Справа № 1570/5482/2012
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2014-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2014 р. Справа № 1570/5482/2012

Категорія: 6.1 Головуючий в 1 інстанції:
Соколенко О. М.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду у складі:

Головуючогосудді -Семенюк Г.В. судді -
Потапчук В.О. судді - Коваль М.П.при
секретаріПолянській А.М.

за участю сторін: Позивач ОСОБА_5
(паспорт)Представник ОСОБА_6ОСОБА_7
(довіреність)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Одеського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_5 на Постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 17
липня 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_5 до Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю в
Одеській області, за участю
Прокуратури м. Одеси в інтересах
позивача, третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача - ОСОБА_6,
начальника Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю в
Одеській області Рябоконь П.М. про
визнання незаконними дій щодо
реєстрації декларацій, скасування
реєстрації декларацій та стягнення
моральної шкоди, -

встановиЛА:

Позивач звернувся до Одеського
окружного адміністративного суду з
позовом до Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю в
Одеській області, за участю
Прокуратури м. Одеси в інтересах
позивача, третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача - ОСОБА_6,
начальника Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю в
Одеській області Рябоконь П.М. про
визнання незаконними дій щодо
реєстрації декларацій, скасування
реєстрації декларацій та стягнення
моральної шкоди.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 17 липня 2013
року у задоволені адміністративного
позову відмовлено.

ОСОБА_5 не погодившись з
постановою суду першої інстанції,
подав апеляційну скаргу, в якій просить
суд апеляційної інстанції скасувати
Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 17 липня 2013
року та прийняти по справі нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги.

В обґрунтування вимог
апеляційної скарги апелянт
посилається на те, що рішення суду
першої інстанції є необґрунтованим,
незаконним та прийнятим з порушенням
норм матеріального та процесуального
права. Крім того, позивач зазначає, що
судом першої інстанції при винесенні
оскаржуваного рішення було неповно
з'ясовано обставини, що мають значення
для справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи апеляційної скарги, матеріали
справи, колегія суддів вважає, що
апеляційну скаргу належить залишити
без задоволення з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що
20 червня 2011 року Інспекцією ДАБК в
Одеській області зареєстровано за №
ОД 3 подану 17.06.2011 року ОСОБА_6
декларацію про початок виконання
будівельних робіт з реконструкції
квартири № 2 з будівництвом двох
прибудов на опорах з улаштуванням
окремих виходів з ганками під офіси по
АДРЕСА_1, код - 1122.1; категорія складності
- 1 (т.1 а.с.20-22, т.2 а.с 48-52).

27.10.2011 року Інспекцією ДАБК в Одеській
області за № ОД 7 зареєстровано
декларацію про готовність об'єкту до
експлуатації з реконструкції квартири
№ 2 з будівництвом двох прибудов на
опорах з улаштуванням окремих виходів
з ганками під офіси по АДРЕСА_1, код -
1122.1; категорія складності - 1, подану
замовником ОСОБА_6 (т.1 а.с.228-234, т.2 а.с.
53-59).

Спірні правовідносини, що виникли між
сторонами регулюються Законом України
«Про регулювання містобудівної
діяльності» (надалі - Закон №3038),
Порядком прийняття в експлуатацію
закінчених будівництвом об'єктів,
затвердженим Постановою Кабінету
Міністрів України від 13 квітня 2011 р. N
461 (надалі - Порядок №461), Порядком
виконання будівельних робіт,
затвердженим Постановою Кабінету
Міністрів України від 13 квітня 2011 р. N 466
(надалі - Порядок №466), в редакціях, що
діяли на момент реєстрації спірних
декларацій.

Закон України «Про регулювання
містобудівної діяльності» від 17 лютого
2011 року N 3038-VI встановлює правові та
організаційні основи містобудівної
діяльності і спрямований на
забезпечення сталого розвитку
територій з урахуванням державних,
громадських та приватних інтересів.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 34 Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності» замовник
має право виконувати будівельні
роботи, зокрема, після: реєстрації
відповідною інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю
декларації про початок виконання
будівельних робіт - щодо об'єктів
будівництва, що належать до I - III
категорій складності.

Частиною 2 ст. 34 вказаного Закону
передбачено, що зазначені у частині
першій цієї статті документи, що
надають право на виконання будівельних
робіт, є чинними до завершення
будівництва.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 Закону України
«Про регулювання містобудівної
діяльності» реєстрацію декларації про
початок виконання будівельних робіт
проводять відповідні інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю на безоплатній основі
протягом п'яти робочих днів з дня
надходження декларації.

Виконувати будівельні роботи,
підключати об'єкт будівництва до
інженерних мереж та споруд без
реєстрації зазначеної декларації
забороняється.

За наявності зареєстрованої
декларації про початок виконання
будівельних робіт отримання
замовником та генеральним підрядником
чи підрядником (у разі якщо будівельні
роботи виконуються без залучення
субпідрядників) інших документів
дозвільного характеру для виконання
будівельних робіт та видалення зелених
насаджень у межах будівельного
майданчика не вимагається.

Відповідно до ч.3 ст. 36 даного Закону
форма декларації про початок виконання
будівельних робіт, порядок її подання
та реєстрації, форма повідомлення про
зміну даних у зареєстрованій
декларації визначаються центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування державної
політики у сфері містобудування.

В свою чергу, Постановою Кабінету
Міністрів України від 13 квітня 2011 р. N 466
затверджено Порядок виконання
будівельних робіт, пунктом 2 якого
передбачено, що будівельні роботи
можуть виконуватися замовником після
отримання документа, що посвідчує
право власності чи користування
земельною ділянкою, або договору
суперфіцію та, зокрема, реєстрації
відповідною Інспекцією декларації -
щодо об'єктів будівництва, що належать
до I - III категорії складності.

20 червня 2011 року за № ОД 3
Інспекцією ДАБК в Одеській області
зареєстровано декларацію про початок
виконання будівельних робіт з
реконструкції квартири № 2 з
будівництвом двох прибудов на опорах з
улаштуванням окремих виходів з ганками
під офіси по АДРЕСА_1 код - 1122.1;
категорія складності - 1, подану ОСОБА_6
17.06.2011 року (т.1 а.с.20-22, т. 2 а.с. 48-52).

При цьому, судом не приймаються до
уваги посилання апелянта на недоліки
заповнення ОСОБА_6 вказаної
декларації, зокрема, на не відображення
в графі 14 вказаної декларації даних
щодо земельної ділянки, що свідчить про
незаконність її реєстрації, виходячи з
наступного.

Так, як вбачається із вказаної
декларації, в графі 14 замовником
заповнено дані щодо місця розташування
земельної ділянки та зазначено:
«реєстраційне посвідчення на АДРЕСА_1
від 15.07.2004 № 53», при цьому, відсутні дані
щодо площі земельної ділянки,
кадастрового номеру, цільового
призначення, форми власності або
користування та документу, що
посвідчує право замовника на земельну
ділянку (т.1 а.с.20-22).

Водночас, як встановлено судом, в
провадженні Іллічівського міського
суду Одеської області перебувала
цивільна справа № 1511/215/2012 за позовом
ОСОБА_9 ОСОБА_10, ОСОБА_5 та ОСОБА_11 до
ОСОБА_6, виконавчого комітету
Іллічівської міської ради, в якому
позивачі просили винести рішення про
приведення реконструйованої квартири
за адресою: АДРЕСА_1 в попередній стан;
скасувати рішення виконавчого
комітету Іллічівської міської ради
Одеської області №1496 від 18 грудня 2008
року; зобов'язати ОСОБА_6 знести
прибудови №1 та №2 з західної та
східної сторони, площею 41 та 36 кв.м.,
визнати будівництво громадянкою
ОСОБА_6 нежитлових прибудованих
приміщень офісів за адресою: АДРЕСА_1
незаконними; зобов'язати ОСОБА_6, за
свій рахунок привести земельні ділянки
прибудованої території житлового
будинку, на яких збудовані нежитлові
прибудовані приміщення офісів, в
попередній стан шляхом їх знесення;
визнати свідоцтва про право власності
на нежитлові прибудовані
приміщення-офіси видані виконавчим
комітетом Іллічівської міської ради
26.12.2011 року за №36134 та №36135 не дійсними,
посилаючись на те, що ОСОБА_6 Іванівна
без узгодження з співвласниками
(позивачами) багатоквартирного
будинку, на прибудинковій території
без передачі їй у користування або у
власність земельної ділянці, незаконно
прибудувала до квартири офіси, які
порушують права співвласників (т.1
а.с.150).

Так, рішенням Іллічівського міського
суду Одеської області від 15.11.2012 року по
вказаній справі № 1511/215/2012 позов ОСОБА_9
ОСОБА_10, ОСОБА_5 та ОСОБА_11 задоволено
частково; скасовано рішення
виконавчого комітету Іллічівської
міської ради Одеської області № 1496 від
18 грудня 2008 року, визнано свідоцтво про
право власності на нежитлове
прибудоване приміщення, яке
розташоване за адресою: АДРЕСА_1
недійсним, визнано свідоцтво про
право власності на нежитлове
прибудоване приміщення офісу, яке
розташоване за адресою: АДРЕСА_1
недійсним, зобов'язано ОСОБА_6, за свій
рахунок, знести нежитлове прибудоване
приміщення офісу, яке розташоване за
адресою: АДРЕСА_1, зобов'язано ОСОБА_6, за
свій рахунок, знести нежитлове
прибудоване приміщення офісу, яке
розташоване за адресою: АДРЕСА_1; в
іншій частині позову відмовлено (т.1
а.с.150-154).

Разом з цим, за розглядом апеляційної
скарги ОСОБА_6 на вказане рішення суду,
Апеляційним судом Одеської області
прийнято рішення від 26.02.2013 року (з
урахуванням ухвали від 12.03.2013 року про
виправлення описки у рішенні) яким
апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволено
частково; рішення Іллічівського
міського суду Одеської області від
15.11.2012 року скасовано та в позові
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_5 та ОСОБА_11 та
виконкому Іллічівської міської ради
відмовлено (т.1 а.с.159-162, т.2 а.с. 61-64).

При цьому, як вбачається з матеріалів
даної адміністративної справи та не
заперечувалось ОСОБА_5, ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 25.03.2013 року відмовлено у
відкритті касаційного провадження за
касаційною скаргою позивачів (т.1
а.с.163-164).

Згідно з ч.1 ст.72 КАС обставини,
встановлені судовим рішенням в
адміністративній, цивільній або
господарській справі, що набрало
законної сили не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи, або особа, щодо
якої ці обставини встановлені.

При цьому, не потребують доказування
обставини, встановлені рішенням суду,
тобто ті обставини, щодо яких мав місце
спір і які були предметом судового
розгляду.

Так, рішенням Апеляційного суду
Одеської області (з урахуванням ухвали
про виправлення описки від 12.03.2013 року)
встановлено наступне: «…за заявою
ОСОБА_6 виконкомом Іллічівської
міськради винесено рішення № 1496 від
18.12.2008р., яким погоджено ОСОБА_6
реконструкцію квартири АДРЕСА_1 під
офіс з будівництвом двох прибудов на
опорах та улаштуванням двох окремих
входів з ганками.

Рішенням виконкому Іллічівської
міськради № 342 від 29.04.2010р. у
вищезазначене рішення внесені зміни із
зазначенням про виконання робіт по
благоустрою відповідно до договору з
управлінням ЖКГ від 21.10.2008р.

В 2008 році був виготовлений проект ПП
«Рекон», яке діяло на підставі ліцензії
№120607, який узгоджений з МУЖКГ,
центральною СЕС, органами пожежного
нагляду управлінням архітектури.

20.06.2011 року в інспекції ДАБК в Одеській
області зареєстровано декларацію про
початок виконання будівельних робіт та
27.10.2012 року зареєстровано декларацію
про готовність об'єкта до
експлуатації».

Таким чином, як вказується у рішенні,
органи місцевого самоврядування
визначили, що реконструкція АДРЕСА_1 з
будівництвом двох прибудов на опорах з
улаштуванням двох окремих виходів з
ганками під офіси відповідає місцевим
правилам забудови населеного пункту,
містобудівній документації і може бути
здійснено на території міста
Іллічівськ та ОСОБА_6 мала належним
чином оформлений проект та отримала у
встановленому законом порядку дозвіл
на реконструкцію, здійснила його та
отримала свідоцтва про право власності
на об'єкти.

При цьому, вищевказаним рішенням також
встановлено, що реконструкція квартири
ОСОБА_6 проведена з улаштуванням двох
прибудов на стійках, тобто без зміни
зовнішніх геометричних розмірів
фундаменту будинку АДРЕСА_1 і органами
місцевого самоврядування була
дозволена реконструкція квартири без
отримання документу, який би
засвідчував право власності або
право користування земельною ділянкою.

Тобто, з наведеного вбачається, що
рішенням Апеляційного суду Одеської
області, яке набрало законну силу,
встановлено, зокрема, що реконструкція
квартири ОСОБА_6 проведена з
улаштуванням двох прибудов на стійках -
без зміни зовнішніх геометричних
розмірів фундаменту будинку АДРЕСА_1.

Відповідно до ч.4 ст.34 «Про регулювання
містобудівної діяльності»
передбачено, що реконструкцію,
реставрацію або капітальний ремонт
об'єктів будівництва без зміни
зовнішніх геометричних розмірів їх
фундаментів у плані, а також
реконструкцію або капітальний ремонт
автомобільних доріг, залізничних
колій, ліній електропередачі, зв'язку,
трубопроводів, інших лінійних
комунікацій у межах земель їх
розміщення може бути проведено за
відсутності документа, що засвідчує
право власності чи користування
земельною ділянкою.

Відтак, беручи до уваги наведене,
враховуючи положення ч.1 ст.72 КАС
України в частині того, що
реконструкція квартири ОСОБА_6
проведена з улаштуванням двох прибудов
на стійках, тобто без зміни зовнішніх
геометричних розмірів їх фундаментів у
плані, суд зазначає, що в даному випадку
розділ (графа) 14 декларації про початок
виконання будівельних робіт стовно
інформації щодо земельної ділянки та
документа, щодо посвідчує право
власності або користування земельною
ділянкою заповненню не підлягала.

Крім того, вирішуючи питання щодо
порушених прав позивача реєстрацією
спірних декларацій, суд зазначає
наступне.

Поняття «земельна ділянка», як
зазначено у статті 79 Земельного
кодексу, це частина земної поверхні з
установленими межами, певним місцем
розташування, з визначеними щодо неї
правами. У статті 116 Земельного кодексу
України зазначено, що набуття права на
землю громадянами та юридичними
особами здійснюється шляхом передачі
земельних ділянок у власність або
надання їх у користування. Відповідно
до статті 126 Земельного кодексу
України, в редакції, чинній на момент
реєстрації декларацій, документами, що
посвідчують право на земельну ділянку,
є: державний акт на право власності на
земельну ділянку, державний акт на
право постійного користування
земельною ділянкою та договір оренди
землі.

Статтею 42 Земельного кодексу України
визначено, що земельні ділянки, на яких
розташовані багатоквартирні жилі
будинки, а також належні до них будівлі,
споруди та прибудинкові території
державної або комунальної власності,
надаються в постійне користування
підприємствам, установам і
організаціям, які здійснюють
управління цими будинками. У разі
приватизації громадянами
багатоквартирного жилого будинку
відповідна земельна ділянка може
передаватися безоплатно у власність
або надаватись у користування
об'єднанню власників. Розміри та
конфігурація земельних ділянок, на
яких розташовані багатоквартирні жилі
будинки, а також належні до них будівлі,
споруди та прибудинкові території,
визначаються на підставі проектів
розподілу території кварталу,
мікрорайону та відповідної
землевпорядної документації.

Тобто, чинним законодавством
передбачено можливість передачі у
власність чи надання в користування
земельних ділянок під
багатоквартирними жилими будинками
лише об'єднанню власників будинку або
підприємствам, установам і
організаціям, які здійснюють
управління цими будинками.

При цьому, суд зазначає, що рішенням
Апеляційного суду Одеської області
встановлено, що в будинку АДРЕСА_1 не
утворено об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку, та відсутня
інформація стосовно визначення меж та
площі прибудинкової території
житлового будинку, яка є
землевпорядною документацією і
повинна видаватись на розміри та
конфігурацію земельних ділянок
багатоквартирних будинків відповідно
до ч.4 ст.42 ЗК України, про що свідчить
лист Відділу Держкомзему в
м.Іллічівськ від 19.10.2012 року.

Також, щодо посилання позивача на
відсутність в графі (розділі) 13
декларації про початок виконання
будівельних робіт № ОД 3 від 20.06.2011
року інформації щодо містобудівних
умов та обмежень забудови земельної
ділянки (за наявності), суд виходить з
наступного.

Відповідно до п. 8 ст. 1 Закону України
«Про регулювання містобудівної
діяльності» містобудівні умови та
обмеження забудови земельної ділянки
(далі - містобудівні умови та обмеження)
- документ, що містить комплекс
планувальних та архітектурних вимог до
проектування і будівництва щодо
поверховості та щільності забудови
земельної ділянки, відступів будинків
і споруд від червоних ліній, меж
земельної ділянки, її благоустрою та
озеленення, інші вимоги до об'єктів
будівництва, встановлені
законодавством та містобудівною
документацією.

Згідно ч. 3 ст. 29 Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
містобудівні умови та обмеження
надаються відповідними спеціально
уповноваженими органами
містобудування та архітектури на
безоплатній основі.

Згідно з п. 4 Порядку розроблення
проектної документації на будівництво
об'єктів, затвердженого наказом
Мінрегіону України від 16.05.2011 № 45
містобудівні умови та обмеження
належать до складу вихідних даних на
проектування.

У відповідності до частини першою
статті 31 Закону України № 3038-VI,
проектна документація на будівництво
об'єктів розробляється у порядку,
встановленому центральним органом
виконавчої влади з питань будівництва,
містобудування та архітектури, з
урахуванням вимог містобудівної
документації та вихідних даних і
дотриманням вимог законодавства,
будівельних норм, державних стандартів
і правил та затверджується замовником.

Відповідно до п. 9 Порядку проектна
документація на будівництво об'єктів
розробляється з урахуванням вимог
містобудівної документації, вихідних
даних на проектування та дотримання
вимог законодавства.

Рішенням Апеляційного суду Одеської
області встановлено, що ОСОБА_6 мала
належним чином оформлений проект та
отримала у встановленому законом
порядку дозвіл на реконструкцію.

Порядком надання вихідних даних для
проектування об'єктів містобудування,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 20 травня 2009 р. N 489
(чинним на момент розроблення проекту
реконструкції ) визначається склад та
зміст вихідних даних для проектування
об'єктів містобудування і механізм їх
надання.

Згідно п. 3 вказаного Порядку основними
складовими вихідних даних є:
містобудівні умови і обмеження
забудови земельної ділянки; технічні
умови; завдання на проектування.

Відповідно до п. 9 Порядку Містобудівні
умови і обмеження забудови земельної
ділянки та технічні умови надаються:
власникові/користувачеві земельної
ділянки; особі, щодо якої прийнято
рішення про передачу (надання)
земельної ділянки із земель державної
чи комунальної власності в порядку,
визначеному земельним законодавством;
уповноваженій ними особі
(підприємству, установі, організації).

Так, як вбачається із Додатку 1 до
Порядку, містобудівні умови і
обмеження забудови земельної ділянки
мають містити відомості, зокрема, що
площі земельної ділянки.

При цьому, як встановлено судом першої
інстанції, ОСОБА_6 проведено
реконструкцію квартири без зміни
зовнішніх геометричних розмірів, що
дає їй право здійснити будівництво за
відсутності документа, що засвідчує
право власності чи користування
земельною ділянкою.

Відтак, даний факт із врахуванням
вищенаведених норм законодавства,
позбавляє ОСОБА_6 обов'язку
відображення в графі (розділі) 13
декларації про початок виконання
будівельних робіт інформації щодо
містобудівних умов та обмежень
забудови земельної ділянки. Більш того,
як зазначається у самій формі цієї
декларації, ці дані заповнюються за їх
наявності.

Разом з цим, надаючи оцінку
правомірності реєстрації відповідачем
спірної декларації, суд зазначає, що
відповідно до п.п.8,9,10 Порядку №466 (в
редакції, що діяла на момент реєстрації
декларації), реєстрація декларації
здійснюється з дотриманням вимог
Закону України «Про дозвільну систему
у сфері господарської діяльності».
Декларація приймається в дозвільному
центрі за місцезнаходженням об'єкта.
Реєстрацію декларації проводить
Інспекція за місцезнаходженням об'єкта
на безоплатній основі. Замовник (його
уповноважена особа) заповнює і подає
особисто або надсилає рекомендованим
листом з описом вкладення до Інспекції
два примірники декларації за формою
згідно з додатком 2. У разі подання
декларації до дозвільного центру він
передає її до Інспекції не пізніше
наступного робочого дня. Один
примірник декларації після проведення
реєстрації повертається замовнику,
другий - залишається в Інспекції, яка її
зареєструвала. Замовник згідно із
законом відповідає за повноту та
достовірність даних, зазначених у
поданій ним декларації. Інспекція
протягом п'яти робочих днів з дня
надходження до неї декларації
перевіряє повноту даних, зазначених у
декларації, та реєструє її.

Відповідно до ч. 4 ст. 36 Закону України
«Про регулювання містобудівної
діяльності» інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю
відмовляють у реєстрації декларації
про початок виконання будівельних
робіт, якщо декларація подана чи
оформлена з порушенням встановлених
вимог.

Відтак, суд, враховуючи вищевикладене,
зважаючи на положення законодавства,
діючого на час здійснення відповідачем
дій щодо реєстрації декларації, вважає,
що у Інспекції ДАБК в Одеській області
при здійсненні реєстрації декларації
про початок будівельних робіт були
відсутні підстави для відмови у
реєстрації даної декларації, а відтак
Інспекція ДАБК Одеській області при
здійсненні реєстрації декларації про
початок виконання будівельних робіт №
ОД 3 від 20.06.2011 року діяла на
підставі та в межах повноважень,
передбачених чинним законодавством
України.

Також, суд зазначає, що частиною 2 ст. 34
Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності»
передбачено, що зазначені у частині
першій цієї статті документи (в т.ч.
декларація про початок виконання
будівельних робіт), що надають право на
виконання будівельних робіт, є чинними
до завершення будівництва.

Відповідно до ч.5 ст. 39 Закону України
«Про регулювання містобудівної
діяльності» визначено, що датою
прийняття в експлуатацію закінченого
будівництвом об'єкта є дата реєстрації
декларації про готовність об'єкта
до експлуатації або видачі
сертифіката.

Як встановлено судом, Інспекцією ДАБК в
Одеській області за № ОД 7
зареєстровано декларацію про
готовність об'єкту до експлуатації з
реконструкції квартири № 2 з
будівництвом двох прибудов на опорах з
улаштуванням окремих виходів з ганками
під офіси по АДРЕСА_1 код - 1122.1;
категорія складності - 1 (т.1 а.с.228-234).

Отже, згідно приписів законодавства
вбачається, що вказана декларація про
початок виконання будівельних робіт
станом на момент звернення позивача до
суду втратила свою чинність у зв'язку
із реєстрацією декларації про
готовність об'єкту до експлуатації, і
відповідно не породжує будь-яких
правових наслідків для виникнення,
зміни або припинення прав та обов'язків
позивача в сфері публічно-правових
відносин.

В частині правомірності реєстрації
декларації про готовність об'єкту до
експлуатації та наявності підстав для
її скасування, суд зазначає наступне.

Статтею 39 Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
визначено, що прийняття в експлуатацію
закінчених будівництвом об'єктів, що
належать до I - III категорій складності,
та об'єктів, будівництво яких
здійснювалося на підставі
будівельного паспорта, здійснюється
шляхом реєстрації відповідною
інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю на
безоплатній основі поданої замовником
декларації про готовність об'єкта до
експлуатації.

Форма декларації про готовність
об'єкта до експлуатації, порядок її
подання і реєстрації визначаються
Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до положень ст. 39 Закону
№3038, постановою Кабінету Міністрів
України від 13.04.2011 №461 затверджено
Порядок прийняття в експлуатацію
закінчених будівництвом об'єктів.

У вказаному Порядку, в редакції чинній
на момент реєстрації декларації
(п.17-п.21) визначено положення щодо
реєстрації декларації, згідно з якими
реєстрація декларації здійснюється з
дотриманням вимог Закону України «Про
дозвільну систему у сфері
господарської діяльності».

Декларація приймається в дозвільному
центрі за місцезнаходженням об'єкта.
Реєстрацію декларації здійснює
Інспекція за місцезнаходженням об'єкта
на безоплатній основі. Замовник (його
уповноважена особа) подає особисто або
надсилає рекомендованим листом з
описом вкладення до Інспекції два
примірники декларації за формою згідно
з додатком. У разі подання декларації
до дозвільного центру він передає її
Інспекції не пізніше наступного
робочого дня. Один примірник
декларації після проведення
реєстрації повертається замовнику, а
другий - залишається в Інспекції, яка її
зареєструвала. Замовник відповідно до
закону відповідає за повноту та
достовірність даних, зазначених у
поданій ним декларації. Інспекція
перевіряє протягом десяти робочих днів
з дати подання (надходження) до неї
декларації повноту даних, зазначених у
ній, та реєструє декларацію. У разі коли
декларація подана чи оформлена з
порушенням установлених вимог,
Інспекція повертає її на доопрацювання
з обґрунтуванням підстав повернення у
строк, передбачений для її реєстрації.
Після усунення недоліків, що стали
підставою для повернення декларації на
доопрацювання, замовник може повторно
звернутися до Інспекції для реєстрації
декларації.

Разом з цим, згідно п.6 статті 39 Закону
№3038, в редакції, що діяла на час
виникнення спірних правовідносин,
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю
відмовляють у реєстрації декларації
про готовність об'єкта до експлуатації,
якщо така декларація подана чи
оформлена з порушенням встановлених
вимог.

Частиною 10 ст. 39 Закону №3038
передбачено, що замовник відповідно до
закону несе відповідальність за
повноту та достовірність даних,
зазначених у поданій ним декларації
про готовність об'єкта до експлуатації,
та за експлуатацію об'єкта без
зареєстрованої декларації або
сертифіката. Вказані положення
узгоджуються із ч.8 ст. 36 Закону № 3038 в
частині відповідальності замовника
за повноту та достовірність даних,
зазначених у поданій ним декларації
про початок виконання будівельних
робіт.

Таким чином, за змістом вищенаведених
норм, Інспекція під час вчинення дій
щодо реєстрації декларацій перевіряє
лише повноту даних, зазначених у ній, що
включає в себе перевірку правильності
заповнення бланку декларації та
достатності даних для її реєстрації, а
на замовника, в свою чергу, покладено
відповідальність як за повноту та
достовірність даних, зазначених у
поданій ним декларації про готовність
об'єкта до експлуатації, та і у
декларації про початок виконання
будівельних робіт.

Вказане в свою чергу, спростовує
твердження Прокуратури про те, що
відповідачем при реєстрації
декларацій не було перевірено
достовірність даних, зазначених у
поданій ОСОБА_6 декларації про
готовність об'єкта до експлуатації та
декларації про початок виконання
будівельних робіт.

Як вбачається з матеріалів справи,
декларація про готовність об'єкта до
експлуатації заповнена ОСОБА_6
відповідно до Додатку 1 до Порядку
прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів та містить
необхідні дані, передбачені вказаним
Порядком.

Враховуючи наведені положення
законодавства щодо реєстрації
декларації про готовність об'єкту до
експлуатації, позивачем не доведено,
яким чином відповідачем порушено
вимоги Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності» та Порядку
прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів і Порядку
виконання будівельних робіт в частині
здійснення повноважень щодо
реєстрації спірної декларації. І,
відповідно, доводи відповідача щодо
перевірки ним лише правильності
заповнення декларації про готовність
об'єкта, не були спростовані в ході
розгляду справи з боку позивача
належними доказами.

Також, в позовній заяві та в
апеляційній скарзі, ОСОБА_5, зазначає,
що проведення ОСОБА_6 реконструкції
належної їй квартири порушує його
права як власника квартири в
багатоквартирному будинку, тобто,
фактично спір виник стосовно
правомірності рішень про можливість
прибудови до квартири ОСОБА_6, в той час
як оскаржувані дії Інспекції не
пов'язані з прийняттям таких рішень,
оскільки спірні правовідносини
виникли в сфері реалізації
відповідачем управлінських функцій
дозвільного характеру, які
безпосередньо впливають на реалізацію
прав особи, яка звернулась за
отриманням такого дозволу. При цьому,
повноваження і компетенція
відповідача щодо надання дозволів і
сертифікатів, прийняття рішень в межах
його компетенції, регламентовані
нормативно-правовими актами, згідно
яких вчинення дій та прийняття рішень
пов'язано лише із додержанням особою
формальних процедур.

Крім того, суд зазначає, що частиною 1
статті 6 Кодексу адміністративного
судочинства України передбачено, що
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

При цьому, у контексті з положеннями
частини першої статті 6 Кодексу
адміністративного судочинства
України, яка передбачає право на
судовий захист, завдання
адміністративного судочинства полягає
у захисті саме порушених прав особи в
публічно-правових відносинах. При
цьому захист прав, свобод та інтересів
осіб передбачає наявність
встановленого судом факту їх
порушення.

Разом з цим, варто зазначити, що
юридична значимість для особи, на
захист прав, свобод та інтересів якої
подано адміністративний позов,
рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта
владних повноважень, тобто
безпосередня залежність виникнення чи
припинення прав та обов'язків
зазначеної особи від таких рішень, дій
чи бездіяльності, є кваліфікуючою
ознакою змісту адміністративного
позову відповідно до положень частини
четвертої статті 105 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Вищого адміністративного
суду України від 03.09.2013 року
(провадження № К/9991/31761/12); ухвалі Вищого
адміністративного суду України від
27.11.2013 року (провадження № К/800/33331/13);
ухвалі Вищого адміністративного суду
України від 18.07.2013 року (провадження №
К/9991/38058/12), копії яких додаються.

В свою чергу, суд не бере до уваги
доводи позивача, надані в
обґрунтування порушених прав стосовно
того, що реконструкція квартири ОСОБА_6,
здійснена на підставі декларації про
початок виконання будівельних робіт №
ОД 3 від 20.06.2011 року, може призвести
до обвалу будівлі, як це сталося в інших
містах, оскільки порушення прав
сторони має бути реальним, а позивач не
надав жодного доказу на підтвердження
своїх доводів щодо руйнування будинку,
пошкодження його квартири, тощо, у
зв'язку із реєстрацією відповідачем
спірних декларацій.

Також, як вбачається з рішення
Апеляційного суду Одеської області,
судом не встановлено при здійсненні
реконструкції квартири ОСОБА_6
обставин, які б свідчили б про порушені
права ОСОБА_5

Враховуючи, що рішенням суду, яке
набрало законної сили, при здійсненні
реконструкції квартири ОСОБА_6 не
встановлено обставин, які б свідчили б
про порушені права ОСОБА_5, вказані
обставини, відповідно свідчать про те,
що діями відповідача при реєстрації
декларації про початок виконання
будівельних робіт ОСОБА_6 за № ОД 3
від 20.06.2011 року та декларації про
готовність об'єкту до експлуатації №
ОД 7 від 27.10.2011 року також не були
порушені права, свободи чи інтереси
позивача в публічно-правових
відносинах, та реєстрація таких
декларацій безпосередньо не зачіпає
його права, інтереси або обов'язки.

Крім того, суд не бере до уваги
твердження ОСОБА_5 щодо посилання на
подання прокурора про вжиття заходів
щодо усунення порушень вимог Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності» (т.1 а.с.114-115)
відносно того, що реєстрація
декларацій ОСОБА_6 здійснена
Інспекцією з порушенням вимог чинного
законодавства, оскільки обставин щодо
порушень з боку відповідача вимог
закону судом не встановлено.

Також, суд не приймає до уваги
твердження ОСОБА_5 про зазначення в
спірних деклараціях недостовірних
даних щодо проектувальної організації,
оскільки відповідно до ч.8 ст.36 та ч.10 ст.
39 Закону №3038 передбачено, що
відповідальність за повноту та
достовірність даних, зазначених у
поданій ним декларації про початок
виконання будівельних робіт та
декларації про готовність об'єкта до
експлуатації, несе замовник відповідно
до закону.

При цьому, розділи 8-11 декларації про
початок виконання будівельних робіт та
розділ 7 декларації про готовність
об'єкта до експлуатації замовником
заповнені із занесенням відповідних
ним даних.

Отже, враховуючи викладене судом не
встановлено ознак протиправності дій з
боку Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю в
Одеській області щодо реєстрації
декларації про початок виконання
будівельних робіт № ОД 3 від 20.06.2011
року та реєстрації декларації про
готовність об'єкту до експлуатації №
ОД 7 від 27.10.2011 року, у зв'язку із
чим реєстрація вказаних декларацій не
підлягає скасуванню.

Таким чином, враховуючи правомірність
реєстрації Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю в
Одеській області декларації про
початок виконання будівельних робіт №
ОД 3 від 20.06.2011 року та реєстрації
декларації про готовність об'єкту до
експлуатації № ОД 7 від 27.10.2011
року, також не підлягають задоволенню
похідні вимоги позивача в частині
стягнення з відповідача моральної
шкоди у розмірі 4000 грн.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що позовні вимоги ОСОБА_5 про
визнання незаконними дій щодо
реєстрації декларацій, скасування
реєстрації декларацій та стягнення
моральної шкоди належним чином не
обґрунтовані, не підтверджені наявними
у справі матеріалами та задоволенню не
підлягають.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що судом
першої інстанції правильно
встановлені обставини справи, судове
рішення постановлено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права і підстав для його скасування не
вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, - залишити
без задоволення.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 17 липня 2013
року по справі № 1570/5482/2012, - залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
проте може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили.

Ухвалу складено у повному обсязі - 23
квітня 2014 року.

Головуючийсуддя Г.В. Семенюк суддя В.О.
Потапчук суддя М.П. Коваль