Справа № 263/1776/14-а
Суддя: Яковенко М.М.
Дата ухвалення: 2014-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Турченко О.В.
Суддя-доповідач - Яковенко М.М.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2014 року
справа №263/1776/14-а
приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд колегією суддів у
складі:

головуючого судді:
Яковенка М.М.

суддів:
Ханової Р.Ф., Гайдара А.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління праці та соціального
захисту населення Жовтневого району
Маріупольської міської ради на
постанову Жовтневого району
Маріупольської міської ради від 06
березня 2014 року по адміністративній
справі № 263/1776/14-а за позовом ОСОБА_2 до
Управління праці та соціального
захисту населення Жовтневого району
Маріупольської міської ради про
стягнення недоплаченої допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку, зобов'язання вчинити
певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Жовтневого району
Маріупольської міської ради від 06
березня 2014 року по адміністративній
справі № 263/1776/14-а позовні вимоги
задоволені частково (а.с.32-34).

Визнані неправомірними дії Управління
праці та соціального захисту населення
Жовтневого району Маріупольської
міської ради щодо відмови ОСОБА_2 у
перерахунку та виплаті державної
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку за
період з 17.08.2013 року.

Зобов'язано Управління праці та
соціального захисту населення
Жовтневого району Маріупольської
міської ради здійснити ОСОБА_2
нарахування та сплатити державну
допомогу по догляду за дитиною ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення нею
трирічного віку у розмір, що
встановлюється правлінням Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності, але не менше
розміру прожиткового мінімуму,
встановленого законом, за період з
17.08.2013 року по 31.01.2014 року, з урахуванням
проведених виплат. В решті позовних
вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач
просить скасувати постанову суду
першої інстанції, як прийняту з
порушенням норм матеріального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи та прийняти нову постанову, якою
відмовити у задоволенні позовних вимог
(арк. справи 37-38).

Частиною 8 ст. 183-2 КАС України
передбачено, що апеляційні скарги у
справах, передбачених пунктами 1, 2
частини першої цієї статті,
розглядаються апеляційними судами в
порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши
матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, встановила
наступне.

Як правильно встановлено судом першої
інстанції та підтверджено матеріалами
справи позивач є матір'ю дитини -
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку з чим
перебуває у відпустці по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку та отримує грошову допомогу, як
застрахована особа у розмірі 130 грн.

Позивач перед виходом до декретної
відпуски по догляду за дитиною була
працюючою особою.

Позивач зверталася до управління з
питання виплати допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку у розмірі, що встановлюється
правлінням Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності, але не менше розміру
прожиткового мінімуму, встановленого
законом, на що отримала відмову
відповідача.

З прийняттям змін у законодавстві, що
регулює правовідносини, які виникли
між сторонами, Фонд соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності відповідно до
Постанови КМУ № 32 від 16 січня 2007 року, з
квітня 2007 року вже не виконує функції
щодо виплати допомоги по догляду за
дитиною до 3 трьох років застрахованим
особам. Спірна допомога виплачується
за рахунок держави і саме держава
узяла функцію такі виплати
здійснювати. Такі виплати почало
здійснювати відповідні територіальні
підрозділи УПСЗ населення.

Пунктом 1 частини 1 статті 92
Конституції України передбачено, що
виключно законами України
визначаються права і свободи людини і
громадянина, гарантії цих прав і
свобод. За положеннями частини третьої
статті 46 Конституції України, пенсії,
інші види соціальних виплат та
допомоги, що є основним джерелом
існування, мають забезпечувати рівень
життя, не нижчий від прожиткового
мінімуму, встановлено законом.

Так, до 1 січня 2008 року - дати набрання
чинності Законом України від 28.12.2007 №
107-VІ "Про Державний бюджет України на 2008
рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" (далі -
Закон № 107-VІ) - правовідносини щодо
виплати допомоги по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку
регулювалися Законом України від 21.11.1992
№ 2811-ХІІ "Про державну допомогу сім'ям з
дітьми" (далі - Закон № 2811-ХІІ), дія якого
поширювалася на осіб, не застрахованих
в системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування
(стаття 13) та Законом України від 18.01.2001
№ 2240-ІІІ (далі - Закон № 2240-III), який
поширював свою дію на застрахованих у
зазначеній системі осіб.

Розмір допомоги також визначався цими
законами. Зокрема, статтею 43 Закону №
2240-ІІІ встановлено, що допомога по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку надається
застрахованій особі у розмірі, що
встановлюється правлінням Фонду, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом, а
відповідно до статті 15 Закону № 2811-ХІІ,
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається у розмірі встановленого
законом прожиткового мінімуму для
дітей віком до 6 років.

Пунктами 23, 25 розділу ІІ Закону № 107-VI
були внесені відповідні зміни до
Закону № 2811-ХІІ та Закону № 2240-III.
Зокрема, змінами до Закону № 2811-ХІІ
його дію поширено на застрахованих
осіб, а із Закону № 2240-III було виключено
статті 40-44.

Проте, Рішенням Конституційного Суду
України від 22.05.2008 № 10-рп/2008 (далі -
рішення № 10-рп/2008) визнано
неконституційними низку положень
Закону № 107-VI, в тому числі й пункту 25
розділу II Закону № 107-VI щодо виключення
статей 40-44 Закону № 2240-III.

Крім того, відповідно до Прикінцевих
положень Закону України «Про державний
бюджет України на 2008 рік» Розділ І
цього Закону набирає чинності з 01.01.2008
року і діє по 31.12.2008 року.

Таким чином, з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
№ 10-рп/2008 відновили свою дію
вищезазначені положення Закону № 2240-III,
а з 1 січня 2009 року - статті 13, 15 Закону №
2811-ХІІ.

Оскільки у даній справі, спір виник
щодо виплати допомоги особі, яка
застрахована у системі соціального
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, то за таких
обставин колегія суддів дійшла
висновку, що на відносини щодо виплати
допомоги такій особі у зазначеному
періоді поширюються норми
спеціального Закону (яким є Закон №
2240-III), відповідно до статті 43 якого
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Така правова позиція також
підтверджена Верховним Судом України у
його постановах від 11 грудня 2012 року у
справі за позовом фізичної особи до
Управління праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Золотоніської міської ради
Черкаської області (номер ЄДРСР 28332586)
та від 25 грудня 2012 року у справі за
позовом фізичної особи до Управління
праці та соціального захисту населення
Ленінської районної у місті Донецьку
ради (номер ЄДРСР 28332590), які, відповідно
до приписів статті 244-2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, є обов'язковими для всіх судів
України.

Оскільки іншими законами не
встановлювалось інший ніж у Законі
розмір допомоги, а положення Постанови
КМУ № 1751 від 27.12.2001 року в тій частині, в
якій воно суперечить закону, що
стосується розміру допомоги
застосовуватись не може, отже, у
відповідача наявний обов'язок
здійснювати виплату державної
допомоги в розмірі, передбаченому
Законом № 2240-ІІІ, до досягнення дитиною
трирічного віку.

Задовольняючи частково вимоги, суд
першої інстанції прийшов до
правильного висновку, що у зазначений
період відповідач діяв неправомірно.
Тобто, своїми діями відповідач порушив
права позивача на гарантовану державою
матеріальну підтримку материнства та
належний соціальний захист, який
гарантується державним соціальним
забезпеченням, що має забезпечувати
рівень життя, не нижчий від
прожиткового мінімуму.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів дійшла висновку, що судом першої
інстанції правильно встановлені
обставини справи та постанова прийнята
з дотриманням норм матеріального та
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 2, 11, 160, 162, 167, 183-2, 184,
195, 198, 199, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Жовтневого району Маріупольської
міської ради - без задоволення.

Постанову Жовтневого району
Маріупольської міської ради від 06
березня 2014 року по адміністративній
справі № 263/1776/14-а - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
постановлення, є остаточною та
оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя
М.М. Яковенко

Судді
Р.Ф. Ханова

А.В. Гайдар