Справа № 803/2820/13-а
Суддя: Курилець А.Р.
Дата ухвалення: 2014-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

23 квітня 2014 року Справа № 876/2393/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого-судді
Курильця А.Р.,

суддів
Кушнерика М.П., Ніколіна В.В.,

з участю секретаря
Рак Х.І.,

представника позивача
ОСОБА_1,

представника відповідача
Остапюка С.П.,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу фізичної
особи - підприємця ОСОБА_3 на постанову
Волинського окружного
адміністративного суду від 30 січня 2014
року у справі за позовом фізичної особи
- підприємця ОСОБА_3 до Нововолинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Волинській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень рішень,-

в с т а
н о в и в:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_3
звернувся в суд з адміністративним
позовом до Нововолинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Волинській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень рішень.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 30 січня 2014
року в задоволенні адміністративного
позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції Фізична особа -
підприємець ОСОБА_3 оскаржив її,
подавши до Львівського апеляційного
адміністративного суду апеляційну
скаргу, в якій зазначає, що оскаржувана
постанова є незаконна і необґрунтована
та прийнята з неправильним
застосуванням норм матеріального і
процесуального права, недоведеністю
обставин, що мають значення для справи,
які суд першої інстанції вважає
встановленими, при невідповідності
висновків суду обставинам справи і
підлягає скасуванню з прийняттям нової
постанови про задоволення позову,
оскільки невірними є висновки акта
перевірки про завищення податкового
кредиту за декларацією за травень 2011
року та витрат за декларацією за 2011 рік
у зв'язку із безтоварним характером
операцій із ТзОВ «БК АТР Груп», а тому
вважає безпідставними податкові
повідомлення-рішення податкового
органу. Стверджує, що дотримався норм
податкового законодавства щодо
формування податкового кредиту та
витрат, оскільки має необхідні для
податкового обліку первинні документи
- податкову та видаткову накладні,
докази оплати за товар на загальну суму
328972,50 грн. (в тому числі ПДВ 54829,00 грн.),
які не мають недоліків в оформленні.
Висновки акта перевірки позивача
ґрунтуються на акті про неможливість
проведення зустрічної звірки ТзОВ «БК
АТР Груп». Однак податкове
законодавство не ставить право
платника податків на податковий кредит
в залежність від результатів перевірок
його контрагента та його діяльності.
Відповідальність платника податків
носить індивідуальний характер, а тому
порушення податкового законодавства
контрагентом не може тягти фінансову
відповідальність платника.

Представник фізичної особи -
підприємця ОСОБА_3 в судовому засіданні
апеляційну скаргу підтримав, просить
постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 30 січня 2014
року скасувати та прийняти нову
постанову, якою позов задовольнити
повністю.

Представник Нововолинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Волинській області в судовому
засіданні апеляційну скаргу заперечив,
просить постанову Волинського
окружного адміністративного суду від 30
січня 2014 року залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників сторін, перевіривши
матеріали справи та апеляційну скаргу
в межах наведених у ній доводів,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга фізичної особи -
підприємця ОСОБА_3 підлягає до
задоволення виходячи з наступного.

Постановляючи оскаржувану постанову,
суд першої інстанції виходив з того, що
позивач не підтвердив факт вчинення
господарських операцій з ТзОВ «БК АТР
Груп», яке з урахуванням виробничих,
трудових ресурсів не могло здійснити
поставку вугілля кам'яного у кількості
438,63 т на суму 328972,50 грн. у травні 2011 року
за документами, які використав для
податкового обліку. Отже, зазначені
документи не можуть вважатися
первинними і бути підставою для
податкового обліку в силу норм Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність» та ПК України.
Проте колегія суддів не може
погодитися з вищевказаними висновками
суду першої інстанції, вважає їх
незаконними та помилковими, зважаючи
на наступне.

Судом встановлено, що позивач
зареєстрований як фізична
особа-підприємець 30 травня 2006 року, що
підтверджується копією свідоцтва про
державну реєстрацію фізичної
особи-підприємця (а.с.7). Позивач
перебуває на обліку як платник
податків в Нововолинській ОДПІ.

У період з 27 по 29 серпня 2013 року
Нововолинською ОДПІ на підставі наказу
від 20 серпня 2013 року № 118, відповідно до
пп.20.14 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.2
пункту 75.1статті 75, підпунктів 78.1.1, 78.1.4
пункту 78.1 статті 78, статті 79, пункту 82.2
статті 82 ПК України проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 щодо встановлення
взаєморозрахунків із ТзОВ «БК АТР
Груп» за період з 01 травня по 31 травня
2011 року.

За результатами перевірки складено акт
від 29 серпня 2013 року № 552/284/17-НОМЕР_1
(а.с.22-38, далі - акт перевірки). Актом
перевірки встановлено порушення
позивачем пункту 185.1 статті 185, пунктів
198.2, 198.3, 198.6 статті 198 ПК України, в
результаті чого занижено ПДВ за
травень 2011 року на 54828,75 грн.; порушення
статті 177 ПК України, в результаті чого
занижено податок на доходи фізичних
осіб від підприємницької діяльності за
2011 рік на 45922,48 грн.

На підставі акта перевірки
Нововолинською ОДПІ 16 вересня 2013 року
прийнято податкові
повідомлення-рішення № про
збільшення грошового з ПДВ на 54828,75 грн.
основного платежу та 1,00 грн. штрафної
санкції (а.с.8, 53) та № про
збільшення грошового зобов'язання з
податку на доходи фізичних осіб на 45922,48
грн. основного платежу та 1,00 штрафних
санкцій (а.с.9, 54).

За результатом адміністративного
оскарження вказаних податкових
повідомлень-рішень, на підставі
рішення Головного управління
Міндоходів у Волинській області від 18
жовтня 2013 року № К/461/10.2-06 (а.с.12-16)
Нововолинською ОДПІ прийнято
податкове повідомлення-рішення від 23
жовтня 2013 року № про збільшення
штрафної санкції з податку на доходи
фізичних осіб на 11479,62 грн. (а.с.10-11).

Як визначено п.п. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України, витрати -
сума будь-яких витрат платника податку
у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Відповідно до п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК
України об'єктом оподаткування є
прибуток із джерелом походження з
України та за її межами, який
визначається шляхом зменшення суми
доходів звітного періоду, визначених
згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу,
на собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та суму
інших витрат звітного податкового
періоду, визначених згідно зі статтями
138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням
правил, встановлених статтею 152 цього
Кодексу.

Як визначено п. 138.1 ст. 138 ПК України,
витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із: витрат операційної
діяльності, які визначаються згідно з
пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами
138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї
статті: інших витрат, визначених
згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5,
138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12
цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і
статтею 141 цього Кодексу; крім витрат,
визначених у пунктах 138.3 цієї статті
та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Витрати, що формують собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг, крім нерозподільних
постійних загальновиробничих витрат,
які включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг (п. 138.4
ст. 138).

Згідно п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України не
включаються до складу витрат витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Як визначено ст. 42 Господарського
кодексу України, підприємництво - це
самостійна, ініціативна, систематична,
на власний ризик господарська
діяльність, що здійснюється суб'єктами
господарювання з метою досягнення
економічних і соціальних результатів
та одержання прибутку.

Отже, положеннями ПК України
передбачено, що право на нарахування
податкового кредиту обумовлюється
наявністю факту придбання платником
податків товарів, робіт, послуг,
основних фондів, нематеріальних
активів, в ціні яких платником податку -
покупцем сплачено (нараховано) ПДВ та
які призначені для використання у
господарській діяльності покупця,
тобто мають на меті досягнення
економічних результатів та одержання
прибутку.

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 цього Кодексу
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пп. а) п. 198.1 ст. 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Згідно з п. 198.6 ст. 198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, які попередньо віднесені
до податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону.

Як вбачається з п. 201.8 ст. 201 Податкового
кодексу України право на нарахування
податку та складання податкових
накладних надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу.

Податкова накладна, відповідно до
абзацу першого пункту 201.10 статті 201
Податкового кодексу України, видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Статтею 3 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» передбачено, що
фінансова, податкова, статистична та
інші види звітності, що використовують
грошовий вимірник, ґрунтується на
даних бухгалтерського обліку.

Підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій (ст.9
названого Закону).

Статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Колегія суддів встановила, що суду
надано на підтвердження спірних
господарських операцій усі необхідні
первинні документи, що підтверджують
реальність спірних господарських
операцій.

Так, позивачем представлено колегії
суддів договір купівлі-продажу від 01
травня 2011 року №11 між ТзОВ «Будівельна
компанія АТР Груп» та позивачем 438,63
тони вугілля кам'яного на загальну суму
328972,50 грн. з ПДВ, податкову накладну від
03.05.2011 року №538, видаткову накладну
№3/05-10 від 03.05.2011 року, акт
приймання-передачі
товарно-матеріальних цінностей від
03.05.2011 року, платіжні доручення від
07.06.2011 року №122, №123, №124.

Висновки податкового органу та суду
першої інстанції, що відомості,
зазначені у вищевказаних первинних
документах, не відображають зміст
господарських операцій, які відбулись
між позивачем та ТзОВ «Будівельна
компанія АТР Груп» не відповідають
фактичним обставинам, оскільки у
рахунках, видатковій накладній чітко
вказано найменування переданого
товару, його кількість, ціну та
загальну вартість. Аналогічні
відомості містяться і у податковій
накладній. У платіжних дорученнях
зазначено суму перерахованих коштів та
вказано товар, за який здійснюється
оплата.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції,
обмежився посиланнями на акти про
неможливість проведення зустрічних
звірок контрагента позивача без
належного дослідження первинних
документів по спірній господарській
операції. Відповідно, висновок про
невідповідність первинних документів
вимогам статті 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансові
звітність Україні» зроблений без
дотримання положень ч. 1, 3 ст. 86 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

З урахуванням викладеного, висновок
суду першої інстанції про безтоварний
характер спірної операції з поставки
позивачеві товару (вугілля кам'яного)
ґрунтується на неправильній юридичній
оцінці обставин справи, а відтак не
може бути визнаний об'єктивним.

Крім того, відповідно до ст.177 ПК
України, об'єктом оподаткування є
чистий оподатковуваний дохід, тобто
різниця між загальним оподатковуваним
доходом (виручка у грошовій та
негрошовій формі) і документально
підтвердженими витратами, пов'язаними
з господарською діяльністю такої
фізичної особи - підприємця. До
переліку витрат, безпосередньо
пов'язаних з отриманням доходів,
належать документально підтверджені
витрати, що включаються до витрат
операційної діяльності згідно з
розділом III цього Кодексу.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що позивачем правомірно
віднесено до валових витрат, витрати
щодо придбання ТМЦ (вугілля)від ТзОВ
«Будівельна компанія АТР Груп» в сумі
274143.75 грн.

Отже, висновок податкового органу, з
яким погодився суд першої інстанції,
про порушення позивачем пункту 185.1
статті 185, пунктів 198.2, 198.3, 198.6 статті 198,
статті 177 ПК України є помилковим, у
зв'язку з чим оскаржені податкові
повідомлення-рішення підлягають
скасуванню.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу фізичної особи - підприємця
ОСОБА_3 слід задовольнити, а постанову
Львівського окружного
адміністративного суду відповідно до
п.п.1,2,3,4 ч.1 ст.202 КАС України скасувати з
постановленням нового судового
рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст.195,198,202,205,206,254 КАС
України, суд, -

п о с т
а н о в и в :

Апеляційну скаргу фізичної особи -
підприємця ОСОБА_3 задовольнити
повністю.

Постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 30 січня 2014
року у справі № 803/2820/13-а - скасувати та
прийняти нову постанову, якою
адміністративний позов фізичної особи
- підприємця ОСОБА_3 задовольнити
повністю.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Нововолинської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Волинській
області від 16.09.2013 року №, №
та від 23.10.2013 року №.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
складання постанови в повному обсязі
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий
А.Р.Курилець

Судді
М.П.Кушнерик

В.В.Ніколін

Постанова в повному обсязі виготовлена
24 квітня 2014 року.