Справа № 2а-13085/11/2070
Суддя: Мироненко О.В.
Дата ухвалення: 2014-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/39261/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

судді - доповідача Мироненка О.В.

суддів - Сороки М.О.

Чумаченко Т.А.

провівши попередній розгляд справи за
позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до
Харківської районної державної
адміністрації Харківської області,
Харківської міжрайонної прокуратури,
Міськрайонного управління Держкомзему
у м. Люботин і Харківському районі
Харківської області про скасування
рішення та зобов'язання вчинити певні
дії за касаційною скаргою ОСОБА_2 на
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 24 січня 2012
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 16 травня 2012 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2011 року позивачі звернулися в
суд із позовом до Харківської районної
державної адміністрації Харківської
області, Харківської міжрайонної
прокуратури, Міськрайонного
управління Держкомзему у м. Люботин і
Харківському районі Харківської
області про скасування рішення та
зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 24 січня 2012
року відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись із постановою суду
першої інстанції ОСОБА_2 звернувся зі
скаргою до суду апеляційної інстанції
щодо скасування зазначеного вище
рішення.

Ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 16 травня 2012
року апеляційну скаргу позивача
залишено без задоволення, постанову
суду першої інстанції залишено без
змін.

Не погоджуючись із постановою суду
першої та ухвалою суду апеляційної
інстанцій, ОСОБА_2 звернулася із
касаційною скаргою до Вищого
адміністративного суду України, в якій
просить скасувати судові рішення,
ухвалити нову постанову, якою
задовольнити позов, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши
матеріали справи та перевіривши
наведені в скарзі доводи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що розпорядженнями
голови Харківської районної державної
адміністрації від 10.09.2010 р. № 6412, від
08.11.2010 р. № 7345 та № 7346 надано дозвіл на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельних ділянок ОСОБА_4,
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 для л знаходиться за
межами населеного пункту на території
Пісочинської селищної ради
Харківського району і Харківської
області.

Харківською міжрайонною прокуратурою
проведено перевірку з питань
додержання вимог земельного
законодавства України в діяльності
Харківської районної державної
адміністрації Харківської області під
час прийняття розпоряджень про надання
дозволу на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в
розмірі 2,5 га.

Перевіркою встановлено, що згідно
планово-картографічних матеріалів,
проекту формування території та
встановлення меж Пісочинської
селищної ради 1993 року та структури
ґрунтового покриву
сільськогосподарських угідь на
території даної ради 1994 року,
розроблених ХФ "Інститут землеустрою
УААН", що наявні в міськрайонному
управлінні Держкомзему в м. Люботин
Харківському районі, вищезазначені
земельні ділянки представлені
частково землями Пісочинської
ветеринарної лікарні та лісовими
насадженнями.

За результатами проведеної перевірки
05.09.2011 року Харківським міжрайонним
прокуратуром Харківської області
внесено протест на зазначені вище
розпорядження.

Розпорядженням Харківської районної
державної адміністрації Харківської
області від 13.09.2011 року №1953 задоволено
протест прокурора, визнано такими, що
втратили чинність розпорядження
голови РДА від 10.09.2010 р. № 6412, від 08.11.2010
р. № 7345 та № 7346.

Відмовляючи в задоволенні позову в
частині визнання дій прокурора по
внесенню виказаного вище протесту та
скасування протесту, суд виходив з
того, що прокурор діяв в межах та на
підставі повноважень визначених
Законом України "Про прокуратуру".

Відповідно до ст. ст. 19, 20 Закону України
"Про прокуратуру", предметом нагляду
прокурора є відповідність актів, які
видаються всіма органами та посадовими
особами. При здійсненні прокурорського
нагляду за додержанням і застосуванням
законів, прокурор має право при
виявленні порушень закону
опротестовувати акти органів
виконавчої влади.

Згідно ст. 21 Закону України "Про
прокуратуру", протест на акт, що
суперечить закону, приноситься
прокурором, його заступником до органу,
який його видав, або до вищестоящого
органу. У протесті прокурор ставить
питання про скасування акта або
приведення його у відповідність з
законом, а також припинення незаконної
дії посадової особи, поновлення
порушеного права. Протест прокурора
зупиняє дію опротестованого акта і
підлягає обов'язковому розгляду
відповідним органом або посадовою
особою у десятиденний строк після його
надходження. Про наслідки розгляду
протесту в цей же строк повідомляється
прокурору. У разі відхилення протесту
або ухилення від його розгляду
прокурор може звернутися з заявою до
суду про визнання акта незаконним.
Заяву до суду може бути подано протягом
п'ятнадцяти днів з моменту одержання
повідомлення про відхилення протесту
або закінчення передбаченого законом
строку для його розгляду. Подача такої
заяви зупиняє дію правового акта.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що Харківський міжрайонний
прокурор мав всі передбачені
законодавством повноваження внести
протест до Харківської районної
державної адміністрації щодо
скасування розпоряджень від 10.09.2010 р.
№ 6412, від 08.11.2010 р. № 7345 та № 7346, оскільки
на його думку розпорядження прийняті з
порушенням закону.

Відмовляючи в задоволенні позову в
частині скасування розпорядження
Харківської районної державної
адміністрації Харківської області від
13.09.2011 року № 1953 суд першої інстанції
виходив з того, що вказана земельна
ділянка за своїм цільовим призначенням
не входить до категорії земель
сільськогосподарського призначення, в
зв'язку з чим попередні розпорядження,
якими надано дозвіл на розроблення
проекту землеустрою щодо відведення
земельних ділянок для ведення
особистого селянського господарства
за рахунок земель
сільськогосподарського призначення не
відповідають вимогам чинного
законодавства.

Вичерпний перелік категорій земель
України визначає ст. 19 Земельного
Кодексу України. Згідно з цією статтею
землі України за основним цільовим
призначенням поділяються на такі
категорії: а) землі
сільськогосподарського призначення; б)
землі житлової та громадської
забудови; в) землі природно-заповідного
та іншого природоохоронного
призначення; г) землі оздоровчого
призначення; ґ) землі рекреаційного
призначення; д) землі
історико-культурного призначення; е)
землі лісогосподарського призначення;
є) землі водного фонду; ж) землі
промисловості, транспорту, зв'язку,
енергетики, оборони та іншого
призначення.

Належним чином встановлене (змінене)
цільове призначення земельної ділянки
визначає характер обов'язків її
власника (користувача) щодо
використання ділянки. Власник
(користувач) земельної ділянки
зобов'язаний використовувати її
виключно за цільовим призначенням,
встановленим відповідним органом
влади.

Відповідно до Довідки про правовий
статус, кількісні і якісні
характеристики земельної ділянки від
17.12.2010р. вбачається, що земельна ділянка
орієнтовною площею 2,5 га, яку позивачі
бажають отримати для ведення
особистого селянського господарства
знаходиться за межами населених
пунктів на території Пісочинської
селищної ради Харківського району
Харківської області та представлена
землями Пісочинської ветеринарної
лікарні (орієнтовної площею 1, 000 га) і
лісовими насадженнями (орієнтовною
площею 1,5 га), а також зазначено, що на
земельній ділянці знаходиться об'єкт
нерухомого майна - будівля
Пісочинської ветеринарної лікарні
(а.с.104).

Також, дана інформація підтверджується
Довідкою КП "ХРБТІ"з Реєстру прав
власності на нерухоме майно на
земельній ділянці, яка розташована за
адресою: сел. Пісочин, вул. Автомобільна
5, частину якою бажають отримати
позивачі для ведення особистого
селянського господарства, знаходиться
нежитлова будівля, що належить
ветеринарної лікарні.

Суд, у своєму рішенні, вірно вказав на
те, що відповідно до листа Міськрайонне
управління Держкомзему у м. Люботину та
Харківському районі від 22.08.2011 року №
3459, зазначено що державним інспектором
з контролю за використанням та
охороною земель м. Люботин і
Харківського району було проведено
обстеження земельної ділянки, яка
розташована на території Пісочинської
селищної ради (за межами населеного
пункту) Харківського району
Харківської області. На момент
обстеження встановлено, що на
зазначеній земельній ділянці
знаходиться об'єкт нерухомого майна, а
територія навколо будівлі зайнята
лісовими насадженнями.

Крім того, на виконання наказу
Головного управління Держкомзему у
Харківській області від 05.10.2011р. була
проведена комісійна перевірка фактів
можливих порушень вимог чинного
законодавства з виїздом на місце та
було встановлено, земельна ділянка
орієнтовною площею 2,5 га, яку позивачі
бажають отримати для ведення
особистого селянського господарства,
дійсно представлена землями
Пісочинської ветеринарної лікарні
(орієнтовної площею 1,0 га) і лісовими
насадженнями (орієнтовною площею 1,5 га)
(а.с.88-89). Також вказано, що надати
довідку ОСОБА_2 про те, що земельна
ділянка належить до категорії земель
сільськогосподарського призначення
неможливо, так як дана земельна ділянка
належить до інших категорій земель.

Належним чином встановлене (змінене)
цільове призначення земельної ділянки
визначає характер обов'язків її
власника (користувача) щодо
використання ділянки. Власник
(користувач) земельної ділянки
зобов'язаний використовувати її
виключно за цільовим призначенням,
встановленим відповідним органом
влади.

Ухвалюючи рішення, суд дійшов
обґрунтованого висновку про те, що
розпорядження від 10.09.2010р. № 6421, від
08.11.2010 р. № 7345 та № 7346 про надання
дозволів на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок для ведення особистого
селянського господарства за рахунок
земель сільськогосподарського
призначення прийняті без врахування
дійсного цільового призначення
земельної ділянки.

З огляду на викладене, постанова суду
першої та ухвала суду апеляційної
інстанцій відповідають обставинам
справи наданим доказам та нормам
процесуального права.

Доводи касаційної скарги висновки суду
не спростовують.

Підстав для скасування судового
рішення з мотивів, викладених в
касаційні скарзі, не вбачається.

За правилами частини 1 статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо суди не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
оскаржуваних судових рішень, то суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення-без змін.

Керуючись статтями 220-1, 224, 230, 231 КАС
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, постанову Харківського
окружного адміністративного суду від 24
січня 2012 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 16 травня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Судді