Справа № 2а-9009/11/1270
Суддя: Лиска Т.О.
Дата ухвалення: 2014-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/18164/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів: Лиски Т.О. (доповідач),

Олендера І.Я.,

Юрченка В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_3 діючого в інтересах
ОСОБА_4 до начальника Управління праці
та соціального захисту населення
Слов'яносербської районної державної
адміністрації Луганської області
Прохорова С.М., начальника Управління
Слов'яносербського районного відділу
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Луганській області
Бахтізіна Г.В., третя особа - Головне
управління праці та соціального
захисту населення Луганської обласної
державної адміністрації про визнання
протиправним рішення, зобов'язання
вчинити певні дії, касаційне
провадження в якій відкрито за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на постанову
Луганського окружного
адміністративного суду від 25 жовтня 2011
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 19 січня 2012
року, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2011 року ОСОБА_3 діючий в
інтересах ОСОБА_4 звернувся до суду з
позовом до начальника Управління праці
та соціального захисту населення
Слов'яносербської районної державної
адміністрації Луганської області
Прохорова С.М., начальника Управління
Слов'яносербського районного відділу
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Луганській області
Бахтізіна Г.В., третя особа - Головне
управління праці та соціального
захисту населення Луганської обласної
державної адміністрації, у якому
просив визнати протиправним рішення
суб'єкта владних повноважень про
відмову в наданні інформації стосовно
ОСОБА_7; зобов'язати відповідача по
справі надати інформацію у повному
обсязі стосовно призначення державної
допомоги ОСОБА_7; зобов'язати
співвідповідача по справі виправити
брак у роботі та прийняти рішення щодо
винних осіб згідно із вимогами Закону;
постановити окрему ухвалу щодо
протиправних дій з боку начальника
Слов'яносербського РВ УМВС України в
Луганській області та направити ухвалу
суду до Головного УМВС України в
Луганській області для вжиття заходів
згідно із Законом.

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 25 жовтня 2011
року, позивачу відмовлено у
задоволенні позову.

Ухвалою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 19 січня 2012
року було скасовано постанову суду
першої інстанції в частині відмови у
задоволені позовних вимог про
зобов'язання Слов'яносербське РВ УМВС
України в Луганській області прийняти
рішення щодо винних осіб згідно з
вимогами Закону, та закрито
провадження і цій частині. В решті
постанову суду першої інстанції
залишено без змін.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій у
справі, ОСОБА_3 звернувся з касаційною
скаргою, в якій просить рішення судів
першої та апеляційної інстанцій
скасувати та направити справу на новий
розгляд, посилаючись на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 01 липня 2011 року ОСОБА_3,
як представник позивача ОСОБА_4
звернувся з запитом до УПСЗН
Слов'яносербської районної державної
адміністрації Луганської області про
надання ознайомитися із матеріалами
персональної справи на предмет
встановлення підстав призначення
ОСОБА_7 державної допомоги на ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення нею
трирічного віку.

Управління праці та соціального
захисту населення Слов'яносербської
районної державної адміністрації
Луганської області на вказаний запит
надало відповідь № 1681 від 05 липня 2011
року, згідно якої було відмовлено у
ознайомленні із матеріалами
персональної справи, оскільки
громадянка ОСОБА_7. не надала згоди на
ознайомлення із інформацією, яка
стосується призначення допомоги по
догляду за її онуком.

04 липня 2011 року ОСОБА_3, в порядку ст.97
КПК України, звернувся до
Слов'яносербського РВ УМВС України в
Луганській області із заявою про
проведення перевірки по факту
незаконних дій з боку посадових осіб
УПСЗН Слов'яносербської районної
державної адміністрації Луганської
області щодо виплати ОСОБА_7 державної
допомоги на ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, до
досягнення нею трирічного віку.

09 липня 2011 року Слов'яносербським РВ
УМВС України в Луганській області
винесено постанову про відмову у
порушенні кримінальної справи
відносно ОСОБА_7 за ознаками складу
злочину, передбаченого статтями 190, 191,
210 Кримінального кодексу України, на
підставі пункту 2 статті 6
Кримінально-процесуального кодексу
України.

18 липня 2011 року Слов'яносербським РВ
УМВС України в Луганській області на
адресу ОСОБА_3 надіслано лист № 8116, у
якому зазначено, що допомога ОСОБА_7
призначена у відповідності із чинним
законодавством.

19 серпня 2011 року представник позивача
звернувся зі скаргою до прокуратури
Слов'яносербського району, у якій
просив скасувати постанову про відмову
у порушенні кримінальної справи від 09
липня 2011 року.

Прокуратура Слов'яносербського району
листом від 29 серпня 2011 року № 3-0161-08
повідомлено заявнику, що проведеною
перевірку його звернення встановлено,
що дослідча перевірка проведена
неповно, у зв'язку з чим прокуратурою
району постанову органу дізнання
скасована, у матеріалі надані письмові
вказівки та його направлено до
Слов'яносербського РВ УМВС України для
додаткової перевірки.

Головне управління праці та
соціального захисту населення
Луганської обласної державної
адміністрації листом від 09 серпня 2011
року №35-У-1923-1 на звернення ОСОБА_3 до
прокуратури Слов'яносербського району
роз'яснило заявнику, що порядок
здійснення та забезпечення права
кожного на доступ до інформації, що
знаходиться у володінні суб'єктів
владних повноважень, визначено Законом
України «Про доступ до публічної
інформації», що даним законом
передбачено, що розпорядники
інформації, які володіють
конфіденційною інформацією, можуть
поширювати її лише за згодою осіб, яких
вона стосується, і оскільки ОСОБА_7. не
надала своєї згоди на ознайомлення
ОСОБА_3 з інформацією, що стосується
призначення їй допомоги на онука,
надати документи особової справи для
ознайомлення УПСЗН Слов'яносербської
районної державної адміністрації
Луганської області не має можливості.

Згідно статті 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відносини щодо створення, збирання,
одержання, зберігання, використання,
поширення, охорони, захисту інформації
регулюються Законом України «Про
інформацію».

Статтею 5 вказаного Закону
передбачено, що кожен має право на
інформацію, що передбачає можливість
вільного одержання, використання,
поширення, зберігання та захисту
інформації, необхідної для реалізації
своїх прав, свобод і законних
інтересів. Реалізація права на
інформацію не повинна порушувати
громадські, політичні, економічні,
соціальні, духовні, екологічні та інші
права, свободи і законні інтереси інших
громадян, права та інтереси юридичних
осіб.

Відповідно до частин 1, 2 статті 11 Закону
України «Про інформацію» інформація
про фізичну особу (персональні дані) -
відомості чи сукупність відомостей про
фізичну особу, яка ідентифікована або
може бути конкретно ідентифікована. Не
допускаються збирання, зберігання,
використання та поширення
конфіденційної інформації про особу
без її згоди, крім випадків, визначених
законом, і лише в інтересах
національної безпеки, економічного
добробуту та захисту прав людини. До
конфіденційної інформації про фізичну
особу належать, зокрема, дані про її
національність, освіту, сімейний стан,
релігійні переконання, стан здоров'я, а
також адреса, дата і місце народження.

Згідно статті 1 Закону України «Про
доступ до публічної інформації»
визначено, що публічна інформація - це
відображена та задокументована
будь-якими засобами та на будь-яких
носіях інформація, що була отримана або
створена в процесі виконання
суб'єктами владних повноважень своїх
обов'язків, передбачених чинним
законодавством, або яка знаходиться у
володінні суб'єктів владних
повноважень, інших розпорядників
публічної інформації, визначених цим
Законом.

Статтею 7 вказаного Закону встановлено,
що конфіденційна інформація це
інформація, доступ до якої обмежено
фізичною або юридичною особою, крім
суб'єктів владних повноважень, та яка
може поширюватися у визначеному ними
порядку за їхнім бажанням відповідно
до передбачених ними умов.
Розпорядники інформації, визначені
частиною першою статті 13 цього Закону,
які володіють конфіденційною
інформацією, можуть поширювати її лише
за згодою осіб, які обмежили доступ до
інформації, а за відсутності такої
згоди - лише в інтересах національної
безпеки, економічного добробуту та
прав людини.

Враховуючи вказане, колегія суддів
погоджується з висновком судів першої
та апеляційної інстанцій, що
Управління праці та соціального
захисту населення Слов'яносербської
районної державної адміністрації
Луганської області, відмовляючи
представнику позивача у ознайомленні
із матеріалами особової справи ОСОБА_7,
діяло у відповідності з вимогами
Закону України «Про доступ до
публічної інформації», оскільки,
управління не отримало згоду ОСОБА_7 на
ознайомлення ОСОБА_3 із інформацією з
приводу призначення соціальної
допомоги, і про що, відповідач свої
листом від 05 липня 2011року №1681
повідомив заявника.

Таким чином, повно та всебічно
дослідивши всі обставини справи та
давши належну правову оцінку доказам,
суди першої та апеляційної інстанцій
обґрунтовано відмовили у задоволенні
позову в частині вимог до Управління
праці та соціального захисту населення
Слов'яносербської районної державної
адміністрації Луганської області,
оскільки дії суб'єкта оскарження
відповідають чинному законодавству та
не порушили права, свободи і законні
інтереси заявника.

Крім того, відповідно до частини 2
статті 2 КАС України до
адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 17 КАС
України компетенція адміністративних
судів не поширюється на
публічно-правові справи, що належить
вирішувати в порядку кримінального
судочинства.

В рішенні Конституційного Суду України
№ 6-рп/2001 від 23.05.2001 зазначено, що
кримінальне судочинство - це
врегульований нормами
Кримінально-процесуального кодексу
України порядок діяльності органів
дізнання, попереднього слідства,
прокуратури і суду (судді) щодо
порушення, розслідування, розгляду і
вирішення кримінальних справ, а також
діяльність інших учасників
кримінального процесу - підозрюваних,
обвинувачених, підсудних, потерпілих,
цивільних позивачів і відповідачів, їх
представників та інших осіб з метою
захисту своїх конституційних прав,
свобод та законних інтересів.

Захист прав і свобод людини не може
бути надійним без надання їй
можливості оскаржити до суду окремі
процесуальні акти, дії чи
бездіяльність органів дізнання,
попереднього слідства, прокуратури і
суду. Але таке оскарження може
здійснюватись у порядку, встановленому
Кримінально-процесуальним кодексом
України, оскільки діяльність посадових
осіб прокуратури має свої особливості
і не належить до управлінської сфери.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про
визнання протиправними дій
Слов'яносербського РВ УМВС України в
Луганській області під час проведення
перевірки за його заявою в порядку
визначеному статтею 97 КПК України.

Відповідно до частини 2 статті 97 КПК
України по заяві або повідомленню про
злочин прокурор, слідчий, орган
дізнання або суддя зобов'язані не
пізніше триденного строку прийняти
одне з таких рішень: 1) порушити
кримінальну справу; 2) відмовити в
порушенні кримінальної справи; 3)
направити заяву або повідомлення за
належністю.

Отже, колегія суддів зазначає, що
правовідносини, що мають місце під час
розгляду заяв про злочин, за своєю
правовою природою є
кримінально-процесуальними та
регламентовані нормами
Кримінально-процесуального кодексу
України, що виключає можливість
розгляду поданого позивачем позову в
порядку адміністративного
судочинства.

Таким чином, скасовуючи постанову суду
першої інстанції в частині відмови у
задоволені позовних вимог про
зобов'язання Слов'яносербське РВ УМВС
України в Луганській області прийняти
рішення щодо винних осіб згідно з
вимогами Закону, та закриваючи
провадження і цій частині, суд
апеляційної правильно виходив з того,
що позовні вимоги в цій частині не
підлягають розгляду у порядку
адміністративного судочинства.

Враховуючи вищевикладене, а також те,
що постанова суду першої інстанції
частково скасована судом апеляційної
інстанції, а в скасованій частині
ухвалено нове законне рішення, колегія
суддів вважає, що касаційну скаргу слід
залишити без задоволення, а постанову
суду першої інстанції у не скасованій
частині та ухвалу суду апеляційної
інстанції залишити без змін, оскільки
вони прийняті з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
правова оцінка обставинам у справі
дана правильно, а доводи касаційної
скарги висновків суду не спростовують

Керуючись статтями 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без
задоволення, а постанову Луганського
окружного адміністративного суду від 25
жовтня 2011 року у не скасованій частині
та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 19 січня 2012
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: