Справа № 2а-7150/11/1370
Суддя: Голубєва Г.К.
Дата ухвалення: 2014-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/38913/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача
Голубєвої Г.К.

Суддів
Карася О.В.

Костенка М.І.

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Дочірнього підприємства «Датський
текстиль» Компанії «ПВН Холдінг А/С»
(Данія) на ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 08.05.2012 року та постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 06.10.2011 року
по справі № 2а-7150/11/1370 за позовом
Дочірнього підприємства «Датський
текстиль» Компанії «ПВН Холдінг А/С»
(Данія) до Державної податкової
інспекції в Сокальському районі
Львівської області про скасування
податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2011 року Дочірнє підприємство
«Датський текстиль» компанії «ПВН
Холдінг А/С» (Данія) звернулося до суду
з позовом до Державної податкової
інспекції в Сокальському районі
Львівської області про скасування
податкового повідомлення-рішення №
/0 від 14.01.2011 року в частині суми
грошового зобов'язання за штрафними
(фінансовими) санкціями у розмірі 26063,25
грн.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 06.10.2011 року,
залишеною без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 08.05.2012 року у даній справі
відмовлено у задоволенні позовних
вимог з огляду на їх безпідставність.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, позивач подав
касаційну скаргу, в якій просить їх
скасувати та прийняти нове рішення,
яким повністю задовольнити позовні
вимоги, оскільки вважає, що постанову
та ухвалу було прийнято з порушенням
норм матеріального права та без
належного врахування всіх обставин
справи.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ДПІ в Сокальському
районі проведено планову виїзну
перевірку ДП «Датський текстиль» з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства.

Вказаною перевіркою встановлено, що
позивачем порушено п.5.1, п.5.2.1 п.5.2, п.п.5.3.9
п.5.3 ст.5 Закону України від 28.12.1994 року №
334/94-ВР «Про оподаткування прибутку
підприємств» (далі - Закон № 334/94-ВР).

Відповідно до встановлених порушень
відповідачем прийнято спірне
податкове повідомлення-рішення №
/0 від 14.01.2011 року, яким визначено
104253,00 грн. податку на прибуток і 26063,25
грн. штрафної санкції.

Позивач, не погоджуючись із вибором ДПІ
в Сокальському районі закону, згідно з
яким визначено штрафну санкцію,
оскаржує податкове
повідомлення-рішення №/0 від
14.01.2011 року в частині нарахування 26063,25
грн. штрафної санкції.

Суди попередніх інстанцій, відмовляючи
в задоволенні позову, виходили з того,
що ДПІ в Сокальському районі правильно
нараховано штраф для позивача,
оскільки застосування ст.123
Податкового кодексу України в даному
випадку є застосуванням більш м'якшої
санкції ніж та, яка була передбачена
Законом України від 21.12.2000 року №2181-III
«Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» (далі -
Закон №2181-III), що діяв на час виявлення
та вчинення порушення.

Разом з тим, слід зазначити, що мотиви, з
яких виходили суди, відмовляючи у
позові, не ґрунтуються на вимогах
чинного законодавства, що регулює
спірні правовідносини з огляду на
наступне.

При вирішенні питання про застосування
передбачених статтею 123 та іншими
нормами Податкового кодексу України
штрафних санкцій за порушення
податкового законодавства, вчинені до 1
січня 2011 року, тобто до набрання
чинності Податковим кодексом України,
але виявлені контролюючими органами
після вказаної дати, слід виходити з
такого.

До 6 серпня 2011 року, тобто до набрання
чинності Законом України від 07.07.2011 №
3609-VI «Про внесення змін до Податкового
кодексу України та деяких інших
законодавчих актів України щодо
вдосконалення окремих норм
Податкового кодексу України» (надалі -
Закон №3609-VI), Податковий кодекс України
не містив положень, які б регулювали
порядок застосування штрафних санкцій,
передбачених Податковим кодексом
України, до правопорушень, вчинених до 1
січня 2011 року.

З 6 серпня 2011 року підрозділ 10 Розділу
ХІХ «Перехідні положення» доповнено,
зокрема, пунктом 11. Відповідно до
зазначеної норми, штрафні (фінансові)
санкції (штрафи) за наслідками
перевірок, які здійснюються
контролюючими органами,
застосовуються у розмірах,
передбачених законом, чинним на день
прийняття рішень щодо застосування
таких штрафних (фінансових) санкцій (з
урахуванням норм пункту 7 цього
підрозділу).

Виходячи з викладеного, правове
регулювання порядку застосування
штрафних санкцій за податкові
правопорушення, вчинені до набрання
чинності Податковим кодексом України є
різним залежно від періоду, в якому
застосовуються відповідні штрафні
санкції.

З 1 січня 2011 року, тобто від дати
набрання чинності Податковим кодексом
України і до 6 серпня 2011 року, тобто до
дати набрання чинності пунктом 11
підрозділу 10 Розділу ХІХ Податкового
кодексу України, слід виходити із
загальних норм Конституції України та
Податкового кодексу України.

З дати набрання чинності Законом №3609-VI
штрафні санкції за податкові
правопорушення, вчинені до набрання
чинності Податковим кодексом України,
але виявлені після 1 січня 2011 року,
застосовуються згідно з приписами
пунктом 11 підрозділу 10 Розділу ХІХ
Податкового кодексу України.

При вирішенні питання щодо
застосування передбачених Податковим
кодексом України штрафних санкцій до
податкових правопорушень, вчинених до 1
січня 2011 року, варто враховувати таке.

До 06 серпня 2011 року, тобто до набрання
чинності пунктом 11 підрозділу 10
розділу ХІХ Податкового кодексу
України, були відсутні норми, які б
прямо встановлювали необхідність
застосування штрафних санкцій за
виявлені у 2011 році податкові порушення
у розмірах, встановлених Податковим
кодексом України. Тому, до 06 серпня 2011
року заходи відповідальності,
передбачені Податковим кодексом
України, могли бути застосовані за
порушення, вчинені до набрання ним
чинності, лише в тому обсязі, в якому
вони не перевищували попередні санкції
за ті самі діяння.

Так само не могли бути застосовані
більші розміри відповідальності,
встановлені попереднім нормативним
актом. Зазначене пояснюється тим, що
застосуванню підлягає той
нормативно-правовий акт, який є чинним
на момент застосування заходів
відповідальності, і якщо таким актом
підвищеного розміру санкцій не
передбачено, то і не може бути
застосовано відповідних санкцій.

Таким чином, з урахуванням вимог статті
58 Конституції України, до податкових
порушень, вчинених до набрання
чинності Податковим кодексом України,
але виявлених з 01 січня 2011 року до 06
серпня 2011 року, може застосовуватися
найнижчий із тих обсягів
відповідальності, що передбачені
Законом №2181-III або Податковим кодексом
України.

При наданні оцінки правомірності
застосування штрафних санкцій за
порушення податкового законодавства, з
урахуванням викладених обставин,
необхідно виходити з такого.

До набрання чинності Податковим
кодексом України відповідальність
платників податків визначалася
Законом №2181-III.

Статтею 17 Закону №2181-III були визначені
підстави та розміри нарахування
штрафних санкцій за порушення
платниками податків податкового
законодавства.

Зокрема, підпунктом 17.1.3 пункту 17.1
статті 17 Закону №2181-III було визначено,
що у разі коли контролюючий орган
самостійно донараховує суму
податкового зобов'язання платника
податків за підставами, викладеними у
підпункті «б» підпункту 4.2.2 пункту 4.2
статті 4 цього Закону, такий платник
податків зобов'язаний сплатити штраф у
розмірі десяти відсотків від суми
недоплати (заниження суми податкового
зобов'язання) за кожний з податкових
періодів, установлених для такого
податку, збору (обов'язкового платежу),
починаючи з податкового періоду, на
який припадає така недоплата, та
закінчуючи податковим періодом, на
який припадає отримання таким
платником податків податкового
повідомлення від контролюючого органу,
але не більше п'ятдесяти відсотків
такої суми та не менше десяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян сукупно за весь строк
недоплати, незалежно від кількості
податкових періодів, що минули.

При цьому, підпунктом 4.2.2 пункту 4.2
статті 4 Закону №2181-III було встановлено,
що контролюючий орган зобов'язаний
самостійно визначити суму податкового
зобов'язання платника податків у разі
якщо дані документальних перевірок
результатів діяльності платника
податків свідчать про заниження або
завищення суми його податкових
зобов'язань, заявлених у податкових
деклараціях.

В свою чергу, згідно з підпунктом 54.3.2
пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу
України контролюючий орган
зобов'язаний самостійно визначити суму
грошових зобов'язань, зменшення
(збільшення) суми бюджетного
відшкодування та/або зменшення
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість платника податків,
передбачених цим Кодексом або іншим
законодавством, дані перевірок
результатів діяльності платника
податків свідчать про заниження або
завищення суми його податкових
зобов'язань, суми бюджетного
відшкодування та/або від'ємного
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток або від'ємного
значення суми податку на додану
вартість платника податків, заявлених
у податкових (митних) деклараціях,
уточнюючих розрахунках.
Відповідальність у разі визначення
контролюючим органом грошового
зобов'язання з підстав, зазначених у
підпункті 54.3.2 пункту 54.3 статті 54
Податкового кодексу України,
встановлена пунктом 123.1 статті 123
Податкового кодексу України.

Як засвідчує порівняльний аналіз
змісту підпункту 17.1.3 пункту 17.1 статті 17
Закону №2181-III та приписів підпункту 54.3.2
пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу
України, обидві ці норми встановлюють
відповідальність за правопорушення у
вигляді встановлення за результатами
перевірок факту заниження або
завищення суми податкових зобов'язань
платника податків, заявлених останнім
у звітних податкових документах.
Відповідно, склади правопорушення,
передбаченого колишньою нормою Закону
№2181-III та нині чинною нормою
Податкового кодексу України, в цьому
разі співпадають.

Отже, немає перешкод для застосування з
1 січня 2011 року приписів статті 123
Податкового кодексу України для
визначення відповідальності платника
податків за відповідне правопорушення,
яке мало місце до набрання чинності
Податковим кодексом України, але
виявлене контролюючим органом після 1
січня 2011 року.

Водночас, при визначенні розміру
штрафних санкцій за розглядуване
податкове правопорушення слід
ураховувати таке.

Законом №2181-III було передбачено сплату
порушником штрафу в розмірі десяти
відсотків від суми недоплати
(заниження суми податкового
зобов'язання) за кожний з податкових
періодів, установлених для такого
податку, збору (обов'язкового платежу),
починаючи з податкового періоду, на
який припадає така недоплата, та
закінчуючи податковим періодом, на
який припадає отримання таким
платником податків податкового
повідомлення від контролюючого органу,
але не більше п'ятдесяти відсотків
такої суми та не менше десяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян сукупно за весь строк
недоплати, незалежно від кількості
податкових періодів, що минули.

В свою чергу, пунктом 123.1 статті 123
Податкового кодексу України за
вчинення такого самого порушення
передбачено накладення на платника
податків штрафу в розмірі 25 відсотків
суми визначеного податкового
зобов'язання, завищеної суми
бюджетного відшкодування.

Таким чином, Законом №2181-III передбачено
нарахування штрафу у розмірі 10
відсотків від суми недоплати
(заниження суми податкового
зобов'язання) за кожний з податкових
періодів, установлених для такого
податку, збору (обов'язкового платежу),
який у подальшому міг бути збільшений
до 50 відсотків залежно від складу
правопорушення. Натомість, Податковим
кодексом України визначено, що штраф
становить 25 відсотків від суми
визначеного податкового зобов'язання і
не підлягає збільшенню за відповідних
умов. Крім того, Податковий кодекс
України на відміну від Закону №2181-III не
передбачає мінімального розміру
штрафу.

Оскільки виявлення податковим органом
розглядуваного порушення відбулося до
6 серпня 2011 року (тобто до набрання
чинності пунктом 11 підрозділ 10 Розділу
ХІХ Податкового кодексу України), то
розмір штрафних санкцій за вчинення
цього порушення визначається за
нормами законодавства, чинного на
момент застосування таких санкцій, але
не більше, ніж було передбачено на
момент вчинення протиправного діяння.

В розглядуваній ситуації до платника
може бути застосований лише штраф у
розмірі 10 відсотків від суми
податкового зобов'язання. Причому, цей
штраф не підлягає збільшенню ані до 25
відсотків, ані до 50 відсотків, оскільки
чинна з 1 січня 2011 року норма пункту 123.1
статті 123 Податкового кодексу України
не передбачає збільшення розміру
штрафу залежно від обсягу
правопорушення до настання
податкового періоду, на який припадає
отримання таким платником податків
податкового повідомлення від
контролюючого органу.

Таким чином, суди обох інстанцій дали
передчасну юридичну оцінку
встановленим фактичним обставинам
справи, а тому ухвалені ними судові
рішення не можна вважати законними та
обґрунтованими.

Відповідно до п. 2 ст. 227 КАС України,
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Оскільки передбачені процесуальним
законодавством межі перегляду справи в
касаційній інстанції не дають права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені
попередніми судовими інстанціями,
ухвала та постанова у справі
підлягають скасуванню з передачею
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції. Під час нового розгляду
справи необхідно врахувати викладене,
всебічно і повно з'ясувати і перевірити
всі фактичні обставини справи,
об'єктивно оцінити докази, що мають
юридичне значення для її розгляду і
вирішення спору по суті, і в залежності
від встановленого, правильно визначити
норми матеріального права, що
підлягають застосуванню до спірних
правовідносин, та прийняти
обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Дочірнього
підприємства «Датський текстиль»
Компанії «ПВН Холдінг А/С» (Данія)
задовольнити частково.

Ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 08.05.2012 року
та постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 06.10.2011 року
по справі №2а-7150/11/1370 скасувати,
а справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий підписГолубєва Г.К.Судді
підписКарась О.В. підписКостенко М.І.