Справа № 819/283/14-а
Суддя: Ходачкевич Н.І.
Дата ухвалення: 2014-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/283/14-a

15 квітня 2014 року

Тернопільський окружний
адміністративний суд в складі

головуючої судді Ходачкевич Н.І.

При секретарі судового засідання
Цимбал А.В.

за участю представників:

позивача: ОСОБА_1, відповідача Завацька
І.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Тернополі
адміністративну справу за позовною
заявою Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду
України в м.Тернополі про скасування
вимог, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з
адміністративним позовом до
управління Пенсійного фонду України в
м.Тернополі про скасування вимоги
управління Пенсійного фонду України в
м.Тернополі №211 від 07.06.2013р. на суму 1194,03
грн. -

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав
повністю, з мотивів викладених у
позовній заяві та просить позов
задовольнити. В обґрунтування позовних
вимог посилається на те, що ним було
отримано вимогу управління Пенсійного
фонду України в місті Тернополі про
сплату боргу № 211 від 07.06.2013 року на суму
1194,03 грн, відповідно до Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", яку вважає
антиконституційною та незаконною,
оскільки він являється пенсіонером та
звільнений від сплати єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав
повністю, з мотивів викладених у
позовній заяві та просить позов
задовольнити.

Представник управління
Пенсійного фонду України в місті
Тернополі позову не визнала, свою
позицію виклала в письмових
запереченнях, долучених до матеріалів
справи.

Дослідивши матеріали справи та
оцінивши подані докази в їх сукупності,
заслухавши пояснення представників
сторін, суд встановив наступні
обставини.

11.08.2013р. набрав чинності Закон України
"Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України у зв'язку з
проведенням адміністративної реформи"
N 406-УІІ від 04.07.2013р. відповідно до якого
адміністрування єдиного внеску
перейшло від органів Пенсійного фонду
України до органів Міністерства
доходів і зборів України.

Прикінцевими положеннями
вищевказаного Закону передбачено, що
органи Пенсійного фонду України
продовжують адмініструвати єдиний
внесок у частині завершення процедур
такого адміністрування.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.13 Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" N 2464-VI від
08.07.2010р. (в редакції, що застосовується
до даних правовідносин) (надалі - Закон
№ 2464) Пенсійний фонд та його
територіальні органи мають право
стягувати з платників несплачені суми
єдиного внеску.

Відповідно до п.4 ч.І ст. 4 Закону № 2464
платниками єдиного внеску є, зокрема
фізичні особи - підприємці, в тому числі
ті, які обрали спрощену систему
оподаткування, та члени сімей цих осіб,
які беруть участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.

Пунктом 2 розділу VIII "Прикінцеві та
перехідні положення" Закону № 2464
встановлено, що з дня набрання чинності
цим Законом суб'єкти підприємницької
діяльності, які обрали спрощену
систему оподаткування відповідно до
Указу Президента України від 3 липня 1998
року № 727/98 "Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва",
розділу IV Декрету Кабінету Міністрів
України від 26 грудня 1992 року №13-92 "Про
прибутковий податок з громадян",
нараховують, обчислюють та сплачують
єдиний внесок відповідно до цього
Закону.

Частиною 11 ст.8 Закону № 2464 встановлено,
що єдиний внесок для платників,
зазначених у пунктах 4 та 5 частини
першої статті 4 цього Закону,
встановлюється у розмірі 34,7 відсотка
визначеної пунктами 2 та 3 частини
першої статті 7 цього Закону бази
нарахування єдиного внеску.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.7 Закону № 2464
базою нарахування єдиного внеску для
платників, зазначених у пункті 4
частини першої статті 4 цього Закону,
які обрали спрощену систему
оподаткування, є - суми, що визначаються
такими платниками самостійно для себе
та членів сім'ї, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності, але не більше максимальної
величини бази нарахування єдиного
внеску, встановленої цим Законом. При
цьому сума єдиного внеску не може бути
меншою за розмір мінімального
страхового внеску за кожну особу.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.1 Закону № 2464
мінімальний страховий внесок - сума
єдиного внеску, що визначається
розрахунково як добуток мінімального
розміру заробітної плати на розмір
внеску, встановлений законом на місяць,
за який нараховується заробітна плата
(дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Відповідно до ч.12 ст.9 Закону № 2464
єдиний внесок підлягає сплаті
незалежно від фінансового стану
платника.

Згідно ч.8 ст. 9 Закону № 2464 платники
єдиного внеску, зазначені у пункті 4
частини першої статті 4 цього Закону,
зобов'язані сплачувати єдиний внесок,
нарахований за календарний рік, до 10
лютого наступного року, крім фізичних
осіб - підприємців, які обрали спрощену
систему оподаткування, та членів сімей
таких осіб, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності, які сплачують єдиний
внесок, нарахований за календарний
квартал, до 20 числа місяця, що настає за
кварталом, за який сплачується єдиний
внесок.

Відповідно до ч.4 ст.25 Закону N 2464-VI
територіальний орган Пенсійного фонду
у порядку, за формою і в строки,
встановлені Пенсійним фондом за
погодженням з центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної політики у сферах
трудових відносин, соціального захисту
населення, надсилає платникам єдиного
внеску, які мають недоїмку, вимогу про
її сплату. Вимога про сплату недоїмки є
виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов'язаний
протягом десяти робочих днів з дня
надходження вимоги про сплату недоїмки
сплатити суми недоїмки та штрафів
разом з нарахованою пенею.

У разі якщо платник єдиного внеску
протягом десяти робочих днів з дня
надходження вимоги не сплатив
зазначені у вимозі суми недоїмки та
штрафів разом з нарахованою пенею, не
узгодив вимогу з органом Пенсійного
фонду, не оскаржив вимогу в судовому
порядку або не сплатив узгоджену суму
недоїмки протягом десяти робочих днів
з дня надходження узгодженої вимоги,
територіальний орган Пенсійного фонду
надсилає в порядку, встановленому
законом, до підрозділу державної
виконавчої служби вимогу про сплату
недоїмки.

Судом встановлено, що Управлінням
Пенсійного фонду України в м.Тернополі
винесено вимогу №211 від 07.06.2013 року про
сплату боргу на підставі ст.25 Закону
Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування" до
ОСОБА_3 за несвоєчасну сплату
(несвоєчасне перерахування) єдиного
внеску в розмірі 1194,03 грн.

З 6 серпня 2011 року набрав чинності Закон
України "Про внесення змін до
Податкового кодексу України та деяких
інших законодавчих актів України щодо
вдосконалення окремих норм
Податкового кодексу України" N 3609-VI від
07.07.2011р., яким внесено зміни до ч.4 ст.4
Закону України № 2464. Відповідно до цих
змін фізичні особи - підприємці, які
обрали спрощену систему оподаткування,
звільняються від сплати за себе
єдиного внеску, якщо вони є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримують відповідно до закону
пенсію або соціальну допомогу. Такі
особи можуть бути платниками єдиного
внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Таким чином, зазначеною нормою
визначено дві умови звільнення
платника від сплати єдиного внеску:
наявність у особи статусу пенсіонера
за віком та факт отримання відповідно
до закону пенсії або соціальної
допомоги. Тобто критерієм звільнення
від сплати єдиного внеску разом із
фактом отримання пенсії є наявність у
особи, яка обрала спрощену систему
оподаткування, статусу пенсіонера за
віком, що встановлюється до
відповідності всім умовам, визначеним
законом, зокрема, досягнення певного
віку, після якого вона має право на
призначення відповідної пенсії.

Згідно ст.1 Закону України № 1058 від
09.07.2003р. "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування"
пенсіонером є особа, яка відповідно до
цього Закону отримує пенсію, довічну
пенсію, або члени її сім'ї, які
отримують пенсію в разі смерті цієї
особи у випадках, передбачених цим
Законом.

Вищевказаним Законом передбачено такі
види пенсійних виплат, як пенсія за
віком, пенсія по інвалідності
внаслідок загального захворювання (у
тому числі каліцтва, не пов'язаного з
роботою, інвалідності з дитинства),
пенсія у зв'язку з втратою
годувальника. Умови призначення пенсії
за віком визначені статтею 26 цього
Закону, зокрема, встановлено, що особи
мають право на призначення пенсії за
віком після досягнення віку 60 років та
за наявності страхового стажу не менше
15 років.

Згідно з абз. 7 ч.2 ст. 5 Закону № 1058
виключно цим Законом визначаються
умови набуття права та порядок
визначення розмірів пенсійних виплат.

Від сплати єдиного внеску звільняються
особи, що мають статус пенсіонера за
віком відповідно до положень Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування".

Як встановлено судом позивач не
отримує пенсії за віком в Управлінні
Пенсійного фонду України в м.Тернополі.
Отже, позивач не є пенсіонером за віком
у розумінні п.4 ч.1 ст. 4 Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", тому є
платником єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування та не
звільняється від його сплати.

Доводи позивача щодо звільнення
від сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування спростовуються
матеріалами справи.

Позивачем не наведено, а судом не
встановлено інших обставин, які
свідчать про протиправність вимоги
управління Пенсійного фонду України в
м.Тернополі №211 від 07.06.2013р. на суму 1194,03
грн .

Відповідно до ст.104 КАС України до
адміністративного суду має право
звернутися з адміністративним позовом
особа, яка вважає, що порушено її права,
свободи чи інтереси у сфері
публічно-правових відносин.

Згідно ст.69 КАС доказами в
адміністративному судочинстві є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення осіб, які беруть
участь у справі, та інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення справи. При цьому належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмету доказування.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Виходячи з вищенаведеного, суд дійшов
висновку в позові відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 35,70,71,79,86,128,153,158-163,167,186,254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В позові відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили
відповідно до ст.254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена в порядку та у
строки, встановлені ст.186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Повний текст постанови виготовлено
22.04.2014рр.

Суддя
Ходачкевич Н.І.

копія вірна

Суддя
Ходачкевич Н.І.