Справа № 1423/8666/2011
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2014-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2014 р. Справа № 1423/8666/2011

Категорія: 10.3.3 Головуючий в 1 інстанції:
Алєйніков В.О.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду в складі:

головуючого судді -Шеметенко
Л.П.судді -Домусчі С.Д.судді -Кравець О.О.

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Одесі
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Департаменту праці та
соціального захисту населення
Миколаївської міської ради на
постанову Центрального районного суду
м. Миколаєва від 15 січня 2014 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_4 до Департаменту праці та
соціального захисту населення
Миколаївської міської ради про
зобов'язання здійснити перерахунок та
виплату по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2011 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з адміністративним позовом до
Департаменту праці та соціального
захисту населення Миколаївської
міської ради про:

- визнання протиправними дій
відносно нарахування та здійснення
перерахування раніше призначеної
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку;

- зобов'язання усунути порушення
та провести перерахунок допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку відповідно до
положення ст. 15 Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми» у
розмірі прожиткового мінімуму для
дітей віком до 6 років;

- зобов'язання виплатити
відповідно до положення ст. 15 Закону
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми» допомогу по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку з 01
березня 2010 року по момент винесення
рішення;

- зобов'язання призначити
щомісячну допомогу по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку відповідно до положення ст. 15
Закону України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми» у розмірі прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років;

- стягнення судових витрат та
коштів, витрачених на правову допомогу
у розмірі 400 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач
вказувала, що відповідач протиправно
не виплачує їй допомогу по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку у розмірі, передбаченому ст. 15
Закону України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми».

Ухвалою Центрального районного суду м.
Миколаєва від 30 квітня 2013 року позовні
вимоги за період до 18 січня 2011 року
залишено без розгляду.

Постановою Центрального районного
суду м. Миколаєва від 15 січня 2014 року
позов задоволено частково.

Визнано неправомірними дії
Департаменту праці та соціального
захисту населення Миколаївської
міської ради щодо обрахування та
виплати ОСОБА_4 допомоги по догляду за
дитиною, що виплачувалась за період з 19
січня 2011 року до 19 липня 2011 року.

Зобов'язано Департамент праці та
соціального захисту населення
Миколаївської міської ради здійснити
перерахунок допомоги по догляду за
дитиною, що виплачувалась ОСОБА_4 за
період з 19 січня 2011 року по 19 липня 2011
року, обчисливши її у ці періоди у
розмірі прожиткового мінімуму для
дітей віком до 6 років.

Зобов'язано Департамент праці та
соціального захисту населення
Миколаївської міської ради сплатити
ОСОБА_4 різницю між нарахованими
відповідно до цієї постанови та
фактично сплаченими їй за період з 19
січня 2011 року по 19 липня 2011 року сумами.

Не погоджуючись з вищезазначеним
судовим рішенням Департамент праці та
соціального захисту населення
Миколаївської міської ради подав
апеляційну скаргу, в якій посилаючись
на те, що постанова суду першої
інстанції винесена з порушенням норм
матеріального права, просить скасувати
оскаржувану постанову та прийняти
нову, якою відмовити у задоволенні
позовних вимог.

Апеляційний розгляд справи
здійснюється в порядку письмового
провадження відповідно до п.3 ч.1 ст.197
КАС України, якою передбачено, що суд
апеляційної інстанції може розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі подання апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції, які прийняті у порядку
скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1,2 частини
першої статті 183-2.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість судового
рішення в межах позовних вимог і
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню, з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлені
наступні обставини справи.

Позивач здійснює нагляд за сином
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1; перебуває на
обліку в Департаменті праці та
соціального захисту населення
Миколаївської міської ради, як особа,
застрахована у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування; на час
народження дитини позивач була
застрахована на випадок тимчасової
втрати працездатності та необхідності
проведення витрат, що зумовлені
народженням дитини та похованням.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції
виходив з того, що згідно з Рішенням
Верховного Суду України №21-410а/12 від 25
грудня 2012 року (у справі про
зобов'язання здійснити перерахунок та
виплату допомоги по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку), яке,
відповідно до ст. 244-2 КАС України, є
обов'язковим для даної справи, з 22
травня 2008 року допомога по догляду за
дитиною позивачу (як особі, що
застрахована у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування) мала
виплачуватись в порядку та розмірі, що
встановлений Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням», тобто, не меншим за розмір
прожиткового мінімуму, встановленого
законом.

За таких обставин, суд першої інстанції
дійшов висновку про необхідність
часткового задоволення позовних вимог.

Колегія суддів не погоджується з
зазначеними висновками суду першої
інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 244-2 КАС України,
рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

У Постанові Верховного Суду України у
справі №21-410а/12 від 25 грудня 2012 року
зазначено, зокрема, таке:

«Оскільки у справі, що розглядається,
суди встановили, що спір виник щодо
виплати допомоги з травня 2011 року
особі, яка застрахована у системі
соціального загальнообов'язкового
державного соціального страхування, то
за таких обставин колегія суддів
Судової палати в адміністративних
справах Верховного Суду України дійшла
висновку, що на відносини щодо виплати
допомоги такій особі у зазначеному
періоді поширюються норми
спеціального Закону (яким є Закон
№2240-III), відповідно до статті 43 якого
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Таким чином, згідно з висновком
Верховного Суду України, у даних
правовідносинах підлягає застосуванню
Закон України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими похованням» (№2240-III).

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що
Преамбулою цього Закону встановлено,
що матеріальне забезпечення та
соціальні послуги, що надаються за цим
Законом, є окремим видом
загальнообов'язкового державного
соціального страхування громадян, що
здійснюється Фондом соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності.

Частиною першою ст. 6 цього Закону
визначено коло осіб, які підлягають
загальнообов'язковому державному
соціальному страхуванню у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням, в
тому числі, особи, які працюють на
умовах трудового договору (контракту)
на підприємствах, в установах,
організаціях незалежно від форм
власності та господарювання або у
фізичних осіб, у тому числі в іноземних
дипломатичних та консульських
установах, інших представництвах
нерезидентів, а також обрані на виборні
посади в органах державної влади,
органах місцевого самоврядування та в
інших органах (пункт 1).

Згідно з частиною 1 ст. 50 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням», матеріальне забезпечення
та соціальні послуги за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням,
застрахованим особам, зазначеним у
частині першій статті 6 цього Закону,
призначаються та надаються за основним
місцем роботи за рахунок сплачених
застрахованими особами страхових
внесків (крім видів матеріального
забезпечення, передбачених пунктами 1, 2
статті 34 цього Закону, яке надається за
основним місцем роботи та за
сумісництвом у порядку, визначеному
Кабінетом Міністрів України).

Оскільки позивач є застрахованою
особою та перебуває в трудових
відносинах на умовах трудового
договору з міською лікарнею №3 м.
Миколаєва, то відсутні законні
підстави для зобов'язання Департаменту
праці та соціального захисту населення
Миколаївської міської ради
донарахувати та виплатити позивачу
допомогу в розмірі, встановленому ст. 43
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням».

З огляду на викладені обставини,
висновки суду першої інстанції про
необхідність задоволення позовних
вимог є помилковими.

Враховуючи, що судом першої інстанції
порушені норми матеріального права, що
призвело до неправильного вирішення
справи, колегія суддів, керуючись п.4 ч.1
ст. 202 КАС України вважає необхідним,
скасовуючи постанову суду першої
інстанції, прийняти нову постанову,
якою відмовити ОСОБА_4 у задоволенні
позовних вимог до Департаменту праці
та соціального захисту населення
Миколаївської міської ради про
зобов'язання здійснити перерахунок та
виплату по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку.

Керуючись ст.ст. 183-2, 195, 197; п.3 ч.1 ст. 198;
п.4 ч.1 ст. 202; ч.2 ст. 205; ст. 207; ч.5 ст. 254 КАС
України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Департаменту праці
та соціального захисту населення
Миколаївської міської ради -
задовольнити.

Постанову Центрального районного суду
м. Миколаєва від 15 січня 2014 року -
скасувати.

Прийняти нову постанову, якою
відмовити ОСОБА_4 у задоволенні
адміністративного позову до
Департаменту праці та соціального
захисту населення Миколаївської
міської ради про зобов'язання
здійснити перерахунок та виплату по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які брали
участь у справі, оскарженню в
касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:/підпис/Л Л.П. Шеметенко
Суддя:/підпис/С.Д. Домусчі
Суддя:/підпис/О.О. Кравець