Справа № 805/3058/14
Суддя: Білак С. В.
Дата ухвалення: 2014-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Кошкош О.О.
Суддя-доповідач - Білак С. В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2014 року
справа №805/3058/14
Приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бульвар Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді Білак С.В.,
суддів Сухарька М.Г., Шишова О.О.,
секретар судового засідання Святодух
О.Б., з участю представника позивача
Пащенка С.В., представника відповідача
Чугріни Л.В., розглянувши у відкритому
судовому засіданні апеляційні скарги
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у Київському
районі м. Донецька, Управління
Пенсійного фонду України в Київському
районі м. Донецька на постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 26 березня
2014 року у справі № 805/3058/14 за позовом
Управління Пенсійного фонду України в
Київському районі м. Донецька до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у Київському
районі м. Донецька про стягнення
витрат,-

ВСТАНОВИВ:

07 березня 2014 року Управління
Пенсійного фонду України в Київському
районі м. Донецька(далі - позивач)
звернулось до суду з позовом до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у Київському
районі м. Донецька (далі - відповідач)
про стягнення витрат.

Позивач просив стягнути з відповідача
35837,27 грн. витрат на виплату та доставку
пенсій, призначених по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання громадян, допомоги на
поховання та адресної допомоги за
період з 01.06.2013 року по 31.01.2014 року.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 26 березня
2014 року позов було задоволено частково.

Стягнуто з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійного
захворювання України в Київському
районі м.Донецька на користь
Управління Пенсійного фонду України в
Київському районі м. Донецька суми
витрат, понесених Управлінням з
підстав отримання особами каліцтва за
межами України на загальну суму 2 205 (дві
тисячі двісті п'ять) грн. 76 коп.

В інший частині позовних вимог
позивачу було відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, сторони подали апеляційні
скарги,

Позивач просить постанову суду першої
інстанції скасувати, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права, та задовольнити
позовні вимоги в розмірі 35837,27 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги
зазначив, що суд першої інстанції
неповно встановив обставини справи,
які мають зазначення, висновки суду не
відповідають вимогам ст. 9 КАС України,
суд першої інстанції прийняв
оскаржувану постанову всупереч
Конституції України та Законів
України. Фактично, своїм рішенням суд
дозволив відповідачу не виконувати
вимоги Закону України « Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» та Порядку
відшкодування витрат, затвердженим
постановою правління Пенсійного фонду
України, правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України від 04.03.2003 року №
5-4/4.

Статтею 33 Закону України № 1105 не
визначено, що право на отримання
страхових виплат виникає лише у
випадку досягнення пенсійного віку на
момент смерті годувальника. З вказаної
норми випливає, що право на отримання
страхових виплат виникає у
непрацездатних осіб, які перебували на
його утриманні або, якщо не перебували
на утриманні, то мали право на таке
утримання на момент смерті.

Відповідач просить постанову суду
першої інстанції скасувати,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права
та відмовити позивачу в задоволенні
позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги
зазначив, що статтями 21 та 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»
передбачено обов'язок фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України відшкодовувати
шкоду, заподіяну працівникові
внаслідок ушкодження здоров'я або у
разі його смерті при настанні
страхового випадку, виплачуючи цьому
або особам, які перебували на його
утриманні, пенсію по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання та пенсій у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав доводи своєї
апеляційної скарги та заперечував
проти доводів апеляційної скарги
відповідача.

Представник відповідача в судовому
засіданні підтримав доводи своєї
апеляційної скарги та заперечував
проти доводів апеляційної скарги
позивача.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення сторін, перевіривши
матеріали справи, доводи апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, а рішення суду
першої інстанції необхідно залишити
без змін з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції
встановлено, що між сторонами
підписані акти щомісячної звірки
видатків, пов'язаних з виплатою пенсії
по інвалідності та у зв'язку з втратою
годувальника згідно із Законом України
"Про загальнообов'язкове державне
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" за період з 01.06.2013 року
по 31.01.2014 року включно з розбіжностями
згідно до яких відповідачем не
прийнято витрати на загальну суму 35837,27
гривень.

З матеріалів справи вбачається,
позивачем за спірний період було
виплачено пенсію у зв'язку з втратою
годувальника особам, які на момент
смерті потерпілого (годувальника) не
досягли 55 - річного віку, це:ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13,
ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17,
ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21,
ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25,
ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, та
ОСОБА_30. Непрацездатними вказані особи
не визнавались.

Відповідачем не враховано суми витрат
на виплату та доставку пенсій у зв'язку
з втратою годувальника вищевказаним
особам, оскільки на момент загибелі
потерпілого непрацездатними вони не
були.

За змістом статті 33 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" №1105-XIV від 23 вересня 1999
року (далі - Закон №1105-XIV) у разі смерті
потерпілого право на одержання
щомісячних страхових виплат (пенсій
згідно з підпунктом "д" пункту 1 частини
першої статті 21 цього Закону) мають
непрацездатні особи, які перебували на
утриманні померлого або мали на день
його смерті право на одержання від
нього утримання.

Такими непрацездатними особами є: 1)
діти, які не досягли 16 років; діти з 16 до
18 років, які не працюють, або старші за
цей вік, але через вади фізичного або
розумового розвитку самі не спроможні
заробляти; діти, які є учнями,
студентами (курсантами, слухачами,
стажистами) денної форми навчання - до
закінчення навчання, але не більш як до
досягнення ними 23 років; 2) жінки, які
досягли 55 років, і чоловіки, які досягли
60 років, якщо вони не працюють; 3)
інваліди - члени сім'ї потерпілого на
час інвалідності; 4) неповнолітні діти,
на утримання яких померлий виплачував
або був зобов'язаний виплачувати
аліменти; 5) непрацездатні особи, які не
перебували на утриманні померлого, але
мають на це право.

Право на одержання страхових виплат у
разі смерті потерпілого мають також
дружина (чоловік) або один з батьків
померлого чи інший член сім'ї, якщо він
не працює та доглядає дітей, братів,
сестер або онуків потерпілого, які не
досягли 8-річного віку.

Щодо відшкодування сум витрат по
особовій справі потерпілого - ОСОБА_31,
постановою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 14.04.2012 року
у справі № 2-а-690/10/0523 було скасовано
постанову Київського районного суду м.
Донецька від 13.10.2010 року та відмовлено в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_31 до
Фонду про зобов'язання призначити
щомісячні страхові виплати у зв'язку із
втратою годувальника. Ухвалою Вищого
адміністративного суду України від 05
березня 2014 року касаційна скарга
ОСОБА_31 відхилена. Постанова
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 14.04.2012 року
набрала законної сили.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_32, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебувала на
обліку у відділенні Фонду з 18 листопада
2007 року у зв'язку з втратою
годувальника.

З 23 січня 2014 року, у зв'язку із
закінченням терміну дії щомісячної
виплати, припинено виплату ОСОБА_32, що
підтверджується постановою про
припинення щомісячної страхової
виплати №0524/6947.2/6947.2/16 від 22.01.2014 року.

Враховуючи положення п.1 ст. 33 Закону
№1105, відділенням правомірно припинено
страхові виплати ОСОБА_32 і не взято до
заліку суми витрат Пенсійного фонду
України у зв'язку із досягненням особою
23-річного віку.

З матеріалів справи вбачається, що в
актах та протоколах розбіжностей до
вказаних актах Управління Пенсійного
фонду України в Київському районі м.
Донецька зазначена особа - ОСОБА_20, яка,
в свою чергу, у відділенні Фонду не
отримувала страхові виплати в період
навчання.

З 01.02.2002 року у відділенні Фонду
перебувала на обліку ОСОБА_34, яка
отримувала страхові виплати у зв'язку
зі смертю батька на виробництві. Згідно
постанови № 0524/3565.1/3565.1/18 від 01.07.2013 року
з 1 липня 2013 року припинені щомісячні
страхові виплати особі, яка має на неї
право у разі смерті потерпілого, у
зв'язку із закінченням нею навчання, що
відповідає вимогам п.1 ст. 33 Закону №1105.

Таким чином, підстав для задоволення
позову в частині стягнення з
відповідача витрат у розмірі 151,19 грн.
стосовно позовних вимог в частині
стягнення витрат по виплаті пенсії у
зв'язку з втратою годувальника дітям у
випадку закінчення навчання або
відсутності довідки про навчання у
розмірі 151,19 грн. не вбачає.

Колегія суддів вважає вірним висновок
суду першої інстанції, щодо
відшкодування сум витрат ОСОБА_35.

Так, рішенням Київського районного
суду м. Донецька від 22.02.2007 року у справі
№ 2-405/07, зокрема, зобов'язано міське
комунальне підприємство
"Донецькміськводоканал" прийняти від
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та
професійного захворювання України в
Київському районі м. Донецька особову
справу ОСОБА_35 для сплати щомісячних
виплат. Ухвалою Апеляційного суду
Донецької області від 22.06.2007 року
рішення Київського районного суду м.
Донецька від 22.02.2007 року у справі № 2-405/07
було залишено без змін.

Таким чином, відділення Фонду не
здійснює виплату страхових сум ОСОБА_35

Відповідно до частини 1 статті 72
Кодексу адміністративного судочинства
України, обставини, встановлені
судовим рішенням в адміністративній,
цивільній або господарській справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Щодо позовних вимог в частині
стягнення суми витрат по особових
справах потерпілих, які стали
інвалідами внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання за межами
України, а саме: ОСОБА_36 (нещасний
випадок стався 04.11.1991 року) та ОСОБА_37
(нещасний випадок стався 21.10.1988 року)
колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що сума
витрат по особовим справам ОСОБА_36 та
ОСОБА_37, яким призначено пенсію у
зв'язку із інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання на
території колишніх СРСР, за період з 1
червня 2013 року по 31 січня 2014 року
складає 2 205,76 грн.

13 березня 1992 року між
державами-учасницями Співдружності
Незалежних Держав (в тому числі
Російською Федерацією і Україною)
підписано Угоду про гарантії прав
громадян у сфері пенсійного
забезпечення, в преамбулі якої
визначено, що держави-учасниці
Співдружності мають зобов'язання щодо
непрацездатних осіб, які отримали
право на пенсійне забезпечення на
їхній території або на території інших
республік за період їх входження до
складу СРСР і реалізують це право на
території держав-учасниць Угоди.

Відповідно до умов Угоди пенсійне
забезпечення громадян держав-учасниць
даної Угоди та членів їх сімей
здійснюється за законодавством
держави, на території якої вони
проживають (стаття 1); всі витрати,
пов'язані із здійсненням пенсійного
забезпечення за цією Угодою, несе
держава, що надає забезпечення (стаття
3); призначення пенсій громадянам
держав-учасниць Угоди проводиться за
місцем проживання; для встановлення
права на пенсію, в тому числі пенсію на
пільгових умовах і за вислугу років,
громадянам держав-учасниць Угоди
враховується трудовий стаж, набутий на
території будь-якої з цих держав, а
також на території колишнього СРСР за
час до набуття чинності цією Угодою
(стаття 6); при переселенні пенсіонера в
межах держав-учасниць Угоди виплата
пенсії за попереднім місцем проживання
припиняється, якщо пенсія того ж виду
передбачена законодавством держави за
новим місцем проживання пенсіонера
(стаття 7).

Таким чином, пенсія по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві, що стався на території
будь-якої з держав-учасниць СНД або на
території інших республік за період їх
входження до складу СРСР, виплачується
особі за законодавством тієї
держави-учасниці Співдружності, на
території якої вона проживає.

Отже, витрати позивача, пов'язані з
виплатою і доставкою ОСОБА_36 та ОСОБА_37,
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві, що
стався з ним на території Росії як в
період її входження до складу СРСР, так
і в період входження до складу СНД,
підлягають відшкодуванню за рахунок
Фонду як належного страховика від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань за спірний
період в розмірі -2 205,76 грн.

Стосовно позовних вимог в частині
витрат по виплаті допомоги на
поховання, у зв'язку зі смертю ОСОБА_28,
колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 21 Закону №1105-XIV
пенсія у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, входить до
переліку соціальних послуг та виплат,
які здійснюються та відшкодовуються
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків.

Разом з тим, абзацом 2 частини дев'ятої
статті 34 Закону №1105-XIV встановлено, що
причинний зв'язок смерті потерпілого з
одержаним каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я має
підтверджуватися висновками
відповідних медичних закладів.

Інструкцією про встановлення
причинного зв'язку смерті з
професійним захворюванням (отруєнням)
або трудовим каліцтвом, затвердженою
наказом Міністерства охорони здоров'я
України від 15 листопада 2005 року № 606,
визначено, що органом, який встановлює
причинний зв'язок смерті з професійним
захворюванням (отруєнням) або трудовим
каліцтвом, є МСЕК.

Як встановлено судом, довідка МСЕК, яка
б встановлювала причинний зв'язок
смерті потерпілого з професійним
захворюванням або трудовим каліцтвом
відсутня, що виключає обов'язок Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків відшкодовувати Управлінню
допомогу на поховання та витрати на її
доставку.

Таким чином, позовні вимоги, в частині
стягнення витрат по виплаті допомоги
на поховання у розмірі 143,83 грн., не
підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів погоджує висновок суду першої
інстанції про часткове задоволення
позовних вимог Управління Пенсійного
фонду України в Київському районі м.
Донецька до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Київському
районі м. Донецька на загальну суму 2205,76
грн.

Відповідно до вимог Кодексу
адміністративного судочинства України
підставами для скасування рішення є
порушення судом норм матеріального чи
процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку про те, що при
розгляді справи судом першої інстанції
було допущено неправильне
застосування норм матеріального чи
процесуального права.

Судова колегія дійшла висновку про те,
що підстави для скасування рішення
суду першої інстанції відсутні, а тому
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
судове рішення без змін.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст. 160, 167, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Київському
районі м. Донецька - залишити без
задоволення.

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Київському
районі м. Донецька- залишити без
задоволення.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 26 березня
2014 року у справі № 805/3058/14 за позовом
Управління Пенсійного фонду України в
Київському районі м. Донецька до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у Київському
районі м. Донецька про стягнення витрат
- залишити без змін.

Вступна та резолютивна частина ухвали
складена в нарадчій кімнаті та
проголошена в судовому засіданні 25
квітня 2014 року, в повному обсязі
виготовлена 25 квітня 2014 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

Ухвала суду може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції, а в разі
складання рішення відповідно до ст.160
КАС України - з дня складання рішення в
повному обсязі.

Головуючий суддя
С.В.Білак

Судді
М.Г.Сухарьок

О.О.Шишов