Справа № 826/15459/13-а
Суддя: Оксененко О.М.
Дата ухвалення: 2014-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Кармазин
Суддя-доповідач: Оксененко О.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого - судді Оксененка О.М.,

суддів - Бистрик Г.М., Карпушової О.В.,

при секретарі - Ніколаєнко М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну товариства з
обмеженою відповідальністю «Інтербус»
на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 07
листопада 2013 року у справі за
адміністративним позовом товариства з
обмеженою відповідальністю «Інтербус»
до державної податкової інспекції у
Голосіївському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И Л А:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Інтербус»
звернулося до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
позовом до державної податкової
інспекції у Голосіївському районі ГУ
Міндоходів у м. Києві про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень - рішень від
12.09.2013 № та № .

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 07
листопада 2013 року у задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим
рішенням позивач звернувся із
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати оскаржувану постанову, як
таку, що постановлена без всебічного та
повного встановлення обставин, що
мають значення для справи, з порушенням
норм матеріального права та ухвалити
нову постанову, якою позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів відповідно до ч.4 ст.
196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, виходячи з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
посадовими особами ДПІ у
Голосіївському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві проведено документальну
позапланову невиїзну перевірку ТОВ
«Інтербус» з питань дотримання вимог
податкового законодавства по
взаємовідносинам з ТОВ «АРС Трейд, з
ТОВ «Ейс контракшен менеджмент», з ПП
«Біко Агротрейд» за період з 01.06.2010 р. по
30.06.2013 р.

За результатами зазначеної перевірки
відповідачем було складено Акт
перевірки від 29.08.2013 р. № 142/1-22-01-33880606, в
якому зроблено висновок про порушення
позивачем вимог п. 198.3., 198.6., 201.6. ПК
України та встановлення заниження ПДВ,
що підлягає сплаті до бюджету на
загальну суму 148 823 грн., у т.ч.: за
квітень 2011 р. - 8993 грн., травень 2011 р. - 14905
грн., червень 2011 р. - 14 427 грн., липень 2011 р.
- 12001 грн., серпень 2011 р. - 36668 грн.,
вересень 2011 р. - 10353 грн., грудень 2011 р. -
21904 грн., січень 2012 р. - 5460 грн., лютий 2012 р.
- 24112 грн. Крім того, ДПІ приходить до
висновку про порушення позивачем п.
138.8., 139.1.9. ПК України та заниження у
зв'язку з цим податку на прибуток на 168
190 грн., у т.ч.: за 2 кв. 2011 р. - 44 074 грн., 3 кв.
2011 р. - 67 875 грн., 4 кв. 2011 р. - 25 190 грн., 1 кв.
2012 р. на суму 31 051 грн.

На підставі висновків вказаного Акту
перевірки ДПІ у Голосіївському районі
ГУ Міндоходів у м. Києві було прийнято
податкові повідомлення-рішення від
12.09.2013 р.: № , відповідно до якого
позивачу збільшено грошове
зобов'язання за платежем «податок на
прибуток» на 168 190 грн. за основним
платежем та на 84 095 грн. за штрафними
санкціями та № , відповідно до
якого позивачу збільшено грошове
зобов'язання за платежем «податок на
додану вартість» на 148 823 грн. за
основним платежем та на 74 411,50 грн. за
штрафними санкціями.

Не погодившись з вищевказаними
податковими повідомленнями-рішеннями,
позивач звернувся до суду з даним
позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції прийшов до
висновку про правомірність винесених
податковим органом податкових
повідомлень-рішень.

Проте колегія суддів не погоджується з
таким висновками суду першої інстанції
з огляду на наступне.

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 Податкового
кодексу України витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат,
визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Витрати операційної діяльності
включають собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг та інші витрати беруться для
визначення об'єкта оподаткування з
урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї
статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140,
статей 142 і 143 та інших статей цього
Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку (пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138
цього Кодексу).

Згідно абз. 1 п. 138.2 ст. 138 ПК України
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК
України не включаються до складу
витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Отже, наведені правові норми
дозволяють платнику податку формувати
валові витрати у зв'язку з реальним
придбанням товарів (робіт, послуг) з
метою їх використання в своїй
господарській діяльності що, в першу
чергу, має підтверджуватись належним
чином оформленими первинними
документами. Документи, які не мають
статус первинних, самі по собі не
можуть підтверджувати реальність
здійснення господарської операції та,
відповідно, валові витрати. При цьому
неодмінною характерною рисою
господарської діяльності в рамках
податкових відносин є її направлення
на отримання доходу в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах.

Крім цього, відповідно до
підпункту «а» п. 198.1 ст. 198 ПК України
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

В силу п. 198.2 ст. 198 цього Кодексу датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з
безпосереднім придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України
встановлено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 201.8 ст. 201 ПК України
встановлено, що право на нарахування
податку та складання податкових
накладних надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

З наведеного вбачається, що умовою для
виникнення у платника податку права на
формування податкового кредиту є
придбання платником податків товарів
(послуг) для використання їх в своїй
господарській діяльності. Підставою
для виникнення такого права є
податкова накладна, виписана
контрагентом платника податків, який
зареєстрований як платник податку на
додану вартість.

Крім того, в інформаційному листі
Вищого адміністративного суду України
№ 742/11/13-11 від 02.06.2011 р. зазначено, що
судам належить звертати особливу увагу
на дослідження обставин реальності
здійснення господарських операцій
платника податку, на підставі яких
таким платником були сформовані дані
податкового обліку. При цьому приймати
на підтвердження даних податкового
обліку можна лише достовірні первинні
документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

З метою встановлення факту здійснення
господарської операції, формування
витрат для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість судам належить
з'ясовувати рух активів у процесі
здійснення господарської операції.

При цьому, дослідженню підлягають усі
первинні документи, які належить
складати залежно від певного виду
господарської операції: договори, акти
виконаних робіт, документи про
перевезення, зберігання товарів тощо.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, в
перевряємому періоді позивач мав
взаємовідносини з ТОВ «АРС Трейд», ТОВ
«Ейс контракшен менеджмент» та з ПП
«Біко Агротрейд», з якими позивачем
було укладено договори поставки
продукції (запчастин).

Факт виконання умов за зазначеними
договорами та оплати їх вартості
підтверджується документально.
Господарські операції належним чином
відображено у бухгалтерському і
податковому обліку позивача та його
податковій звітності.

Так, реальність виконання вказаних
договорів підтверджується наступними
первинними і розрахунковими
документами, наданими позивачем:
видатковими та податковими накладними,
рахунками-фактурами та платіжними
дорученнями, які свідчать, що
зобов'язання за договором між
позивачем та його контрагентами
виконувались сторонами у повному
обсязі.

Всі зазначені вище документи підписані
та скріплені печатками сторін та мають
всі реквізити як того вимагає чинне
законодавство України.

Таким чином, на момент проведення
перевірки у ТОВ "ІнтерБус" були наявні
всі необхідні документи,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
бухгалтерського та податкового обліку,
для віднесення до валових витрат та
податкового кредиту сум, сплачених
позивачем контрагентам, а аналіз
наданих позивачем видаткових
накладних, податкових накладних, інших
первинних та платіжних документів
свідчить про дотримання позивачем
спеціальних вимог щодо
документального підтвердження
формування податкового кредиту по
операціям з ТОВ «АРС Трейд», ТОВ «Ейс
контракшен менеджмент» та з ПП «Біко
Агротрейд», які були предметом
перевірки.

Крім того, договори, укладені між
позивачем та його контрагентами в
судовому порядку не оспорювалися,
недійсними (фіктивними) не визнавалися,
їх зміст не суперечить вимогам чинного
законодавства.

Суд апеляційної інстанції звертає
увагу, що відповідачем не надано, як
того вимагають положення чинного
законодавства України, доказів, які б
свідчили про те, що документи, виписані
на виконання договорів, були
сфальсифікованими, як і не надано
відомостей про звернення до
правоохоронних органів у зв'язку з
виявленими порушеннями складання
завідомо неправдивих документів
звітності.

Крім того, товари, придбані у ТОВ «АРС
Трейд», ТОВ «Ейс контракшен
менеджмент» та з ПП «Біко
Агротрейд»були використані позивачем
у власній господарській діяльності та
реалізовані іншим особам. Так, основною
діяльністю позивача є торгівля
автомобілями та легковими
автотранспортними засобами, технічне
обслуговування та ремонт
автотранспортних засобів. Готова
продукція реалізовувалася позивачем
своїм замовникам (покупцям), зокрема:
ТОВ Українсько-угорське підприємство
«Ікарбус», ТОВ «Ікару-сервіс», ТОВ
«Леоні Ваерінг Системс УА ГмбХ», ТОВ
«Комплекс Агромарс», Прат
«Красноармійське автопідприємство
«Укрбуд», ПАТ «Веско», ПАТ
«Промислово-виробниче підприємство
Кривбасвибухпром» та інші.

Надаючи оцінку висновкам суду першої
інстанції за наслідками розгляду
даного спору, колегія суддів зважає на
те, що суд першої інстанції,
відмовляючи у задоволенні позову,
серед іншого, виходив із того, що
позивачем не надано суду
товарно-транспортних накладних.

Однак, за наявності документів, які
підтверджують фактичне отримання
позивачем товарів з метою їх
використання у власній господарській
діяльності, ненадання такого документу
як товарно-транспортна накладна, не
може бути підставою для висновків про
відсутність документального
підтвердження реальності здійснення
господарських операцій з придбання
товару, оскільки транспортною
документацією обов'язково мають бути
підтверджені витрати з послуг по
перевезенню вантажів, а не послуги з
придбання товару.

Колегія суддів зазначає, що Правила
перевезень вантажів автомобільним
транспортом в Україні, затверджені
наказом Міністерства транспорту
України №363 від 14.10.1997 року, не
встановлюють правил податкового
обліку, а лише встановлюють права,
обов'язки та відповідальність
власників автомобільного транспорту -
перевізників та вантажовідправників і
вантажоодержувачів - замовників. При
цьому, документи обумовлені вказаними
правилами, зокрема,
товарно-транспортна накладна, не є
документами первинного
бухгалтерського обліку, що
підтверджують обставини придбання та
продажу товарно-матеріальних
цінностей.

Помилковим є також твердження
відповідача про те, що позивач не
підтвердив своє право на валові
витрати та податковий кредит з огляду
на анулювання свідоцтв платника ТОВ
«АРС Трейд», ТОВ «Ейс контракшен
менеджмент» та з ПП «Біко Агротрейд»,
оскільки подальше анулювання свідоцтв
платника ПДВ не призвели до
недійсності всіх угод, укладених з
моменту державної реєстрації такої
особи до моменту виключення її з
державного реєстру, та не позбавляло
правового значення виданих за цими
господарськими операціями податкових
накладних.

Колегія суддів звертає увагу, що судова
практика вирішення податкових спорів
виходить з презумпції добросовісності
платників та інших учасників
правовідносин у сфері економіки. У
зв'язку з цим презюмується, що дії
платника, результатом яких є отримання
податкової вигоди, вважаються
економічно виправданими, а відомості,
що містяться у податковій та
бухгалтерській звітності платника, -
достовірні. Подання платником до
контролюючого органу усіх належним
чином оформлених первинних документів,
передбачених податковим
законодавством, з метою отримання
податкової вигоди є підставою для її
отримання, якщо податковий орган не
доведе неправдивість, недостовірність
або суперечливість відомостей, що
містяться у таких документах. Доводи ж
податкового органу про отримання
платником необґрунтованої податкової
вигоди мають ґрунтуватись на
сукупності доказів, що безспірно
підтверджують існування обставин, які
виключають право платника, зокрема, на
включення сплаченого податку на додану
вартість до податкового кредиту. Разом
з тим, у справі, що переглядається,
податковим органом не доведено
існування таких обставин.

З матеріалів справи вбачається, що
висновки відповідача про порушення
позивачем вимог чинного законодавства
України сформовані також на підставі
аналізів Акту ДПІ у Печерському районі
м. Києва від 17.05.2013 р. № 1700/22.8/37451200 «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «АРС Трейд» за період з
01.04.2010 р. по 31.03.2013 р., Акту ДПІ у
Печерському районі м. Києва ДПС від
17.05.2013 р. № 1699/22.8/36757122 про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ «Ейс
контракшен менеджмент» за період з
01.07.2011 р. по 31.03.2013 р. та Акту ДПІ у
Печерському районі м. Києва ДПС від
17.05.2013 р. № 1706/22-8/36677875 «Про неможливість
проведення зустрічної звірки ПП «Біко
Агротрейд» за період з 01.04.2010 р. по 31.03.2013
р., які на переконання судової колегії є
безпідставними, оскільки результати
аналізу фінансово-господарської
діяльності контрагентів, відповідно до
вимог податкового законодавства
України, не можуть бути підставами для
застосування санкцій щодо позивача.

Враховуючи, що юридична
відповідальність має індивідуальний
характер, позивач не може нести
відповідальність за можливі
протиправні дії інших юридичних осіб.
Крім того, порушення контрагентом
позивача вимог законодавства про
порядок здійснення господарської
діяльності не може бути підставою для
висновку щодо безтоварності
відповідних господарських операцій.

Здійснення господарської діяльності
контрагентами не може мати наслідків
для позивача, оскільки законодавством
не передбачений обов'язок суб'єкта
підприємницької діяльності бути
обізнаним із особливостями
господарювання контрагента. Відомості,
що є обов'язковими для перевірки
підприємством стосовно свого
контрагента, це включення його до
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців, а
також наявність свідоцтва про
реєстрацію платника податку на додану
вартість на час здійснення
господарських операцій. На період
господарських взаємовідносин між
позивачем та ТОВ «АРС Трейд», ТОВ «Ейс
контракшен менеджмент» та з ПП «Біко
Агротрейд» останні були
зареєстрованими в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, а також платниками
податку на додану вартість, установчі
та реєстраційні документи не
визнавались недійсними.

Крім того, неприпустимість притягнення
до відповідальності однієї компанії, у
випадку за неправомірні дії іншої
компанії підтверджується практикою
Європейського суду з прав людини.
Європейський суд з прав людини чітко
визначає правило індивідуальної
відповідальності платника податків.
Тобто, добросовісний платник податків
не має зазнавати негативних наслідків
через порушення з боку його
контрагентом.

Так, у справі «БУЛВЕС» АД проти
Болгарії» (заява №3991/03) Європейський
Суд з прав людини у своєму рішенні від 22
січня 2009 року зазначив, що платник
податку не повинен нести наслідків
невиконання контрагентом свої
зобов'язання зі сплати податку.

З урахуванням зазначеного, колегія
суддів приходить до висновку про
правомірність віднесення позивачем до
складу податкового кредиту суми
сплаченого податку на додану вартість
у складі ціни придбаних товарів за
податковими накладними, отриманими від
контрагентів, та включення відповідних
витрат до складу валових витрат
підприємства.

Таким чином, відповідачем не доведено
обґрунтування правомірності прийнятих
податкових санкцій, відтак, суд першої
інстанції дійшов помилкового висновку
про відсутність підстав для
задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 ст. 72 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Однак, судом, під час здійснення
судочинства не було враховано вимогу
вказаної норми закону. Так,
відповідачем не надано належних
доказів на підтвердження висновку про
порушення позивачем податкового
законодавства, чинного на момент
виникнення спірних правовідносин.

За таких обставин, висновки суду першої
інстанцій щодо правомірності
прийняття державною податковою
інспекцією у Голосіївському районі ГУ
Міндоходів у м. Києві податкових
повідомлень-рішень від 12.09.2013 №
та № не ґрунтуються на
вимогах закону.

Відповідно до п. 1, 4 ч.1 ст. 202 КАС
України, підставами для скасування
постанови суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212,
254 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «Інтербус»
задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 07 листопада 2013 року
скасувати та ухвалити нову постанову,
якою позовні вимоги товариства з
обмеженою відповідальністю «Інтербус»
- задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення - рішення
державної податкової інспекції у
Голосіївському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві від 12.09.2013 № та № .

Стягнути з Державного бюджету України
на користь товариства з обмеженою
відповідальністю «Інтербус» судовий
збір за подання позовної заяви у
розмірі 2294 грн. 00 коп. та судовий збір за
подання апеляційної скарги у розмірі
2294 грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в порядку та строки
передбачені ст. 212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:

О.М. Оксененко

Судді:

Г.М. Бистрик

О.В. Карпушова

Головуючий суддя

Оксененко О.М.

Судді:

Бистрик Г.М.

Карпушова О.В.