Справа № 820/2129/14
Суддя: Нуруллаєв І.С.
Дата ухвалення: 2014-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

17 квітня 2014 р.
Справа № 820/2129/14

Харківський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого - судді - Нуруллаєва І.С.

при секретарі судового засідання -
Сковира Л.Ю.,

за участю представника відповідача -
Гирі В.О.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в приміщенні суду в
м. Харкові адміністративну справу за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Богодухівський
молзавод" до Богодухівської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Харківській області про скасування
податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Товариства з обмеженою
відповідальністю "Богодухівський
молзавод", звернувся до Харківського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Богодухівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Харківській
області, у якому просить суд визнати
протиправним та скасувати податкове
повідомлення-рішення Богодухівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Харківській області від
17.01.2014 року №, яким ТОВ
"Богодухівський молзавод" було
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість на суму
2580,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач зазначив, що висновки акту
документальної позапланової невиїзної
перевірки ТОВ "Богодухівський
молзавод", яким було встановлено
порушення пп. 198.2, п.198.3, п. 198.6 ст. 198
Податкового Кодексу України в
результаті чого занижено суму податку
на додану вартість в частині
взаємовідносин з ТОВ "Вектра 3000".

Представник позивача у судове
засідання не прибув. Просив суд
розглядати справу за його відсутності.
Позовні вимоги підтримував у повному
обсязі, посилаючись на обставини,
зазначені у позовній заяві, та просив
позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову
заперечував, посилаючись на обставини,
зазначені у письмових запереченнях та
просив суд відмовити в задоволенні
позову.
Суд, вивчивши доводи позову та
заперечень проти нього, заслухавши
пояснення, дослідивши зібрані по
справі докази в їх сукупності,
проаналізувавши зміст норм
матеріального і процесуального права,
які врегульовують спірні
правовідносини, виходить з таких
підстав.

Позивач - ТОВ "Богодухівський
молзавод" зареєстровано
Богодухівською районною державною
адміністрацією Харківської області
03.02.2010 року як юридична особа,
ідентифікаційний код юридичної особи -
36537542.

ТОВ "Богодухівський молзавод"
перебуває на обліку як платник
податків у Богодухівській ОДПІ ГУ
Міндоходів у Харківській області та є
платником податку на додану вартість
згідно свідоцтва № 100279268.

Основним видом діяльності є
перероблення молока та виробництво
масла та сиру.
Суд зазначає, що статтями 75, 76
Податкового кодексу України
встановлено, що органи державної
податкової служби мають право
проводити камеральні, документальні
(планові або позапланові; виїзні або
невиїзні) та фактичні перевірки.

Пунктом 75.1.2 статті 75 Податкового
кодексу України встановлено, що
документальною перевіркою вважається
перевірка, предметом якої є
своєчасність, достовірність, повнота
нарахування та сплати усіх
передбачених цим Кодексом податків та
зборів, а також дотримання валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, дотримання
роботодавцем законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами) та яка
проводиться на підставі податкових
декларацій (розрахунків), фінансової,
статистичної та іншої звітності,
регістрів податкового та
бухгалтерського обліку, ведення яких
передбачено законом, первинних
документів, які використовуються в
бухгалтерському та податковому обліку
і пов'язані з нарахуванням і сплатою
податків та зборів, виконанням вимог
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби, а також
отриманих в установленому
законодавством порядку органом
державної податкової служби
документів та податкової інформації, у
тому числі за результатами перевірок
інших платників податків.

Судом встановлено, на підставі п.п. 75.1.2
п. 75.1 ст. 75, п. 79.1 ст. 79 Податкового
кодексу України та Наказу № 232 від
19.12.2013 року Богодухівської ОДПІ ГУ
Міндоходів у Харківській області на
проведення позапланової перевірки,
проведена документальна позапланова
невиїзна перевірка ТОВ "Богодухівський
молзавод" з питань правомірності
нарахування податкового кредиту з
податку на додану вартість по
взаємовідносинам з ТОВ "Вектра 3000" код
37377252 за період з 01.04.2013 року по 30.04.2013
року.

За результатами перевірки було
складено акт документальної
позапланової невиїзної перевірки №
від 31.12.2013р. №585/220/36537542 року, за
висновками якого, було встановлено
порушення ТОВ "Богодухівський
молзавод": пп. 198.2, п.198.3, п. 198.6 ст. 198 ПК
України, в результаті чого занижено
податок на додану вартість на загальну
суму 2580,00 грн. (а.с. 6-38)

На підставі зазначеного акту,
керівником Богодухівської ОДПІ ГУ
Міндоходів у Харківській області було
винесено податкове
повідомлення-рішення від 17.01.2014 року №
, яким ТОВ "Богодухівський
молзавод" збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість загалом на 2580,00 грн. (в тому
числі за основним платежем - 1720 грн., за
штрафними санкціями - 860 грн.). (а.с.5)

Як встановлено судом, підставою
для винесення спірного податкового
повідомлення-рішення стали
відображені в акті перевірки висновки
Богодухівської ОДПІ ГУ Міндоходів у
Харківській області про порушення ТОВ
"Богодухівський молзавод" пп. 198.2, п.198.3,
п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу
України.

Перевіряючи дані висновків
відповідача і винесений на їх підставі
спірний правовий акт індивідуальної
дії на відповідність вимогам ч.3 ст.2 КАС
України, про порушення ТОВ
"Богодухівський молзавод" пп. 198.2, п.198.3,
п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу
України, суд приходить до наступного.
Згідно матеріалів справи
та поданих сторонами доказів та
пояснень, суд встановив, що ТОВ
"Богодухівський молзавод" в
перевіряємий період придбав у ТОВ
"Вектра 3000" ТМЦ (аміак рідкий технічний,
марки «А») для використання у власній
господарській діяльності. Єдиного
письмового договору між сторонами не
укладалось.

Суд також зазначає, що згідно
ст.ст.6, 627 Цивільного кодексу України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Вказаний товар був отриманий ТОВ
"Богодухівський молзавод" у кількості
0,400 т., що підтверджується видатковою
накладною №РН-463 від 20.04.2013 року (а.с. 122),
податковою накладною від 18.04.2013 року
(а.с.109), товарно-транспортною накладною
№ 20/0413 (а.с. 123), рахунком-фактурою №
СФ-26/03-01 від 26.03.2013 року. (а.с. 124)

Аміак рідкий технічний, марки «А» був
придбаний для використання у власній
господарській діяльності, що не
заперечується відповідачем та також
підтверджено актом списання № БГ-1000088
від 30.11.2013 року (а.с.106) та звітом про
переміщення номенклатури на складах
(а.с. 10)
Розрахунки між ТОВ "Богодухівський
молзавод" та його контрагентом
здійснювалися в безготівковій формі.
Оплата поставленого товару здійснена у
повному обсязі, що підтверджується
копією платіжного доручення №15835 від
18.04.2013 року. (а.с. 119)

Судом встановлено, що Богодухівська
ОДПІ ГУ Міндоходів у Харківській
області посилається на Акт перевірки
від 30.09.2013 р. №1/22/37377252 "Про результати
документальної позапланової виїзної
перевірки ТОВ "Вектра 3000" () з питань дотримання вимог
податкового та валютного
законодавства за період 01.01.2011 року по
30.09.2013 року", отриманого від ГУ
Міндоходів у Луганскій області, згідно
якого вказане підприємство має ознаки
нереальності здійснення. Відповідач до
суду вказаний акт не надав.

При цьому, суд зауважує, що
матеріали справи не містять жодних
доказів невиконання або неналежного
виконання зобов'язань позивачем за
правочином з його контрагентом.
Відповідно до
положень пп. а п. 198.1., п. 198.2 ст. 198 ПК
України право на віднесення сум
податку на додану вартість до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.
Датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно п. 198.3 ПК України, право на
нарахування податкового кредиту
виникає незалежно від того, чи такі
товари/послуги та основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пп.209.15.1. виробничими
факторами, за рахунок яких сформовано
податковий кредит є зокрема,
товари/послуги, які придбаваються
сільськогосподарським підприємством
для їх використання у виробництві
сільськогосподарської продукції, а
також основні фонди, які придбаваються
(споруджуються) з метою їх використання
у виробництві сільськогосподарської
продукції.

Таким чином, податковим законодавством
встановлено, що для підтвердження
права платника податків на формування
витрат та/або податкового кредиту з
податку на додану вартість достатньо
мети використання товарів та послуг, що
ним придбані, незалежно від фактичних
результатів такого використання.

Матеріали справи не містять жодних
доказів наявності між позивачем та
його контрагентом при здійсненні угод
взаємоузгоджених дій, спрямованих на
порушення існуючого в державі
суспільного ладу або моральних засад.
Таких доказів суду відповідачем не
надано, а судом, при виконанні вимог
ст.11 КАС України, не виявлено.

Відповідно до п. 201.4 ст. 201 Податкового
кодексу України, податкова накладна
виписується у двох примірниках у день
виникнення податкових зобов'язань
продавця. Оригінал податкової
накладної видається покупцю, копія
залишається у продавця
товарів/послуг.

Пунктом 201.6 ст. 201 Податкового кодексу
України передбачається, що податкова
накладна є податковим документом і
одночасно відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 Податкового
кодексу України,- податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум
податку, що відносяться до податкового
кредиту.

Судом встановлено, що позивачем
отримано від його контрагента належним
чином оформлену податкову накладну по
сплаті за придбаний товар, яка оплачена
позивачем в повному обсязі грошовими
коштами, в тому числі з урахуванням
суми податку на додану вартість.

В акті перевірки встановлено, що сума
податку на додану вартість, яка була
включена позивачем до складу
податкового кредиту підтверджена
податковими накладними, отриманими
позивачем.

Частинами 2 та 3 ст. 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" передбачено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні і зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати
обов'язкові реквізити: назва документа;
дата і місце складання; назва
підприємства, від імені якого
складається документ; зміст і обсяг
господарської операції; одиницю виміру
господарської операції; посади осіб,
відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення; особистий підпис або
інші дані, що мають можливість
ідентифікувати особу, які брала участь
у здійсненні господарської операції.

В пункті 198.1 ст. 198 ПК України,
передбачено, що право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій, зокрема, з
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України,
зазначається, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

Відповідно до статей 198, 201 Податкового
кодексу України визначено лише один
випадок не включення до складу
податкового кредиту витрат по сплаті
податку - відсутність податкової
накладної, або наявність податкової
накладної оформленої з порушенням
положень ст. 201 Кодексу.

Згідно ст. 201 Податкового кодексу
України підставою для
відповідальності платника податку є не
підтвердження сум податку, включеного
до податкового кредиту, на момент
перевірки платника податку.

Відповідно до п. 201.9. ст. 201 ПК України, не
дає права на віднесення сум податку до
податкового кредиту податкова
накладна, виписана платником,
звільненим від сплати податку за
рішенням суду, після набрання чинності
таким рішенням суду.

Суд встановив, що наявність належно
оформлених первинних документів, а
також факт використання ТОВ
"Богодухівський молзавод" придбаних
ТМЦ у власній господарській діяльності
фактично не заперечується
відповідачем у акті.

Судом також встановлено, що між ТОВ
"Богодухівський молзавод" та ТОВ
"Вектор 3000" мало місце фактичне
здійснення господарської операції, цей
факт підтверджується первинними
документами, заповненими з додержанням
норм податкового законодавства.

На підтвердження включення сум ПДВ до
складу податкового кредиту позивач
надав усі необхідні документи,
оформлені відповідно до вимог,
встановлених ст.9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", зокрема:
документи, що підтверджують факт
отримання товару від іншої особи та
документи, що підтверджують зв'язок
понесених витрат з господарською
діяльністю платника податку.

Таким чином, позивачем додержано
встановлений порядок формування
податкового кредиту за спірними
господарськими операціями. Позивач
після одержання від постачальника
належним чином оформленої податкової
накладної відобразив у податковому
обліку податковий кредит в сумі ПДВ,
сплаченому продавцю у складі ціни
придбання відповідно до вимог ПК
України.

Дослідивши зібрані по справі докази в
їх сукупності за правилами ст.86 КАС
України, суд приходить до висновку, що
наявними у справі документами доведено
наявність ділової мети та фактичне
виконання господарських операцій за
переліченими правочинами, понесення
позивачем витрат у спірних
правовідносинах, відсутність
взаємопов'язаності сторін перелічених
правочинів.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України суд
при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та Законами України.
Аналогічна норма закріплена і в ч. 2 ст.
19 Конституції України.

Так, відповідно до вимог статті 71 КАС
України, передбачено, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу. В адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З огляду на припис наведеної норми
процесуального права при розгляді
судом спору щодо правомірності рішення
органу державної податкової служби,
яким платнику податків донараховані
податкові зобов'язання презумується
добросовісність платника податків,
якщо зазначеним органом не доведено
інше.

З досліджених в судовому засіданні
письмових доказів, пояснень
представників сторін, судом
встановлено відсутність порушень в
діях позивача при формуванні витрат та
податкового кредиту по
взаємовідносинам з вищезазначеними
контрагентами за перевіряємий період.

Будь-яке рішення чи дії суб'єкта
владних повноважень мають бути
законними та
обґрунтованими, прийнятими чи
вчиненими в межах наданих повноважень,
мати під собою конкретні об'єктивні
факти, на підставі яких його ухвалено
або вчинено, а суд, відповідно до ч. 3 ст.
2 КАС України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень, перевіряє чи
прийнято такі рішення на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України, з використанням повноважень з
метою, з якою це повноваження надано,
обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення, безсторонньо
(неупереджено), добросовісно,
розсудливо, з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації,
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення,
з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення, своєчасно,
тобто протягом розумного строку. Також
рішення суб'єкта владних повноважень
не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на це, суд дійшов висновку, що
податкове повідомлення-рішення
Богодухівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Харківській
області від 17.11.2014 року № підлягає
скасуванню, як таке, що прийняте з
порушенням ч.3 ст.2 КАС України, а
позовні вимоги позивача підлягають
задоволенню.

Відповідно до ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійсненні нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

На підставі викладеного,
керуючись ст. 8, 19 Конституції України,
ст.ст. 2, 7-14, 69-71, 86, 94, 158-163, 186, 254 КАС
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Богодухівський
молзавод" до Богодухівської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Харківській області про скасування
податкового повідомлення-рішення -
задовольнити.

Скасувати податкове
повідомлення-рішення Богодухівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Харківській області від
17.01.2014 року №.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Богодухівський
молзавод" (62103, Харківська область, м.
Богодухів, пров. Харківський, 6, , інші відомості суду не
відомі) сплачений при поданні позову
судовий збір в розмірі 182,70 грн. (сто
вісімдесят дві грн. 70 коп.).

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Харківського
апеляційного адміністративного суду
через Харківський окружний
адміністративний суд шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня її проголошення. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

У повному обсязі повний текст
постанови складено 24.04.2014 року.

Суддя
І.С. Нуруллаєв