Справа № 809/2380/13-а
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2014-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"16" квітня 2014 р.
справа № 809/2380/13-а

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді Чуприни О.В.,

суддів: Боброва Ю.О.,

Боршовського Т.І.,

при секретарі судового засідання
Драгомирецькому І.М.

за участю

позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача: Генеральної
прокуратури України - Гоголя В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_2 до Генеральної прокуратури
України про визнання незаконними дій і
бездіяльності Генеральної прокуратури
України при здійсненні контролю за
розслідуванням кримінальної справи
№132862 та зобов'язання до вчинення
дій, -

В С Т А Н О В И В:

Долинський районний суд
Івано-Франківської області 17.01.2007 року
зареєстрував позовну заяву ОСОБА_2
(надалі по тексту - позивач) до
Генеральної прокуратури України
(надалі по тексту - відповідач) про
визнання незаконними дій і
бездіяльності Генеральної прокуратури
України при здійсненні нагляду за
розслідуванням кримінальної справи
№132862 та зобов'язання до вчинення дій.

Адміністративна справа за вказаним
позовом ОСОБА_2 впродовж 2007-2008 років
розглядалася судами різних інстанцій.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 29.10.2008 року постановлені
судові рішення першої та апеляційної
інстанцій скасовано, справу направлено
до суду першої інстанції для
продовження розгляду справи в частині
вимог та вирішення питання про
закриття провадження в іншій частині
позовних вимог.

За наслідками розгляду даної справи
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд ухвалою від 20.07.2010
року закрив провадження у справі по
всіх позовних вимогах.

Ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 02.07.2013 року
вказана вище ухвала суду від 20.07.2010 року
скасована, а справа направлена до суду
першої інстанції для продовження її
розгляду.

Первинні позовні вимоги, викладені в
позовній заяві та доповнені під час
судового розгляду письмовими
поясненнями, мотивовано тим, що позивач
- ОСОБА_2 є керівником і власником
малого підприємства ''Бескиди'' (надалі
по тексту - МП ''Бескиди''), яке у 1990
році на підставі відповідних первинних
документів придбало металоконструкції
і будівельні матеріали, з яких на
частині території кооперативу
''Експрес'', розташованого в селі Мала
Тур'я Долинського району
Івано-Франківської області, збудувало
арочний бокс (виробничий ангар). В даній
споруді позивач розпочав здійснювати
виробничу і господарську діяльність. В
подальшому, на вказаний арочний бокс із
його обладнанням протиправно
пред'явило правові вимоги кооператив
''Експрес'', підробивши, на переконання
позивача, документи первинного
бухгалтерського обліку, що імітували
безпідставне придбання матеріалів, з
яких збудований виробничий ангар. З
приводу правоналежності арочного
боксу і підстав набуття права
власності між посадовими особами МП
''Бескиди'' і кооперативу ''Експрес''
виник спір, вирішення якого мало місце
в судових органах (арбітражних судах,
судах загальної і господарської
юрисдикцій), а також шляхом розгляду
скарг правоохоронними органами. В 2000
році без відома позивача арочний бокс
був демонтований, металоконструкції та
інші складові частини виробничих
приміщень із обладнанням вивезли в
невідомому напрямку з території
кооперативу ''Експрес'' (викрадені). По
заяві позивача, як директора МП
''Бескиди'', у 1995 році Долинською
міжрайонною прокуратурою
Івано-Франківської області порушена
кримінальна справа №132862 щодо підробки
та використання фіктивних
бухгалтерських і платіжних документів
та зловживання своїм службовим
становищем головою кооперативу
''Експрес'' ОСОБА_4 З 1995 року по 2002 рік
прокурорами та слідчими органів
прокуратури Івано-Франківської
області за заявами позивача та
зустрічними заявами посадових осіб
кооперативу ''Експрес'', малого
підприємства ''Інтеграл'' (надалі по
тексту - МП ''Інтеграл'')
порушувалися кримінальні справи по
нових епізодах за фактами: вчинення
ОСОБА_4 шахрайства з фінансовими
ресурсами, в тому числі складання
фіктивних документів, які подавалися
нею у державну нотаріальну контору з
метою сплати держмита у неповному
обсязі; підробки та використання
фіктивних бухгалтерських і платіжних
документів та зловживання своїм
службовим становищем директором МП
''Інтеграл'' ОСОБА_5 і юрисконсультом
кооперативу ''Експрес'' ОСОБА_6;
фальсифікації договорів між МП
''Бескиди'' і ''Прикарпатський бізцентр'',
між МП ''Бескиди'' і товариством з
обмеженою відповідальністю ''Айсберг''
(надалі по тексту - ТзОВ
''Айсберг''); зловживання посадовим
становищем ОСОБА_4 і ОСОБА_5, підробки і
використання ними офіційних
документів з метою створення умови для
неповернення майна за рішенням
арбітражних судів; крадіжки арочного
боксу і сушильної камери - майна МП
''Бескиди''. В межах даної кримінальної
справи із 1995 року по день пред'явлення
позову, а ж до червня 2007 року,
порушувались кримінальні справи по
нових епізодах, виділялися матеріали
із кримінальної справи по окремих
епізодах для провадження додаткових
перевірок і здійснення самостійного
досудового розслідування. Досудове
слідство по матеріалах кримінальної
справи №132862 (в тому числі №221487) з 1995
року по 2007 рік здійснювалося
прокурорами, слідчими органів
прокуратури і органів внутрішніх справ
різних областей. За вказаний період
кримінальна справа поверталася судом
до органів прокуратури для проведення
додаткового розслідування,
неодноразово виносилися постанови про
закривалася кримінальної справи і про
скасування таких процесуальних рішень.
Позивач як потерпілий і підозрюваний
неодноразово звертався до Генеральної
прокуратури України на неправомірні
дії, бездіяльність, незаконні, на думку
ОСОБА_2, процесуальні рішення посадових
осіб органів прокуратури і внутрішніх
справ, що здійснювали розслідування
кримінальної справи №132862. ОСОБА_2
вважає, що Генеральна прокуратура
України, як найвища інстанції в системі
органів прокуратури України за
неодноразовими зверненнями
здійснювала неналежний нагляд і
контроль за підлеглими під час
розслідування кримінальної справи
№132862. Такий нагляд і контроль
виразився у протиправній
бездіяльності та діях, які стали
наслідком незаконного втручання у хід
розслідування злочинів. Зокрема, на
переконання позивача, протиправними є
дії окремих працівників Генеральної
прокуратури України, які незаконно
скасували постанову про відмову в
порушенні кримінальної справи та
постанову про закриття кримінальної
справи по окремих епізодах в межах
єдиної кримінальної справи №132862, які
стосувалися підозри і обвинувачення
ОСОБА_2 Незаконним вважає позивач
витребування в 1999 році заступником
Генерального прокурора України ОСОБА_7
матеріалів кримінальної справи №132862
від слідчого Снятинської прокуратури
Івано-Франківської області та
перенаправлення її із
необґрунтованими, такими які не мають
відношення до справи, вказівками для
продовження досудового слідства в
прокуратуру Тернопільської області.
Позивач переконаний, що розслідування
кримінальної справи №132862 здійснено із
порушенням процесуальних строків, без
їх продовження наглядовим прокурором.
За фактом крадіжки арочного боксу і
сушильних камер - майна МП ''Бескиди'' не
проводилися належні слідчі дії і як
наслідок даному епізоду кримінальної
справи не надано правової оцінки, не
прийнято законне та обґрунтоване
процесуальне рішення, винні до
відповідальності не притягнуті,
порушене право позивача не відновлено,
а шкода не відшкодована. Відповідачем,
на думку позивача, не вжито жодних
заходів щодо перевірки за зверненнями
ОСОБА_2 фактів протиправного зникнення,
викрадення із кримінальної справи
№132862 речових доказів і частини
документів - книги наказів і трьох
касових книг кооперативу ''Експрес'',
матеріалів Монастириського районного
суду Тернопільської області і інших
окремих документів справи. Слідчими
вісім разів приймалися незаконні, на
думку позивача, постанови про закриття
кримінальної справи №132862, які були
скасовані наглядовим прокурором.
Однак, жодні із вказівок у ході
проведення додаткових слідчих дій
виконані не були. Слідчі, які приймали
такі постанови до відповідальності не
притягнуті. У зв'язку із тим, що
розслідування кримінальної справи
здійснювали працівники органів
прокуратури і органів внутрішніх справ
різних областей, єдиним органом, який
зобов'язаний був реагувати на численні
факти порушення вимог
кримінально-процесуального
законодавства - Генеральною
прокуратурою України, належні заходи
впливу по контролю за розслідуванням
кримінальної справи №132862, не
вживалися. По вказаних порушеннях
ОСОБА_2 з 1995 по 2007 рік неодноразово
письмово звертався до відповідача, в
тому числі тричі був на особистому
прийомі у різних Генеральних
прокурорів України та тричі в їх
заступників. Втім, незважаючи на цілий
ряд порушень
кримінально-процесуального
законодавства, вказані позивачем
протиправні рішення, дії і
бездіяльність залишилися без
належного реагування з боку
Генеральної прокуратури України.
Протиправне зволікання і неналежний
контроль за розслідуванням
кримінальної справи зі сторони
Генеральної прокуратури України
призвело до неправомірного закриття
кримінальної справи по всіх епізодах і
не притягнення винних до кримінальної
відповідальності за вчинені злочини.
Окрім вказаного, на думку позивача,
Генеральна прокуратура України
порушила його права як потерпілого у
кримінальній справі на справедливе
розслідування, що стало наслідком не
повернення викраденого майна і не
відшкодування шкоди.

У зв'язку із вказаним, заявленим
позовом від 28.11.2006 року ОСОБА_2 просить:

1. Визнати незаконними дії Генеральної
прокуратури України щодо:

- скасування постанови помічника
Долинського міжрайонного прокурора
Івано-Франківської області від 17.08.1998
року про відмову в порушенні
кримінальної справи;

- скасування постанови слідчого
прокуратури Снятинського району
Івано-Франківської області від 22.12.1998
року про закриття кримінальної справи;

- незаконного та безпідставного
витребування від слідчого прокуратури
Снятинського району
Івано-Франківської області в січні 1999
року, завершеної розслідуванням
кримінальної справи №132862, в час, коли
обвинувачені у відповідності до статей
218-220 Кримінально-процесуального
кодексу України знайомилися із
матеріалами справи;

- умисного вилучення із справи речових
доказів - трьох касових книг та книг
розпоряджень кооперативу ''Експрес'';

2. Визнати бездіяльність Генеральної
прокуратури України, як вищого органу в
системі органів прокуратури, яка
полягає в наступному:

- проведення більше семи років
досудового слідства без належного
продовження строків розслідування
згідно статті 120
Кримінально-процесуального кодексу
України;

- відсутності реального та дієвого
контролю і нагляду за розслідуванням
кримінальної справи №132862, що привело
до багаторічної тяганини і не
притягнення, винних у скоєнні злочинів
осіб до кримінальної відповідальності;

- розслідування справи на протязі
більше шести років без постанови
слідчого чи прокурора про відновлення
слідства;

- відсутності реагування на численні
порушення прокурорськими працівниками
грубих порушень закону при
розслідуванні справи;

- не притягнення старшого слідчого
прокуратури Тернопільської області
ОСОБА_8 до відповідальності за
викрадення оригіналу господарського
договору від 15.07.1992 року;

- не вияснення обставин викрадення із
кримінальної справи №132862 матеріалів
Монастирського районного суду
Тернопільської області (том 1 а.с. 2-6).

Позивач 11.09.2013 року подав заяву про
збільшення позовних вимог, якою
додатково просить:

3. По факту викрадення (вилучення)
документів - матеріалів
Монастириського районного суду та
апеляційного суду Тернопільської
області, трьох касових книг, книги
наказів та інших із кримінальної
справи №132862, зобов'язати Генеральну
прокуратуру України як контрольну
інстанцію здійснити правові заходи по
порушенню кримінальної справи по факту
зловживання службовим становищем
посадових осіб прокуратури, які
причетні до здійснення досудового
слідства, прокурорського нагляду та
контрольних функцій по цій
кримінальній справі, встановити
причетних до крадіжки (вилучення)
документів осіб, притягнути їх до
кримінальної відповідальності та
направити справу до суду для розгляду
по суті.

4. Зобов'язати Генеральну прокуратуру
України прийняти необхідні в межах
компетенції Генеральної прокуратури
правові заходи по скасуванню
незаконної постанови про закриття
кримінальної справи №132862 слідчим
прокуратури Рогатинського району
Івано-Франківської області та
здійснити організувати досудове
слідство в повному об'ємі.

5. Зобов'язати Генеральну прокуратуру
України здійснити належний контроль за
розслідування даної справи.

6. За відсутність належного контролю за
розслідуванням даної справи, яка
роками розслідувалась з порушенням
норм кримінально-процесуального
закону та, по якій неодноразово
приймались незаконні постанови про її
закриття, відсутність реагування на
викрадення із матеріалів кримінальної
справи ряду документів, втрати речових
доказів - притягнути службових осіб
Генеральної прокуратури України до
встановленої законом
відповідальності.

18.08.2008 року, 14.06.2010 року, 23.08.2013 року,
04.09.2013 року і 24.02.2014 року позивач подав
до суду письмові уточнення
обґрунтування позовних вимог та
доповнення до уточненого
обґрунтування позовних вимог (том 1 а.с.
134-135; том 2 а.с. 49-50, 139-140, 174-176; том 3
а.с. 56-57). Дані уточнення за своїм
змістом є письмовим обґрунтуванням із
зазначенням конкретних обставин і
власних висновків позивача, якими він
мотивує позовні вимоги від 28.11.2006 року і
11.09.2013 року. Усі зазначені уточнення не
містять прохальної частини та нових
позовних вимог, відмінних від
первинних вимог.

Суд, проаналізувавши такі уточнення,
вважає, що вони за формою і змістом не є
заявами про зміну позовних вимог,
вимоги до якої визначені статями 137 і 106
Кодексу адміністративного судочинства
Украйни (надалі по тексту - КАС України).

У судовому засіданні представник
Генеральної прокуратури України 24.03.2014
року подав письмове клопотання про
закриття провадження у справі в
частині позовних вимог, які стосуються
рішень, дій і бездіяльності
Генеральної прокуратури України при
здійсненні нагляду за розслідуванням
кримінальної справи №132863, в тому числі
щодо зобов'язання відповідача вчинити
певні дії по відновлення досудового
розслідування по вказаній
кримінальній справі (том 3 а.с. 113-141).
Дане клопотання мотивоване тим, що весь
обсяг оскаржуваних дій і рішень
Генеральної прокуратури України при
нагляді за розслідуванням
кримінальних справ, на час дій
оскаржуваних правовідносин,
визначався Кримінально-процесуальним
кодексом України в редакції 1960 року
(надалі по тексту - КПК України 1960
року). На переконання представника
відповідача захист прав, свобод та
інтересів будь-якого учасника
кримінального провадження, може бути
реалізовано в спосіб і порядку,
визначеному кримінально-процесуальним
законодавством. Вважає, що за нормами
адміністративного судочинства не
можливо здійснювати перегляд
процесуальних рішень, дій чи
бездіяльності органів слідства та
надавати правову оцінку органам
прокуратури, у тому числі Генеральній
прокуратурі України, по нагляду за
розслідуванням кримінальних справ, які
приймалися і вчинялися в порядку КПК
України 1960 року, або не вчинялися у
встановленому вказаним Кодексом
порядку. На посадових осіб Генеральної
прокуратури України, так як і на всіх
прокурорів територіальних органів
прокуратури, які здійснюють нагляд за
досудовим слідством,
розповсюджувалися вимоги КПК України
1960 року, яким визначався спеціальний
порядок оскарження рішень і дій
слідчого та прокурора. А тому, в силу
вимог частини 2 статті 2, пункту 1
частини 1 статті 157 КАС України просив
закрити провадження у справі в цій
частині позовних вимог.

Позивач у судовому засіданні проти
закриття провадження у справі
заперечив. Послався на ухвалу
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 02.07.2013 року,
за змістом якої в розгляді справи
предметом дослідження є дії і
бездіяльність Генеральної прокуратури
України при здійсненні контролю за
розслідуванням кримінальної справи,
які, на переконання позивача,
переглядаються в порядку
адміністративного судочинства.
Зазначив, що порядок, процедуру
прокурорського нагляду та окремі
процесуальні документи при
розслідуванні кримінальної справи він
не оскаржує, так як вони переглядаються
у відповідності до кримінального
процесуального законодавства.

Решту вимог ОСОБА_2 представник
Генеральної прокуратури України в
судовому засіданні не визнав, подавши
письмове заперечення проти їх
задоволення (том 3 а.с. 144-145). Пояснив, що
зі змісту позовної заяви не можливо
встановити, які саме конкретно рішення,
дії чи бездіяльність Генеральної
прокуратури України оскаржує ОСОБА_2
У позові не наведено будь-яких
обставин щодо порушення відповідачем
його інтересів, прав чи свобод, не
вказано з якою саме відповіддю на
подане ним звернення, не погоджується
позивач. На переконання представника
відповідача, вимоги ОСОБА_2 носять
загальний характер, а неправомірність
вчинених, на його думку, дій чи
бездіяльності не підтверджено жодними
доказами.

Розглянувши матеріали
адміністративної справи, заслухавши
пояснення позивача та представника
відповідача, з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги та заперечення проти них,
дослідивши і оцінивши зібрані по
справі докази, в їх сукупності,
проаналізувавши зміст норм
матеріального права, які врегульовують
спірні правовідносини, суд виходить з
таких підстав та мотивів.

Як вже зазначено судом ухвалою Вищого
адміністративного суду України від
29.10.2008 року у розгляді даної справи
постановлені судові рішення першої та
апеляційної інстанцій скасовані,
справу направлено до суду першої
інстанції для продовження розгляду
справи в частині вимог та вирішення
питання про закриття провадження в
іншій частині позовних вимог.

Розглядаючи і вирішуючи по суті даний
спір із урахуванням вимог частини 5
статті 227 Кодексу адміністративного
судочинства України підлягають
обов'язковому врахуванню висновки і
мотиви, з яких Вищий адміністративний
суду України, скасував рішення першої і
апеляційної інстанцій.

Зокрема, у мотивувальній частині
ухвали суду касаційної інстанції
зазначено ''…з матеріалів справи
вбачається, що частина вимог позивача
відноситься до юрисдикції
адміністративних судів, а частина
повинна перевірятися за правилами
кримінального процесуального
судочинства.

Однак, суди попередніх інстанцій не
розмежували ці вимоги в такому порядку
та не вирішили питання щодо закриття
провадження в частині вимог, які мають
розглядатися в кримінальному
судочинстві, та про розгляд справи в
частині вимог, які мають розглядатися в
адміністративному судочинстві'' (том 1
а.с. 238).

На виконання вказаного, ухвалою від
16.04.2014 року судом на підставі пункту 1
частини 1 статті 157 КАС України закрито
провадження у справі в частині
позовних вимог ОСОБА_2, оскільки вони
підлягають вирішенню в порядку
кримінально-процесуального
судочинства, окрім вимог позивача про:
визнання бездіяльності Генеральної
прокуратури України, як вищого органу в
системі органів прокуратури, яка
полягає у відсутності реагування на
численні порушення прокурорськими
працівниками грубих порушень закону
при розслідуванні справи №132862;
притягнення службових осіб
Генеральної прокуратури України до
встановленої законом відповідальності
за відсутність належного контролю за
розслідуванням кримінальної справи
№132862, яка роками розслідувалась з
порушенням норм
кримінально-процесуального закону, та
по якій неодноразово приймались
незаконні постанови про її закриття,
відсутність реагування на викрадення
із матеріалів кримінальної справи ряду
документів, втрати речових доказів.

Таким чином, суд, розглядаючи по суті
позовні вимоги ОСОБА_2, розмежував і
визначив вимоги, які підлягають
вирішенню в порядку положень КАС
України.

Під час розгляду справи за клопотанням
позивача судом витребувано для огляду
і вивчення у відповідача п'ятнадцять
томів матеріалів кримінальної справи
№132862 і п'ять томів наглядового
провадження за зверненнями ОСОБА_2 до
Генеральної прокуратури України
№06/2-4002/93.

Із матеріалів адміністративної справи,
кримінальної справи №132862 і
наглядового провадження за
зверненнями позивача до відповідача
06/2-4002/93, судом установлено, що по заяві
директора МП ''Бескиди'' ОСОБА_2 18.07.1995
року Долинською міжрайонною
прокуратурою Івано-Франківської
області порушено кримінальну справу
№132862 щодо підробки та використання
фіктивних бухгалтерських і платіжних
документів та зловживання своїм
службовим становищем головою
кооперативу ''Експрес'' ОСОБА_4 за
статтею 165, частиною 1 статті 172
Кримінального кодексу України в
редакції 1960 року (надалі по тексту - КК
України 1960 року).

В межах даної кримінальної справи з 1995
року по 2002 рік прокурорами та слідчими
органів прокуратури
Івано-Франківської області за заявами
позивача та зустрічних заяв посадових
осіб кооперативу ''Експрес'', МП
''Інтеграл'' по нових епізодах
порушувалися кримінальні справи за
фактами: вчинення ОСОБА_4 шахрайства з
фінансовими ресурсами, в тому числі
складання фіктивних документів, які
подавалися нею у державну нотаріальну
контору з метою сплати держмита у
неповному обсязі за частиною 1 статті
165, 2, статтею 172 КК України 1960 року;
підробки та використання фіктивних
бухгалтерських і платіжних документів
та зловживання своїм службовим
становищем директором МП
''Інтеграл'' ОСОБА_5 і юрисконсультом
кооперативу ''Експрес'' ОСОБА_6 за
частинами 1, 2 статті 165, статтею 172,
частинами 1, 2, 3 статті 194 КК України 1960
року; фальсифікації договорів між МП
''Бескиди'' і ''Прикарпатський бізцентр'',
між МП ''Бескиди'' і ТзОВ ''Айсберг'' за
статтею 172 КК України 1960 року;
зловживання посадовим становищем
ОСОБА_4 і ОСОБА_5, підробки і
використання ними офіційних
документів з метою створення умови для
неповернення майна за рішенням
арбітражних судів; крадіжки арочного
боксу і сушильної камери - майна
МП ''Бескиди'' за частиною 4 статті 81 КК
України 1960 року.

Під час досудового слідства по окремих
епізодах виділялися матеріали для
провадження додаткових перевірок і
здійснення самостійного досудового
розслідування, в тому числі і
кримінальна справа №221487. З 2004 року
кримінальні справи №132862 і №221487 за
постановою слідчого були об'єднанні в
одне провадження із присвоєнням номера
- 132862.

Розслідування по матеріалах
кримінальних справ №132862 і №221487 з 1995
року по 2007 рік здійснювалося
прокурорами, слідчими органів
прокуратури Івано-Франківської,
Тернопільської і Львівської областей,
а також слідчими органів внутрішніх
справи Івано-Франківської області.

Матеріали кримінальної справа за
наслідками досудового слідства
поверталася судом до органів
прокуратури для проведення
додаткового розслідування.
Неодноразово прокурорами і слідчими
приймались постанови про закриття
кримінальної справи. В порядку
прокурорського нагляду вищестоящими
прокурорами і судами різних областей
за скаргами учасників кримінального
провадження приймались рішення про
скасування різних процесуальних
рішень по справі №132862.

ОСОБА_2 як заявник, потерпілий і
підозрюваний неодноразово звертався
до Генеральної прокуратури України на
неправомірні дії, бездіяльність,
незаконні, на його думку, процесуальні
рішення посадових осіб Генеральної
прокуратури України, територіальних
органів прокуратури і внутрішніх
справ, що здійснювали безпосереднє
розслідування кримінальної справи
№132862, нагляд та контроль за таким
розслідуванням. Дані заяви і скарги
розглядалися і вирішувалися
Генеральною прокуратурою України
безпосередньо, частина із них
скеровувалася за належністю до
територіальних прокуратур відповідної
області, та як правило долучалася до
матеріалів кримінальної справи №132862
для перевірки в ході розслідування
справи.

14.03.2007 року і 06.06.2007 року старшим слідчим
прокуратури Рогатинського району
Івано-Франківської області прийняті
постанови про закриття кримінальної
справи №132862 по всіх епізодах (том 4 а.с.
218-231; том 5 а.с. 7-11). Про прийняті
процесуальні рішення слідчий
прокуратури листами від 14.03.2007 року №479
і від 08.06.2007 року №1096 повідомив ОСОБА_2
(том 4 а.с. 232; том 5 а.с. 12).

Постановами Рогатинського районного
суду Івано-Франківської області від
21.03.2007 року і 30.03.2007 року у справах №4-3/07,
№4-7/07, №4-5/07, №4-6/07 скарги ОСОБА_4, ОСОБА_6
на постанови Долинської міжрайонної
прокуратури і прокуратури
Рожнятівського району
Івано-Франківської області про
порушення відносно них кримінальних
справ від 18.07.1995 року, 08.04.1996 року по
провадженню №132862, і скарги на
постанову прокуратури Рогатинського
району Івано-Франківської області про
закриття кримінальної справи від 14.03.2007
року, залишено без задоволення (том 4
а.с. 236-242).

Ухвалами колегії суддів судової палати
у кримінальних справах Апеляційного
суду Івано-Франківської області від
11.04.2007 року у справах №10-37/2007 р. і №10-38/2007
р. апеляційні скарги ОСОБА_2 залишено
без задоволення. Постанови
Рогатинського районного суду
Івано-Франківської області, якими
скарги ОСОБА_4, ОСОБА_6 на постанови про
порушення відносно них кримінальних
справ від 18.07.1995 року, 08.04.1996 року,
залишені без задоволення, вказаними
ухвалами апеляційної інстанцій
залишені без змін (том 4 а.с. 249-250; том 5
а.с. 1-2).

Постановою Рогатинського районного
суду Івано-Франківської області від
13.04.2007 року у справі №4-8, залишеної без
змін ухвалою колегії суддів судової
палати у кримінальних справах
Апеляційного суду Івано-Франківської
області від 14.05.2007 року, скаргу ОСОБА_2
на постанову слідчого прокуратури
Рогатинського району
Івано-Франківської області від 14.03.2007
року про закриття кримінальної справи
№132862 на підставі пункту 2 статті 6 та
пункту 1 статті 213 КПК України 1960 року,
залишено без задоволення (том 5 а.с. 3-4, 6).

Верховний Суд України листом від 03.03.2008
року за №5-4423км07 повідомив ОСОБА_2, що
його клопотання про перегляд постанови
Рогатинського районного суду
Івано-Франківської області від 13.04.2007
року, якою кримінальну справу, порушену
щодо ОСОБА_4 і ОСОБА_5 за частинами 1, 2
статті 165, статтею 172 КК України 1960 року,
та ОСОБА_6 за частинами 1, 2, 3 статті 358 КК
України 2001 року, закрито на підставі
пункту 2 статті 6 КПК України, залишено
без розгляду. Оскільки за змістом
частини 2 статті 400-4 КПК України,
перегляд даної категорії судових
рішень з підстав, передбачених у пункті
2 частини 1 статті 400-4 КПК України, в
порядку виключного провадження не
допускається (том 3 а.с. 75).

Розглядаючи позовну вимогу про
визнання бездіяльності Генеральної
прокуратури України, як вищого органу в
системі органів прокуратури, яка
полягає у відсутності реагування на
численні порушення прокурорськими
працівниками грубих порушень закону
при розслідуванні справи №132862, суд
зазначає наступне.

За змістом вимог статті 121 Конституції
України, пункту 3 частини 1 статті 5
Закону України ''Про прокуратуру''
прокуратура України становить єдину
систему, на яку, серед іншого,
покладаються нагляд за додержанням
законів органами, які проводять
оперативно-розшукову діяльність,
дізнання, досудове слідство.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті
6, частини 1 статті 13 Закону України ''Про
прокуратуру'' органи прокуратури
України становлять єдину
централізовану систему, яку очолює
Генеральний прокурор України, з
підпорядкуванням нижчестоящих
прокурорів вищестоящим. Систему
органів прокуратури становлять:
Генеральна прокуратура України,
прокуратури Автономної Республіки
Крим, областей, міст Києва і
Севастополя (на правах обласних),
міські, районні, міжрайонні, інші
прирівняні до них прокуратури, а також
військові прокуратури.

За змістом частин 1, 2 статті 17, частини 1
статті 32, частини 2 статті 15
коментованого Закону у Генеральній
прокуратурі України, прокуратурі
Автономної Республіки Крим є старші
слідчі в особливо важливих справах і
слідчі в особливо важливих справах; у
прокуратурах областей, міст та інших
прирівняних до них прокуратурах можуть
бути слідчі в особливо важливих
справах і старші слідчі; у районних,
міжрайонних, міських - старші слідчі і
слідчі. Слідчі прокуратури провадять
попереднє слідство у справах про
діяння, що містять ознаки злочину,
віднесені законом до їх підслідності, а
також в інших справах, переданих їм
прокурором.

Вказівки прокурора, його заступника
органам, які проводять
оперативно-розшукову діяльність,
дізнання і досудове слідство щодо
порушення кримінальних справ і
провадження розслідування, які даються
відповідно до
кримінально-процесуального
законодавства, є обов'язковими для цих
органів.

Вказівки Генерального прокурора
України з питань розслідування є
обов'язковими для виконання всіма
органами дізнання і попереднього
слідства.

Главою 2 Закону України ''Про
прокуратру'' визначено предмет і
основні принципи нагляд за додержанням
законів органами, які проводять
оперативно-розшукову діяльність,
дізнання, досудове слідство.

Повноваження прокурора при здійсненні
нагляду за додержанням законів
органами попереднього слідства і
дізнання визначаються
кримінально-процесуальним
законодавством (частина 2 статті 30
Закону України ''Про прокуратру'').

Призначенням
Кримінально-процесуального кодексу
України є визначення порядку
провадження у кримінальних справах
(стаття 1 КПК України).

В розумінні вимог пункту 6 частини 1
статті 32 КПК України 1960 року "Прокурор" -
Генеральний прокурор України, прокурор
Автономної Республіки Крим, прокурор
області, прокурор міста Києва,
районний, міський прокурор, військовий
прокурор, транспортний прокурор та
інші прокурори, прирівняні до
прокурорів областей, районних або
міських прокурорів, їх заступники і
помічники, прокурори управлінь і
відділів прокуратур, які діють у межах
своєї компетенції.

Відповідно до положень статті 25 КПК
України 1960 року нагляд за додержанням
законів органами, які проводять
досудове слідство здійснюється
Генеральним прокурором України і
підпорядкованими йому прокурорами.
Прокурор зобов'язаний в усіх стадіях
кримінального судочинства своєчасно
вживати передбачених законом заходів
до усунення всяких порушень закону, від
кого б ці порушення не виходили. Свої
повноваження в кримінальному
судочинстві прокурор здійснює
незалежно від будь-яких органів і
посадових осіб, підкоряючись тільки
законові і керуючись вказівками
Генерального прокурора України.
Постанови прокурора, винесені
відповідно до закону, є обов'язковими
для виконання всіма підприємствами,
установами, організаціями, посадовими
особами і громадянами.

У свою чергу, деталізовані
повноваження прокурора по здійсненню
нагляду за виконанням законів органами
дізнання і досудового слідства
визначені Главою 21 КПК України 1960 року.

Вищевказані дії прокурора згідно
статті 236 КПК України 1960 року можуть
бути оскаржені, а скарга на дії
прокурора при проведенні ним
досудового слідства або окремих
слідчих дій у справі подається
вищестоящому прокуророві, який її
розв'язує в порядку і в строки, що
передбачені статтями 234 і 235 КПК
України.

В системі органів прокуратури
реалізацію зазначених положень
законів здійснювалася із врахуванням
наказів Генеральної прокуратури
України №4 від 28.10.2002 року, №4/1гн
від 20.04.2004 року, №4 гн від 19.05.2005 року
''Про організацію прокурорського
нагляду за додержанням законів
органами, які проводять дізнання та
досудове слідство'', а в подальшому №4
від 19.12.2012 року ''Про організацію
діяльності прокурорів у кримінальному
провадженні''.

Дослідження судом матеріалів п'яти
томів наглядового провадження за
зверненнями ОСОБА_2 до Генеральної
прокуратури України за №06/2-4002-93,
п'ятнадцяти томів матеріалів
кримінальної справи №132862, матеріалів
адміністративної справи №809/2380/13-а,
засвідчило, що звернення, скарги, заяви
позивача і відповіді відповідача
стосуються окремих питань
розслідування кримінальної справи
№132862, в тому числі неправомірних, на
думку ОСОБА_2, дій, бездіяльності і
процесуальних рішень посадових осіб
Генеральної прокуратури України при
здійсненні прокурорського нагляду за
досудовим слідством.

Як з'ясовано судом, доводи окремих заяв
і скарг ОСОБА_2 про вчинення злочину,
про незаконність процесуальних рішень
слідчих і прокурорів при розслідуванні
кримінальної справи, про неповноту,
всебічність і об'єктивність
розслідування, були вивчені
працівникам Генеральної прокуратури
України, їм надана відповідна правова
оцінка і приймалися рішення про їх
задоволення повністю чи частково. У
зв'язку із чим, скасовувались
відповідні постанови слідчих і
прокурорів, надавалися вказівки для
розслідування тих чи інших епізодів
кримінальної справи.

По окремих заявах і скаргах посадові
особи Генеральної прокуратури України
не знаходили підстав і приводів для їх
задоволення, про що позивачу
надавалися відповіді.

Аналогічні дії і рішення вчинялися та
приймалися за зверненнями, скаргами і
клопотаннями інших учасників
кримінального провадження №132862.

За змістом вимог статті 236 КПК України
1960 року дії прокурора при проведенні
ним досудового слідства або окремих
слідчих дій, а також відповідні їх
процесуальні рішення у справі, можуть
бути оскаржені до суду.

Як уже судом зазначено вище, кінцеві
рішення у справі №132862 - постанови
старшого слідчого прокуратури
Рогатинського району
Івано-Франківської області про
закриття кримінальної справи по всіх
епізодах від 14.03.2007 року і 06.06.2007 року,
оскарженні ОСОБА_2 до суду. За наслідком
такого оскарження Рогатинським
районним судом Івано-Франківської
області, Апеляційним судом
Івано-Франківської області скарги
ОСОБА_2 залишені без задоволення.

Верховний Суд України не допустив до
розгляду скаргу ОСОБА_2 про перегляд
зазначених судових рішень в порядку
виключного провадження.

Судові рішення ухвалюються судами
іменем України і є обов'язковими до
виконання на всій території України
(частина 5 статті 124 Конституції
України).

У зв'язку із вказаним у суду відсутні
правові підстави вирішувати питання
про належність чи неналежність
здійснення окремими працівниками
Генеральної прокуратури України
нагляду за дотримання законів при
розслідуванні кримінальної справи
№132862, так як у даній справі прийнято
остаточне рішення, а судові рішення про
його перегляд набрало законної сили.

На пропозицію суду надати пояснення і
представити конкретні оригінали чи
копії звернень, скарг, заяв до
Генеральної прокуратури України, які
не стосуються прокурорського нагляду і
контролю за розслідуванням
кримінальної справи №132862, та які в
порушення вимог Закону України ''Про
звернення громадян'' залишенні без
розсліду і вирішення по суті
відповідачем, ОСОБА_2 у судовому
засіданні представити не зміг.

Доводи позивача про те, що
прокурорський нагляд і контроль за
розслідуванням кримінальної справи
№132862 ним ініційовано із урахуванням
вимог Закону України ''Про звернення
громадян'', судом не беруться до уваги,
так як за змістом статті 12 даного
Закону, його дія не поширюється на
порядок розгляду заяв і скарг громадян,
встановлений
кримінально-процесуальним
законодавством.

У зв'язку із наведеним суд не знаходить
підстав для задоволення даної частини
позовних вимог.

Вирішуючи позовну вимогу ОСОБА_2 про
притягнення службових осіб
Генеральної прокуратури України до
встановленої законом відповідальності
за відсутність належного контролю за
розслідуванням кримінальної справи
№132862, яка роками розслідувалась з
порушенням норм
кримінально-процесуального закону, та
по якій неодноразово приймались
незаконні постанови про її закриття,
відсутність реагування на викрадення
із матеріалів кримінальної справи ряду
документів, втрати речових доказів, суд
зазначає.

Відповідно до положень частини 4 статті
105, частини 2 статті 162 КАС України
адміністративний позов може містити
вимоги про: 1) скасування або визнання
нечинним рішення відповідача - суб'єкта
владних повноважень повністю чи
окремих його положень; 2)
зобов'язання відповідача - суб'єкта
владних повноважень прийняти рішення
або вчинити певні дії; 3) зобов'язання
відповідача - суб'єкта владних
повноважень утриматися від вчинення
певних дій; 4) стягнення з відповідача -
суб'єкта владних повноважень коштів на
відшкодування шкоди, завданої його
незаконним рішенням, дією або
бездіяльністю; 5) виконання
зупиненої чи невчиненої дії; 6)
встановлення наявності чи відсутності
компетенції (повноважень) суб'єкта
владних повноважень; 7) примусове
відчуження земельної ділянки, інших
об'єктів нерухомого майна, що на ній
розміщені, з мотивів суспільної
необхідності.

У разі задоволення адміністративного
позову суд може прийняти постанову про:
1) визнання протиправними рішення
суб'єкта владних повноважень чи
окремих його положень, дій чи
бездіяльності і про скасування або
визнання нечинним рішення чи окремих
його положень, про поворот виконання
цього рішення чи окремих його положень
із зазначенням способу його
здійснення; 2) зобов'язання відповідача
вчинити певні дії; 3)
зобов'язання відповідача утриматися
від вчинення певних дій; 4) стягнення з
відповідача коштів; 5) тимчасову
заборону (зупинення) окремих видів або
всієї діяльності об'єднання громадян; 6)
примусовий розпуск (ліквідацію)
об'єднання громадян; 7) примусове
видворення іноземця чи особи без
громадянства за межі України; 8)
визнання наявності чи відсутності
компетенції (повноважень) суб'єкта
владних повноважень.

Положеннями КАС України не визначений
такий правовий спосіб захисту
порушеного права від протиправних
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень як притягнення
судом до відповідальності посадових чи
службових осіб відповідних суб'єктів.

До компетенції (юрисдикції)
адміністративних судів не входить
повноваження щодо вирішення питання
про притягнення до юридичної
відповідальності посадових чи
службових осіб суб'єктів владних
повноважень, в тому числі Генеральної
прокуратури України (стаття 17 КАС
України).

У спірних правовідносинах таке коло
питань, в залежності від складу
правопорушення і особи, яка його
вчинила, вправі вирішувати посадові
особи Генеральної прокуратури України
(дисциплінарний проступок), слідчі і
слідчий суддя місцевого суду
(кримінальний проступок), працівник
органи внутрішніх справ України і
служби безпеки України (корупційний
проступок).

З урахуванням вказаного висновку дана
частина позовних вимог, на переконання
суду, також не підлягає задоволенню.

На підставі статті 124 Конституції
України, керуючись статтями 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні позову в
частині вимог щодо:

- визнання бездіяльності Генеральної
прокуратури України, як вищого органу в
системі органів прокуратури, яка
полягає у відсутності реагування на
численні порушення прокурорськими
працівниками грубих порушень закону
при розслідуванні справи №132862;

- притягнення службових осіб
Генеральної прокуратури України до
встановленої законом відповідальності
за відсутність належного контролю за
розслідуванням кримінальної справи
№132862, яка роками розслідувалась з
порушенням норм
кримінально-процесуального закону, та
по якій неодноразово приймались
незаконні постанови про її закриття,
відсутність реагування на викрадення
із матеріалів кримінальної справи ряду
документів, втрати речових доказів.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку. Відповідно до
статті 186 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбаченому
частиною четвертою статті 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в
порядку та строки, встановлені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Складання постанови в повному обсязі
було відкладено на п'ять днів. У зв'язку
із тим, що закінчення вказаного терміну
припадало на вихідний день, постанова в
повному обсязі виготовлена 22.04.2014 року.

Головуючий суддя
/підпис/ Чуприна
О.В.

суддя
/підпис/ Бобров
Ю.О.

суддя
/підпис/
Боршовський Т.І.