Справа № 826/4464/14
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2014-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 квітня 2014 року № 826/4464/14
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Пащенка К.С., при секретарі судового
засідання Іконніковій О.Ю., розглянувши
у порядку письмового провадження
адміністративну справуза
позовомУкраїнського державного
виробничого підприємства
«Ізотоп»доДержавної податкової
інспекції у Голосіївському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києвіпроскасування податкового
повідомлення-рішення,ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з позовною
заявою, в якій просив скасувати
податкове повідомлення-рішення
В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав,
просив задовольнити позов у повному
Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнав та
просив відмовити у задоволенні позову.
16.04.2014 в судовому засіданні за згодою
представників сторін ухвалено
розглядати справу в порядку письмового
провадження на підставі ч. 4 ст. 122
Кодексу адміністративного судочинства
Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, заслухавши
пояснення представників сторін,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
09.12.2013 за результатами документальної
позапланової виїзної перевірки УДВП
«Ізотоп» з питань дотримання вимог
податкового законодавства по
взаємовідносинах з ПАТ СК «Скайд» за
період з 01.10.2010 по 31.12.2012 ДПІ у
Голосіївському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві
складено Акт № 434/1/22-01-14308322 (далі - Акт
перевірки), яким встановлено порушення
позивачем пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України
та, як наслідок, заниження податку на
прибуток на загальну суму у розмірі 264678
30.12.2013 на підставі Акту перевірки
відповідачем винесено податкове
зв'язку з порушенням пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139
ПК України позивачу визначено суму
грошового зобов'язання з податку на
прибуток на загальну суму у розмірі 264678
грн., а також до позивача застосовано
штрафні (фінансові) санкції у розмірі
З аналізу Акту перевірки видно, що
підставою для висновку відповідача про
порушення позивачем пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139
ПК України та, як наслідок, заниження
податку на прибуток на загальну суму у
розмірі 264678 грн. стала встановлена ним
нікчемність генерального договору
добровільного страхування від 05.05.2010 №
291-40, договору добровільного
страхування вантажу увід 06.01.2012 № 020-40,
договорів обов'язкового страхування
відповідальності суб'єктів
перевезення небезпечних вантажів на
випадок настання негативних наслідків
під час перевезення небезпечних
вантажів від 13.06.2013 № 448-12 та № 452-45 (далі
- Договори), укладеними між позивачем та
ПАТ СК «Скайд» внаслідок отримання
акту ДПІ у Вишгородському районі
Київської області ДПС від 15.07.2013 №
746/22-00/16295210 про результати планової
виїзної перевірки ПАТ СК Скайд», в
якому зазначено, зокрема, про те, що
укладені угоди між ПАТ СК «Скайд» та
ТДВ «Страховик», ПАТ СК «Прогрес-фонд»,
ДТВ «СПК Впевненість-безпека», ТДВ
«відродження-України» суперечать
моральним засадам суспільства,
порушують публічний порядок та є
Згідно з ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається. У випадках,
встановлених цим Кодексом, нікчемний
правочин може бути визнаний судом
дійсним. Якщо недійсність правочину
прямо не встановлена законом, але одна
із сторін або інша заінтересована
особа заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним (оспорюваний правочин).
Відповідно до ст. 228 ЦК України правочин
вважається таким, що порушує публічний
порядок, якщо він був спрямований на
порушення конституційних прав і свобод
людини і громадянина, знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави, Автономної
Республіки Крим, територіальної
громади, незаконне заволодіння ним.
Правочин, який порушує публічний
порядок, є нікчемним.
При цьому суд зауважує, що вчинення
платником податків дій, що мають своїм
результатом одержання податкової
вигоди (звільнення від оподаткування,
зменшення бази або ставки
оподаткування, одержання права на
залік або відшкодування податку на
додану вартість тощо), саме по собі не
означає, що відповідні правочини були
вчинені з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
Тому, для встановлення факту вчинення
правочину з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства, зокрема, з метою ухилення
від сплати податків, необхідно
встановити необґрунтованість
отриманої платником податків
податкової вигоди, наприклад,
внаслідок її виникнення не у зв'язку із
здійсненням реальної підприємницької
або іншої економічної діяльності.
При цьому, з огляду на принцип
персональної відповідальності
платника податку право на податковий
кредит не може ставитись у пряму
залежність від додержання податкової
дисципліни третіми особами. Тобто якщо
контрагент не виконав свого
зобов'язання щодо сплати податку до
бюджету, це тягне відповідальність та
негативні наслідки саме щодо цієї
особи, а тому сама по собі несплата
податку продавцем (у тому числі
внаслідок ухилення від сплати) не може
бути підставою для відмови у праві
платника податку на податковий кредит
за наявності факту здійснення
господарської операції.
Оскільки наслідки в податковому обліку
платника створюють лише реально
вчинені господарські операції, тобто
такі, що пов'язані з рухом активів,
зміною зобов'язань чи власного
капіталу платника, та відповідають
змісту, відображеному в укладених
платником податку договорах, то факт
виконання поставки товару входить до
предмету доказування у справі.
Аналогічна правова позиція викладена,
зокрема, в ухвалі Вищого
адміністративного суду України від
За змістом інформаційного листа Вищого
адміністративного суду України від
02.06.2011 № 742/11/13-11 при дослідженні факту
здійснення господарської операції
оцінюватися повинні відносини
безпосередньо між учасниками тієї
операції, на підставі якої сформовані
дані податкового обліку. Не є
обов'язковою передумовою для
визначення контролюючими органами
грошових зобов'язань визнання
недійсними (у тому числі нікчемними)
правочинів, які укладалися за ланцюгом
між попередніми посередниками, через
ланцюг яких декларувався рух товарів
чи послуг, нібито придбаних останнім у
такому ланцюгу платником податку. При
цьому відносини між учасниками
попередніх ланцюгів постачань товарів
та послуг не мають безпосереднього
впливу на дослідження факту реальності
господарської операції, вчиненої між
останнім у ланцюгу постачань платником
податків та його безпосереднім
Як встановлено судом, Договори між УДВП
«Ізотоп» та ПАТ СК «Скайд»
виконувались сторонами у повному
обсязі, що підтверджується належним
чином оформленими адендумами,
рахунками-фактурами, платіжними
документами та повідомленнями про
відправлення вантажів.
З матеріалів справи видно, що на
підставі вказаних Договорів ПАТ СК
«Скайд» надано позивачу страхові
послуги, витрати на які у розмірі 1260372
грн. УДВП «Ізотоп» віднесено до складу
валових витрат за І-ІІІ квартали 2012
Реальність спірних господарських
операцій підтверджується також
залученими до матеріалів справи:
ліцензією ПАТ СК «Скайд», виданою
Національною комісією, що здійснює
державне регулювання у сфері ринків
фінансових послуг, на страхову
діяльність у формі добровільного
страхування вантажів та багажу
(вантажобагажу), від 27.07.2012 серії АД №
039872 (строк дії: з 13.03.2007 - необмежений),
яка підтверджує наявність у
зазначеного підприємства передбачених
чинних законодавством вимог для
виконання відповідної господарської
діяльності, в тому числі укладення та
виконання спірних Договорів;
договорами від 01.03.2007 № 001/2007, від 15.04.2010
№ 06-12/028/10, від 24.11.2011 № 06-12/044/11, від 01.02.2012
№ 06-12/045/11/27-01, від 02.02.2012 № 2ДЗ, від 21.02.2012
№ 06-12/046/12, від 07.03.2012 № 06-12/047/12, від 23.07.2012
№ 894/вк, від 20.09.2012 № 06-12/055/12, від 30.10.2012 №
45/12/2, від 22.10.2012 № 03-30/52, від 06.11.2012 № 03-30/36,
№ 03-30/37 та № 03-30/38, від 15.11.2012 № 15/11, від
25.06.2013 № 06-12/059/13, додатками до них, з
метою виконання яких здійснювались
спірні господарські операції;
ліцензією, виданою позивачу Державним
комітетом ядерного регулювання
України від 06.02.2008 серії АВ № 391368 на
право провадження діяльності з
використання джерел іонізуючого
випромінювання, ліцензією, виданою
позивачу Державною інспекцією
ядерного регулювання України від 01.02.2013
серії АА № 000918 на право провадження
діяльності з перевезення
радіоактивних матеріалів, ліцензією,
виданою позивачу Державною інспекцією
України з безпеки на наземному
транспорті від 03.06.2013 серії АЕ № 265373 -
дає дозвіл на внутрішні перевезення
небезпечних вантажів вантажними
автомобілями, причепами та
напівпричепами, які підтверджують
наявність у УДВП «Ізотоп» передбачених
чинних законодавством вимог, в тому
числі наявність необхідного персоналу
та транспортних засобів, для
здійснення відповідної господарської
діяльності, зокрема, можливість та
необхідність страхування перевезення
небезпечних вантажів та самого
Разом з тим, суд зауважує, що поняття
«добросовісний платник», яке
вживається у сфері податкових
правовідносин, не передбачає
виникнення у платника додаткового
обов'язку з контролю за дотриманням
його постачальниками правил
оподаткування, а сам платник не
наділений повноваженнями податкового
контролю для виконання функцій,
покладених на податкові органи, а тому
не може володіти інформацією відносно
виконання контрагентами податкових
зобов'язань. Аналогічна правова
позиція викладена в ухвалі Вищого
адміністративного суду України від
26.09.2012 у справі № К/9991/5398/12.
Поряд з цим, вказані в акті податкового
органу недоліки, допущені суб'єктами
господарювання при укладенні та
виконанні правочинів, не є підставою
для визнання правочинів нікчемними,
оскільки, чинне законодавство не
встановлює таких підстав нікчемності
Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.
При цьому слід зазначити, що податкове
законодавство не ставить в залежність
податковий облік (стан) певного
платника податку від інших осіб, від
фактичної сплати контрагентом податку
до бюджету, від перебування
постачальника за юридичною адресою, а
також від його господарських та
виробничих можливостей. Питання
віднесення певних сум, зокрема, податку
на додану вартість до податкового
кредиту поширюється виключно на окремо
взятого платника та не залежить від
розрахунків з бюджетом третіх осіб.
Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Вищого адміністративного
суду України від 30.01.2014 у справі №
Разом з тим, податковим органом не
надано документальних підтверджень
відсутності фактичного виконання ПАТ
СК «Скайд» господарських операцій за
спірними правочинами, наявності факту
узгодженості його дій з УДВП «Ізотоп» з
метою незаконного отримання
податкових вигод або обізнаності
позивача з такими діями ПАТ СК «Скайд».
Таким чином, твердження відповідача
про нікчемність укладених позивачем з
ПАТ СК «Скайд» правочинів є
необґрунтованим належними засобами
доказування припущеннями, оскільки,
позиція податкового органу щодо
суперечності спірних правочинів
інтересам держави не підкріплена
належними доказами чи відповідними
судовими рішеннями. Аналогічна правова
позиція викладена у постанові Вищого
адміністративного суду України від
Водночас, зважаючи на те, що публічний
порядок держави порушується у разі
недотримання нормативних актів, у яких
він закріплений, а ухилення від сплати
податків, на факт якого відповідач
посилається, є злочином,
відповідальність за який встановлена
Кримінальним кодексом України, суд
вважає, що за обставин, які склалися у
даній справі, визначенню правочину як
такого, що порушує публічний порядок,
повинен передувати вирок суду про
притягнення учасника (учасників)
такого правочину до кримінальної
відповідальності, який би набрав
законної сили. Аналогічна правова
позиція викладена в ухвалі Вищого
адміністративного суду України від
03.04.2012 у справі № К-9574/08.
Крім того, одним з основних завдань
органів державної податкової служби є
здійснення контролю дотримання
податкового законодавства і надання
роз'яснень законодавства з питань
оподаткування платникам податків.
Жодним законом не передбачено право
органу державної податкової служби
самостійно, в позасудовому порядку,
визнавати нікчемними правочини і дані,
вказані платником податків в
податкових деклараціях. Аналогічна
правова позиція викладена в ухвалі
Вищого адміністративного суду України
Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України
«Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців»
якщо відомості, які підлягають
внесенню до Єдиного державного
реєстру, є недостовірними і були
внесені до нього, то третя особа може
посилатися на них у спорі як на
достовірні. Третя особа не може
посилатися на них у спорі у разі, якщо
вона знала або могла знати про те, що
такі відомості є недостовірними.
Як видно з матеріалів справи, на момент
укладення відповідних правочинів,
підписання адендумів, юридична особа
ПАТ СК «Скайд» не була припинена.
Таким чином, судом встановлено, що
правочини між позивачем та ПАТ СК
«Скайд» укладені з метою здійснення
передбаченої законодавством
підприємницької діяльності, наявність
у УДВП «Ізотоп» та ПАТ СК «Скайд»
умислу на укладення правочинів з метою,
яка завідомо суперечить інтересам
держави і суспільства, відповідачем не
доведено, натомість судом встановлено
факт здійснення відповідних
господарських операцій, а тому вказані
правочини не може розглядатись як
нікчемний з мотивів його завідомої
суперечності інтересам держави і
суспільства відповідно до ст. 228 ЦК
Відповідно до пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК
України об'єктом оподаткування є
прибуток із джерелом походження з
України та за її межами, який
визначається шляхом зменшення суми
доходів звітного періоду, визначених
згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу,
на собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та суму
інших витрат звітного податкового
періоду, визначених згідно зі статтями
138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням
правил, встановлених статтею 152 цього
Згідно з п. 135.1 ст. 135 ПК України доходи,
що враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, включаються до доходів
звітного періоду за датою, визначеною
відповідно до статті 137, на підставі
документів, зазначених у пункті 135.2
цієї статті, та складаються з доходу
від операційної діяльності, який
визначається відповідно до пункту 135.4
цієї статті та інших доходів, які
визначаються відповідно до пункту 135.5
цієї статті, за винятком доходів,
визначених у пункті 135.3 цієї статті та у
статті 136 цього Кодексу.
Пунктом 138.1 ст. 138 ПК України
встановлено, що витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті, інших витрат,
визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу,
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК
України не включаються до складу
витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.
Судова практика вирішення податкових
спорів виходить з презумпції
добросовісності платників та інших
учасників правовідносин у сфері
економіки. У зв'язку з цим презюмується,
що дії платника, результатом яких є
отримання податкової вигоди,
вважаються економічно виправданими, а
відомості, що містяться у податковій та
бухгалтерській звітності платника, -
Подання платником до контролюючого
органу усіх належним чином оформлених
первинних документів, передбачених
податковим законодавством, з ціллю
отримання податкової вигоди є
підставою для її отримання, якщо
податковий орган не доведе
неправдивість, недостовірність або
суперечливість відомостей, що
містяться у таких документах.
Доводи ж податкового органу про
отримання платником необґрунтованої
податкової вигоди мають ґрунтуватись
на сукупності доказів, що безспірно
підтверджують існування обставин, які
виключають право платника, зокрема, на
формування податкового кредиту.
Однак у даній справі податковим
органом не доведено існування таких
обставин. Аналогічна правова позиція
викладена в ухвалі Вищого
адміністративного суду України від
При дотриманні контрагентом
законодавчо встановлених вимог щодо
оформлення відповідних документів
підстави для висновку про
недостовірність або суперечливість
відомостей, зазначених, зокрема, у
таких податкових накладних, відсутні,
якщо не встановлені обставини, що
свідчать про обізнаність покупця про
зазначення продавцем недостовірних
відомостей. Аналогічна правова позиція
викладена, зокрема, в ухвалах Вищого
адміністративного суду України від
З огляду на вищевказане, а також
враховуючи, що витрати позивача у
розмірі 1260372 грн. за Договорами з ПАТ СК
«Скайд» підтверджуються належним
чином оформленими первинними
документами, суд вважає безпідставним
та необґрунтованим висновок Акту
перевірки про порушення позивачем пп.
139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України, а винесене
на його підставі спірне податкове
- безпідставним та неправомірним.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.
З огляду на припис наведеної норми
процесуального права при розгляді
судом спору щодо правомірності рішень
органу державної податкової служби,
яким платнику податків донараховані
податкові зобов'язання чи відмовлено у
наданні податкових вигод, презумується
добросовісність платника податків,
якщо зазначеним органом не доведено
інше. Аналогічна правова позиція
викладена, зокрема, в ухвалах Вищого
адміністративного суду України від
04.03.2013 у справі № К/9991/2038/11, від 11.02.2013 у
Всупереч наведеним вимогам відповідач
як суб'єкт владних повноважень не надав
суду достатніх беззаперечних доказів в
обґрунтування обставин, на яких
ґрунтуються його заперечення, і не
довів правомірності винесення ним
спірного податкового
повідомлення-рішення.
Дослідивши обставини справи,
проаналізувавши вищезазначені правові
норми, суд приходить до висновку, що
вимоги позивача є обґрунтованими і
підлягають задоволенню повністю.
Позивач про присудження судових витрат
на його користь з Державного бюджету
Керуючись ст.ст. 9, 69-71, 94, 158-163, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
1. Позов Українського державного
м.Київ, вул. Горького, 152, ) задовольнити повністю.
2. Скасувати податкове
повідомлення-рішення від 30.12.2013 №
інспекцією у Голосіївському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Постанова відповідно до ч.ч. 1, 3, 4
ст. 254 КАС України набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, встановленого цим
Кодексом, якщо таку скаргу не було
подано, а у разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.
Якщо строк апеляційного оскарження
буде поновлено, то вважається, що
постанова суду не набрала законної
сили.

Постанова може бути оскаржена до
суду апеляційної інстанції шляхом
подання апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня її проголошення, а у
разі застосування судом ч. 3 ст. 160 КАС
України або прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених ч. 4
ст. 167 КАС України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

СуддяК.С. Пащенко