Справа № 9101/159079/2012
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2014-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

25 березня 2014 рокусправа № 2а-0870/8749/11

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Добродняк І.Ю

суддів:
Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового
засідання: Новошицька О.О.

за участю представників:

позивача: - Тягушев Д.О. дов
від 31.12.2013

Сєтов М.О. дов від 31.12.2013

відповідача: - Харламова О.О.
дов від 02.07.2013

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у м. Запоріжжя Державної податкової
служби

на постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 10 вересня
2012 року

у справі № 2а-0870/8749/11

за позовом відкритого акціонерного
товариства «Запоріжжяобленерго»

до Спеціалізованої державної
податкової інспекції по роботі з
великими платниками податків у м.
Запоріжжя Державної податкової служби

про скасування податкового
повідомлення-рішення,-

встановила:

Відкрите акціонерне товариство
«Запоріжжяобленерго» звернулося до
суду з позовом до Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у м. Запоріжжя Державної податкової
служби, в якому просило скасувати
податкове повідомлення-рішення від
15.08.2011 № на суму 1552903,80грн.

Позовні вимоги обґрунтовані
неправомірністю висновків податкового
органу про порушення строків сплати
узгодженого податкового зобов'язання,
викладених в акті перевірки від 27.07.2011,
і безпідставність, в зв'язку з цим,
застосування до позивача штрафних
санкцій за несвоєчасну сплату
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість.

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 10 вересня
2012 року адміністративний позов
задоволено в повному обсязі. Скасовано
податкове повідомлення-рішення від
15.08.2011 №.

Постанова суду першої інстанції
мотивована тим, що у податкового органу
були відсутні повноваження змінювати
призначення платежу, яке самостійно
визначено платником податків у
платіжних доручення під час виконання
ним свого обов'язку при сплаті сум
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість, та направляти суми при
веденні оперативного обліку платежів
на погашення податкового боргу за
інший податковий період.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду та прийняти
нову постанову про відмову у
задоволенні позовних вимог. Відповідач
вважає, що судом першої інстанції
невірно застосовано п.1.6 розділу І
Інструкції про порядок ведення
органами державної податкової служби
оперативного обліку платежів до
бюджету, контроль за справлянням яких
здійснюється органами державної
податкової служби України,
затвердженої Наказом ДПА України від
18.07.2005 № 276, згідно якого проведення
операцій в особових рахунках платників
податків здійснюється в
хронологічному порядку. При цьому,
відповідач зазначає, що податковий
орган у даному випадку жодним чином не
змінює призначення платежу в
платіжному дорученні платнику, а лише
здійснює проведення операцій в
особових рахунках платників податків в
хронологічному порядку, як того
вимагає вказана Інструкція.

ВАТ «Запоріжжяобленерго» проти
задоволення апеляційної скарги
заперечує, вважає оскаржену постанову
суду першої інстанції цілком
обґрунтованою та правомірною,
зазначаючи, що саме дії відповідача
щодо неправомірної зміни призначень
платежів та неправомірного розподілу
ним сум, які надходили від позивача в
рахунок сплати його поточних
податкових зобов'язань з ПДВ, зумовили
штучне створення відповідачем факту
(події) прострочення сплати сум
узгоджених податкових зобов'язань
позивача з ПДВ за листопад 2010 року, а
також за Уточнюючими розрахунками від
27.01.2011, що, в свою чергу, стало єдиною
підставою для винесення спірного
податкового повідомлення-рішення.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з огляду на
наступне.

Як встановлено судом, підтверджено
матеріалами справи, 20.12.2010 ВАТ
«Запоріжжяобленерго» подано до
податкового органу податкову
декларацію з податку на додану
вартість за листопад 2010 року, в якій
визначено суму податкового
зобов'язання із вказаного податку у
розмірі 7764514 грн. з граничним строком
сплати до 30.12.2010 включно (а. с.26, 27).

Відповідачем - СДПІ по роботі з ВПП у
м.Запоріжжі проведена документальна
невиїзна перевірка з питання
своєчасності сплати до бюджету податку
на додану вартість із вироблених в
Україні товарів (робіт, послуг) за
період з 30.12.2010 по 21.06.2011, за
результатами перевірки складено акт №
187/08-05/00130926 від 27.07.2011 (а. с.11-14).

Згідно висновків акту перевірки
Товариством порушено п.п.5.3.1 п.5.3 ст.5
Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» та порушення п.57.1 ст.57 ПК
України, яке полягає у несвоєчасній
сплаті узгоджених податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість по декларації за листопад 2010
року в сумі 7764514 грн., та уточнюючих
розрахунках № на суму 91 грн., №
на суму 738 грн., № на суму 225
грн., № на суму 70 грн., поданих
27.01.2011 з затримкою більше 30 календарних
днів включно, наступних за останнім
днем граничного строку сплати
узгодженого податкового зобов'язання.

15.08.2011 на підставі даного акту
перевірки СДПІ по роботі з ВПП у
м.Запоріжжі прийнято податкове
повідомлення-рішення № , яким
позивачу визначено податкове
зобов'язання зі сплати штрафних
санкцій у розмірі 1 552 903,80 грн. (а. с.15).

З огляду на фактичні обставини справи,
норми законодавства, що регулюють
спірні правовідносини,

За визначенням п.1.3 ст.1 Закону України
«Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» від
21.12.2000 № 2181-ІІІ, який діяв на час
виникнення спірних правовідносин,
податковий борг (недоїмка) - податкове
зобов'язання (з урахуванням штрафних
санкцій за їх наявності), самостійно
узгоджене платником податків або
узгоджене в адміністративному чи
судовому порядку, але не сплачене у
встановлений строк, а також пеня,
нарахована на суму такого податкового
зобов'язання.

Відповідно до п.п.5.4.1. п.5.4 ст.5 Закону №
2181-ІІІ узгоджена сума податкового
зобов'язання, не сплачена платником
податків у строки, визначені цією
статтею, визнається сумою податкового
боргу платника податків.

Згідно п.п.5.3.1 п.5.3 ст.5 Закону № 2181-ІІІ
платник податків зобов'язаний
самостійно сплатити суму податкового
зобов'язання, зазначену у поданій ним
податковій декларації, протягом десяти
календарних днів, наступних за
останнім днем відповідного граничного
строку, передбаченого підпунктом 4.1.4.
пункту 4.1 статті 4 зазначеного закону
для подання податкової декларації.

Пунктом 5.1. статті 5 Закону № 2181-ІІІ
передбачено, що податкове зобов'язання,
самостійно визначене платником
податків у податковій декларації,
вважається узгодженим з дня подання
такої податкової декларації.

Як визначено в пп.7.1.1 п.7.1 ст.7 цього
Закону, джерелами самостійної сплати
податкових зобов'язань або податкового
боргу платника податку є будь-які
власні кошти такого платника податку.

Отже, грошовий платіж є єдиною формою
сплати податкових зобов'язань і
погашення податкового боргу.

Зі змісту акту перевірки вбачається, що
відповідач фактично змінив
призначення платежів, які були
самостійно визначені позивачем у
платіжних дорученнях під час виконання
ним свого обов'язку при сплаті сум
поточних податкових зобов'язань з ПДВ
за листопад 2010 року (самостійно
визначених Позивачем у відповідній
податковій декларації), а також за
квітень 2011 року (частково) та травень 2011
року.

Так, суми платежів, якими позивач
здійснював погашення грошових
зобов'язань з ПДВ по декларації за
листопад 2010 року, відповідач
використав для часткового погашення
податкового боргу Товариства з ПДВ,
який виник на підставі постанови
Верховного суду України від 01.09.2009 на
загальну суму 37 809 687,5 грн.

Зазначеними діями відповідача
фактично сплачені позивачем до бюджету
поточні податкові зобов'язання з
податку на додану вартість за листопад
2010 року були самостійно спрямовані
(направлені) податковим органом на
часткове погашення реально існуючого
податкового боргу товариства із цього
податку.

В свою чергу, фактично сплачені
позивачем до бюджету поточні податкові
зобов'язання з податку на додану
вартість за квітень 2011 року (частково)
та травень 2011 року платіжними
дорученнями, які зазначені
відповідачем в акті перевірки від
27.07.2011, були самостійно спрямовані
(направлені) податковим органом на
погашення нібито існуючого
податкового боргу позивач із цього
податку по декларації за листопад 2010
року та «Уточнюючим розрахункам» від
27.01.2011.

Згідно з пунктом 6 статті 7 Закону
України «Про національний банк
України» Національний банк України
визначає систему, порядок і форми
платежів.

Пунктом 1.7 Інструкції про безготівкові
розрахунки в Україні в національній
валюті, затвердженої Постановою
Правління НБУ від 21.01.2004 № 22,
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 29.03.2004 № 377/89/76, кошти з рахунків
клієнтів банки списують лише за
дорученнями власників цих рахунків
(включаючи договірне списання коштів
згідно з главою 6 цієї Інструкції) або
на підставі платіжних вимог стягувачів
у разі примусового списання коштів
згідно з главою 5 цієї Інструкції.

При цьому, згідно п.3.8 зазначеної
Інструкції реквізит «Призначення
платежу» платіжного доручення
заповнюється платником так, щоб
надавати повну інформацію про платіж
та документи, на підставі яких
здійснюється перерахування коштів
отримувачу. Повноту інформації
визначає платник з урахуванням вимог
законодавства України. Платник
відповідає за дані, що зазначені в
реквізиті платіжного доручення
«Призначення платежу». Банк перевіряє
заповнення цього реквізиту на
відповідність установленим вимогам
лише за зовнішніми ознаками.

Із наведених правових норм в їх
сукупності випливає, що право
визначати призначення платежу
відповідно до чинного на момент
виникнення спірних правовідносин
законодавства України належить
виключно платнику.

Недотримання платником податків
порядку погашення податкового боргу та
виконання податкових зобов'язань,
передбаченого пунктом 7.7 статті 7
Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами», в будь-якому випадку не надає
права податковому органу змінювати
призначення платежу, визначене
платником податків.

Такий висновок також підтверджується
п. 3.1 ст. 3 Закону України "Про порядок
погашення зобов'язань платників
податку перед бюджетами та державними
цільовими фондами", яка визначаючи
підстави для примусового стягнення
активів платника податків, вказує, що
активи платника податків можуть бути
примусово стягнені в рахунок погашення
його податкового боргу виключно за
рішенням суду. В інших випадках
платники податків самостійно
визначають черговість та форми
задоволення претензій кредиторів за
рахунок активів, вільних від заставних
зобов'язань забезпечення боргу.

Матеріали справи містять копії
платіжних доручень з призначенням
платежу: «податок на додану вартість за
листопад 2010 року», які свідчать про
своєчасну сплату товариством
податкових зобов'язань на загальну
суму 7 764 514 грн. по податковій
декларації з податку на додану
вартість за листопад 2010 року з
граничним строком сплати до 30.12.2010:

- № 18172 від 23.12.2010 р. на суму 100 000 грн.,

- № 18240 від 24.12.2010 р. на суму 1 150 000 грн.,

- № 18280 від 27.12.2010 р. на суму 750 000 грн.,

- № 18291 від 28.12.2010 р. на суму 4 300 000 грн.,

- № 18322 від 29.12.2010 р. на суму 1 464 514 грн. (а.
с.28, 29).

Крім того, відповідно до матеріалів
справи 27.01.2011 товариством подані до
податкового органу чотири Уточнюючих
розрахунки податкових зобов'язань з
ПДВ у зв'язку з виправленням самостійно
виявлених помилок на загальну суму 1124
грн., якими виправлялись помилки в
податкових деклараціях з ПДВ, поданих
позивачем за різні податкові періоди
2010 року (а. с.35-38).

Відповідно до п.50.1 ст.50 ПК України, який
набрав чинності з 01.01.2011, у разі, якщо у
майбутніх податкових періодах (з
урахуванням строків давності,
визначених статтею 102 цього Кодексу)
платник податків самостійно виявляє
помилки, що містяться у раніше поданій
ним податковій декларації (крім митної
декларації або обмежень, визначених
цією статтею), він зобов'язаний
надіслати уточнюючий розрахунок до
такої податкової декларації за формою
чинного на час подання уточнюючого
розрахунку.

Платник податків має право не подавати
такий розрахунок, якщо відповідні
уточнені показники зазначаються ним у
складі податкової декларації за
будь-який наступний податковий період,
протягом якого такі помилки були
самостійно виявлені.

Платник податків, який до початку його
перевірки контролюючим органом
самостійно виявляє факт заниження
податкового зобов'язання минулих
податкових періодів, зобов'язаний:

а) або надіслати уточнюючий розрахунок
і сплатити суму недоплати та штраф у
розмірі трьох відсотків від такої суми
до подання такого уточнюючого
розрахунку;

б) або відобразити суму недоплати у
складі декларації з цього податку, що
подається за податковий період,
наступний за періодом, у якому
виявлено факт заниження податкового
зобов'язання, збільшену на суму штрафу
у розмірі п'яти відсотків від такої
суми, з відповідним збільшенням
загальної суми грошового зобов'язання
з цього податку.

Штрафні санкції відповідно до п.50.1 ст.50
ПК України сплачені товариством до
бюджету за уточнюючими розрахунками
від 27.01.2011 платіжним дорученням № 944 від
27.01.2011 на суму 34 грн. з призначенням
платежу - «штрафна санкція з ПДВ,
нарахована самостійно у зв'язку з
проведенням уточнень» (а. с.34).

При цьому, уточнюючими розрахунками на
загальну суму 1 124 грн. зменшено суми, що
підлягали сплаті до бюджету, а сааме:
коригування показників рядків № 9, 18, 25,
тобто податкові зобов'язання позивача
перед бюджетом були зменшені на суму
коригування і тому у позивача взагалі
не виникли податкові зобов'язання з
ПДВ в зв'язку із поданням до
податкового органу зазначених в акті
перевірки Уточнюючих розрахунків, що
не спростовується скаржником.

Відповідачем було здійснено
перерозподіл коштів за уточнюючими
розрахунками в сумі 1 124 грн. за
платіжним дорученням позивача № 10248
від 21.06.2011 на суму 1338547 грн. (в частині), з
призначенням платежу «податок на
додану вартість за травень 2011 року» (а.
с.31-33).

Отже, платіжне доручення № 10248 від
21.06.2011 не має відношення до зазначених
Уточнюючих розрахунків.

Пунктом 7.7 ст.7 Закону № 2181-ІІІ
передбачено, що податковий борг
погашається попередньо погашенню
податкових зобов'язань, які не є
податковим боргом, у порядку
календарної черговості його
виникнення.

Колегія суддів, як і суд першої
інстанції, вважає неправомірним
спрямування податковим органом
платежів відповідача по сплаті
поточних платежів з ПДВ на оплату
податкового боргу товариства за інші
періоди, оскільки з вищевказаних норм
Закону № 2181-ІІІ не вбачаються
повноваження податкового органу щодо
зміни призначення платежу, яке було
самостійно визначене платником
податків у платіжному дорученні на
сплату податкових зобов'язань з ПДВ, та
направлення таких сум за іншим
призначенням.

Дані обставини встановлені постановою
Запорізького окружного
адміністративного суду від 27.01.2011 у
справі № 2а-0870/268/11, залишеної без змін
ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 23.11.2011, і якою визнані протиправними
дії СДПІ у м.Запоріжжі по розподілу
коштів та зміні призначення платежів,
визначених ВАТ «Запоріжжяобленерго» в
платіжних дорученнях, якими позивач
сплатив податкові зобов'язання за
листопад 2010 року (зазначена в акті
перевірки податкова декларація від
20.12.2010) - а. с.43-46, 71-73.

Згідно ч.1 ст.72 КАС України обставини,
встановлені судовим рішенням в
адміністративній, цивільній або
господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

З огляду на вказані правові норми, а
також враховуючи, що вказана вище
постанова Запорізького окружного
адміністративного суду від 27.01.2011 у
справі № 2а-0870/268/11 набрала законної
сили 23.11.2011, суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про
доведеність своєчасної сплати
позивачем податкових зобов'язань з ПДВ
за листопад 2010 року та неправомірності
дій податкового органу щодо
самостійного перенаправлення цих
платежів на погашення податкового
боргу товариства, який виник раніше.

Посилання відповідача на положення
Інструкції про порядок ведення
органами державної податкової служби
оперативного обліку платежів до
бюджету, контроль за справлянням яких
здійснюється органами державної
податкової служби України,
затвердженої Наказом ДПА України від
18.07.2005 № 276, також не приймаються
колегією суддів до уваги, оскільки в
пункті 1.6 Інструкції йдеться лише про
те, що операції в особових рахунках
платників здійснюються в
хронологічному порядку; повноваження ж
органів податкової служби щодо
можливості спрямування сум при
веденні оперативного обліку платежів
платника податку або щодо змін
призначення платежу - відсутні.

Отже, з огляду на те, що позивачем не
наведено жодного нормативно-правового
акту, яким би податковому органу
надавались повноваження щодо
самостійної зміни призначення платежу
та спрямування вказаних коштів на
погашення податкового боргу з іншим
призначенням платежу і за інший період,
судом першої інстанції обґрунтовано
задоволено позовні вимоги ВАТ
«Запоріжжяобленерго». Тим більш, що
рішенням відповідача від 22.06.2012 основна
сума податкового боргу товариства з
податку на додану вартість (без
урахування пені) в сумі 37809687,50 грн.,
тобто саме в тій сумі, в якій борг виник
станом на 12.09.2009, була повністю списана
(а. с.114).

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що під час розгляду даної
адміністративної справи судом першої
інстанції з'ясовані усі обставини
справи, прийнято законне та
обґрунтоване рішення. Визначені ст.202
Кодексу адміністративного судочинства
України підстави для його скасування
та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст.198, 200, 205, 206 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у м. Запоріжжя Державної податкової
служби залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 10 вересня
2012 року у справі № 2а-0870/8749/11 - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
в порядку, встановленому ст.212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий:
І.Ю. Добродняк

Суддя:
Н.А. Бишевська

Суддя:
Я.В. Семененко