБА_2 змінив
постійне місце проживання, переїхавши
з Ізраїлю до України. Його заява була
задоволена, про що 13.06.2007 ВГІРФО УМВС
України в Миколаївській області була
видана тимчасова посвідка серії
НОМЕР_2, з якої вбачається, що він є
мешканцем республіки Україна. При
цьому його постійна адреса проживання
визначена як: АДРЕСА_1.

Під час переселення на постійне місце
проживання в Україну, ОСОБА_2 не ввозив
жодного транспортного засобу, що
свідчить про відсутність законодавчих
підстав для здійснення пільгового
митного оформлення належного йому
автомобіля.

Відповідно до Закону України від №
2681-111 постійним місцем проживання
визнається - місце проживання на
території будь-якої держави не менше
одного року громадянина, якщо не має
постійного місця проживання на
території інших держав і має намір
проживати на території цієї держави
протягом будь-якого строку, не
обмежуючи таке проживання певною
метою, і за умови, що таке проживання не
є наслідком виконання цією особою
службових обов'язків або зобов'язань за
договором (контрактом).

Оскільки норма Закону № 2681 пов'язує
поняття перебування транспортного
засобу на обліку в країні постійного
попереднього місця проживання та
поняття переселення до іншого місця
проживання, тому дані поняття
взаємопов'язанами між собою юридичними
фактами.

Таким чином, з норми зазначеного закону
вбачається, що право власності щодо
користування, розпорядження та
володіння таким транспортним засобом
повинно здійснюватись громадянином
саме в тій країні, де був придбаний
даний автомобіль. А переїзд
громадянина до іншої країни можна
вважати зміною одного з юридичних
фактів, а саме вирішення особою питання
щодо зміни постійного місця проживання
та громадянства у червні 2007 року, що
пов'язані з переїздом в Україну.

Згідно Листа Міністерства юстиції
України від 16.02.2007 року № 20-36-6 щодо
надання роз'яснень Держмитслужбі
України, датою переселення на постійне
проживання в Україну іноземця чи особи
без громадянства, є дата видачі
посвідки на постійне проживання. Даний
юридичний факт має відповідну дію як в
часі, так й на визначеній території, що
не було взято до уваги судом
апеляційної інстанції.

Документально підтверджено, що така
дія відбулась саме у червні 2007 року, а
не у грудні 2007 року. Тому мотиви
позивача, щодо ввезення транспортного
засобу на митну територію України у
грудні, вже після переселення, не
можуть бути визнані належними та
законодавчо обґрунтованими для
здійснення пропуску й митного
оформлення на пільгових умовах, що не
було враховано судом апеляційної
інстанції при винесенні рішення.

Отже, відповідно до Закону України від
13.09.2001 № 2681 -III на дату переселення
громадянина на територію України
(тобто, у червні 2007 року) транспортний
засіб перебував на обліку в країні
попереднього постійного місця
проживання позивача менше одного року.

Крім того, із матеріалів справи також
вбачається, що 04.12.2007 позивач, не
виїжджаючи до Ізраїлю (даний факт
документально підтверджений
відсутністю відповідних відміток в
паспорті), зняв транспортний засіб з
реєстрації в країні попереднього місця
проживання та намагався ввезти його на
митну територію України.

Такі дії позивача свідчать про
відповідний мотив, спрямований на
ухилення від сплати обов'язкових
платежів, які необхідно було б сплатити
до Державного бюджету України за
ввезення транспортного засобу на митну
територію України для вільного
використання, що підтверджується діями
позивача, а саме: позивач тривалий час
після переселення в Україну, не знімав
з обліку належний йому Транспортний
засіб у країні попереднього місця
проживання, з метою спливу одного року,
з дати його придбання.

Даний факт не було в повному враховано
в повному обсязі судом апеляційної
інстанції при винесенні рішення.

З огляду на викладене, постанова суду
апеляційної інстанції не відповідає
обставинам справи наданим доказам та
нормам процесуального права і підлягає
скасуванню. Постанова суду першої
інстанції підлягає залишенню в силі.

За правилами статті 226 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції та залишає в
силі рішення суду першої інстанції, яке
ухвалено відповідно до закону і
скасоване або змінене помилково.

Керуючись статтями 222, 226, 230, 232 КАС
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Південної митниці
задовольнити.

Постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 12 липня 2012
року скасувати.

Постанову Заводського районного суду
м. Миколаєва від 17 жовтня 2011 року
залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Судді