Справа № 760/3957/14-а
Суддя: Шереметьєва Л. А.
Дата ухвалення: 2014-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а-204/14
В справі № 760/3957/14-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2014 року Солом`янський
районний суд м. Києва в складі:
головуючого - судді -
Шереметьєвої Л.А.

при секретарі - Подолян
О.С.

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в м. Києві справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві, зацікавлена особа - Київський
міський центр по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат про
визнання безпідставною та незаконною
постанови про закінчення виконавчого
провадження та її скасування, суд,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом і
просить визнати безпідставною та
незаконною постанову державного
виконавця Відділу примусового
виконання рішень Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві Нечай Г.П.
від 03.02.2014 року про закінчення
виконавчого провадження та скасувати
її.

Посилається в позові на те, що 18.04.2012
року державним виконавцем Відділу було
відкрито виконавче провадження з
виконання постанови Солом»янського
районного суду м. Києва від 21.03.2011 року в
справі за його позовом до Київського
міського центру по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат, яким
даний орган було зобов»язано
нарахувати та виплатити йому щорічну
допомогу на оздоровлення за 2010 рік у
розмірі п»яти мінімальних заробітних
плат.

03.02.2014 року державним виконавцем Нечай
Г.П. була винесена постанова про
закінчення виконавчого провадження на
підставі ст.75, п.11 ч.1 ст.49 Закону
України» про виконавче провадження».

Вважає дану постанову незаконною в
зв»язку з тим, що ст.7 Закону України
«Про гарантії держави щодо виконання
судових рішень» державний виконавець
зобов»язана була звернутися до суду з
заявою про зміну способу і порядку
виконання рішення суду, після чого
керуватися ст.4 даного закону.

Виходячи з цього, державний виконавець
не мав права закривати виконавче
провадження, а тому просить
задовольнити позов.

Представник позивача подав до суду
заяву,якою просить розглядати справу в
його відсутності.

Відповідач свого представника в
судове засідання не направив, про
розгляд справи повідомлений належним
чином, заяви про відкладення розгляду
справи не подав і про причини неявки
суд до відома не поставив.

Виходячи з цього, на підставі ч.4 ст.128
КАС України, суд вважає за можливе
розглядати справу в його відсутності.

Представник 3-ї особи в судове
засідання також не з»явився, про
розгляд справи повідомлений належним
чином. Про причини неявки суд до відома
не поставив, а тому суд вважає за
можливе розглядати справу в його
відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку про
обґрунтованість вимог позивача,
виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 18.04.2012 року
державним виконавцем Відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві було відкрито виконавче
провадження з виконання постанови
Солом»янського районного суду м. Києва
від 21.02.2011 року в справі за позовом
ОСОБА_1 до Київського міського центру
по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат, яким даний орган
було зобов»язано нарахувати та
виплатити йому щорічну допомогу на
оздоровлення за 2010 рік у розмірі п»яти
мінімальних заробітних плат
відповідно до здійсненого Управлінням
праці та соціального захисту населення
Солом'янської районної в м. Києві
державної адміністрації перерахунку.

03.02.2014 року старшим державним
виконавцем Нечай Г.П. винесено
постанову про закінчення виконавчого
провадження на підставі п.11 ч.1 ст.49, ст.50
Закону України» Про виконавче
провадження».

Зі змісту постанови вбачається, що за
невиконання рішення суду до боржника
застосовано штрафні санкції та
направлено подання до Солом»янського
РУ ГУ МВС України в м. Києві про
притягнення посадових осіб
відповідача до кримінальної
відповідальності.

Відповідно до положень ч. 1 та ч. 2 ст. 11
Закону України «Про виконавче
провадження» державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом.

За приписами частини першої статті 263
КАС України за наявності обставин, що
ускладнюють виконання судового
рішення (відсутність коштів на рахунку,
відсутність присудженого майна в
натурі, стихійне лихо тощо), державний
виконавець може звернутися до
адміністративного суду першої
інстанції, незалежно від того, суд якої
інстанції видав виконавчий лист, із
поданням, а особа, яка бере участь у
справі, та сторона виконавчого
провадження - із заявою про
відстрочення або розстрочення
виконання, зміну чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення.

Отже, під зміною способу і порядку
виконання рішення слід розуміти вжиття
адміністративним судом нових заходів
для реалізації рішення. Ці заходи
повинні забезпечити виконання
конкретного судового рішення і не
поширюватися на відносини, які виникли
після його ухвалення.

Так, постановою суду від 21.02.2011 року
Київський міський центр по нарахуванню
та здійсненню соціальних виплат було
зобов»язано нарахувати та виплатити
позивачу щорічну допомогу на
оздоровлення за 2010 рік у розмірі п»яти
мінімальних заробітних плат
відповідно до здійсненого Управлінням
праці та соціального захисту населення
Солом'янської районної в м. Києві
державної адміністрації перерахунку.

Виконавчий лист у справі був виданий
28.03.2012 року,а 18.04.2012 року державним
виконавцем було відкрито виконавче
провадження.

23.11.2012 року державним виконавцем була
винесена постанова про повернення
виконавчого документа на підставі п.9
ч.1 ст. 47 Закону України» про виконавче
провадження» в зв»язку з відсутністю
фінансування.

Постановою Солом»янського районного
суду м. Києва від 07.02.2013 року задоволено
адміністративний позов позивача,
постанова державного виконавця про
повернення виконавчого документа була
скасована.

/ а.с. 5 - 10 /

Відповідно до п.11 ч.1 ст.49 Закону
виконавче провадження підлягає
закінченню в разі повернення
виконавчого документа до суду чи
іншого органу (посадової особи), який
його видав, у випадку, передбаченому

частиною третьою статті 75 цього Закону.

В свою чергу, відповідно до ч.3 ст.75
Закону у разі якщо виконати рішення
без участі боржника неможливо,
державний виконавець накладає на
боржника штраф відповідно до статті
89 цього Закону та вносить подання
(повідомлення) правоохоронним органам
для притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом,
після чого виносить постанову про
закінчення виконавчого провадження,
яка затверджується

начальником відділу, якому
безпосередньо підпорядкований
державний

виконавець, і повертає виконавчий
документ до суду чи іншого

органу (посадової особи), що його видав.

Однак, з 01.01.2013 набрав чинності Закон
України «Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень» від 05.06.2012
року, який встановлює гарантії держави
щодо виконання судових рішень та
виконавчих документів, визначених
Законом України «Про виконавче
провадження», та особливості їх
виконання.

Відповідно до частини першої статті 3
Закону України «Про гарантії держави
щодо виконання судових рішень»
виконання рішень суду про стягнення
коштів, боржником за якими є державний
орган, здійснюється Державною
казначейською службою України в межах
відповідних бюджетних призначень
шляхом списання коштів з рахунків
такого державного органу, а в разі
відсутності у зазначеного державного
органу відповідних призначень - за
рахунок коштів, передбачених за
бюджетною програмою для забезпечення
виконання рішень суду.

Законом України «Про гарантії держави
щодо виконання судових рішень» держава
гарантує виконання рішення суду
виключно про стягнення коштів,
боржником за яким є державний орган.

Враховуючи, що зміни у правовому
регулюванні порядку виконання судових
рішень, боржником за якими є державний
орган, яким не передбачено виконання
рішень зобов'язального характеру,
унеможливлюють їх виконання, така
обставина є підставою для зміни чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.7 Закону України
«Про гарантії держави щодо виконання
судових рішень» у разі, якщо рішення
суду, зазначені в частині першій цієї
статті, не виконано протягом двох
місяців з дня винесення постанови про
відкриття виконавчого провадження,
крім випадків, коли стягувач
перешкоджає провадженню виконавчих
дій, державний виконавець зобов'язаний
звернутися до суду із заявою про зміну
способу і порядку виконання рішення.

Так, виконавче провадження з виконання
рішення суду на користь позивача було
відкрито відповідачем 18.02.2012 року.

Закон України «Про гарантії держави
щодо виконання судових рішень» набув
винності в період виконання рішення
суду, яке не виконувалося протягом
майже двох років і весь цей час
знаходилося на виконанні.

На день винесення постанови про
закінчення виконавчого провадження
даний закон зобов»язував державного
виконавця звернутися до суду із заявою
про зміну способу і порядку виконання
рішення, однак виконаний останнім у цій
частині не був.

За таких обставин суд приходить до
висновку про обгрунтованість
адміністративного позову та його
задоволення.

Керуючись ст.11, п.11 ч.1 ст.49, ст.ст.50, 75
Закону України «Про виконавче
провадження», ст.ст.3, 7 Закону України
«Про гарантії держави щодо виконання
судових рішень», ст.ст. 158-163, 181,257-259, 263,267
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити.

Скасувати постанову старшого
державного виконавця Відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві від 03.02.2014 року про закінчення
виконавчого провадження.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення, протягом десяти днів з дня
її проголошення.

Суддя: