Справа № 2506/11848/2012
Суддя: Собків Я.М.
Дата ухвалення: 2014-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Литвиненко
Суддя-доповідач: Собків
У Х В А Л А

Іменем України

15 квітня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді :
Собківа Я.М.,

суддів:
Борисюк Л.П., Петрика І.Й.,

при секретарі:
Присяжній Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Деснянського районного суду
м. Чернігова від 13 лютого 2013 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до Деснянської районної у м.
Чернігові ради, Комунального
підприємства «Чернігівське міжміське
бюро технічної інвентаризації», треті
особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання
незаконним та протиправним рішення та
дій, скасування рішення та витягу з
реєстру прав власності на нерухоме
майно,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до
Деснянського районного суду м.
Чернігова із адміністративним позовом
до Деснянської районної у м. Чернігові
ради, Комунального підприємства
«Чернігівське міжміське бюро
технічної інвентаризації», треті
особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, в якому просив
визнати незаконним та протиправним
рішення виконавчого комітету
Деснянської районної у м. Чернігові
ради № 6 від 10.01.2011р., визнати
протиправними та незаконними дії КП
«Чернігівське міжміське бюро
технічної інвентаризації» по видачі
витягу з реєстру прав власності на
нерухоме майно № 28433800 від 21.12.2010 року на
? квартири АДРЕСА_1 та скасувати даний
витяг з реєстру прав власності на
нерухоме майно.

Постановою Деснянського районного
суду міста Чернігова від 23 червня 2011
року відмовлено в задоволенні позову
ОСОБА_2 до Деснянської районної у м.
Чернігові ради, Комунального
підприємства «Чернігівське міжміське
бюро технічної інвентаризації», треті
особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання дій
незаконними та рішення протиправними.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 25 квітня 2012
року скасовано постанову Деснянського
районного суду міста Чернігова від 23
червня 2011 року у справі та ухвалено
нову постанову, якою позовні вимоги
ОСОБА_2 задоволено повністю.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 06 грудня 2012 року задоволено
касаційну скаргу ОСОБА_3, скасовано
постанову Деснянського районного суду
м. Чернігова від 23 червня 2011 року та
постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 25 квітня 2012
року та направлено справу на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Деснянського районного
суду м. Чернігова від 13 лютого 2013 року у
позові відмовлено.

Позивач не погоджуючись з прийнятим
рішенням суду звернувся з апеляційною
скаргою, в якій зазначає, що
оскаржувана постанова суду не
відповідає вимогам матеріального та
процесуального права, а саме, судом
першої інстанції неповно з'ясовано та
не доведено обставини, що мають
значення для справи, висновки суду
першої інстанції не відповідають
обставинам справи, в зв'язку з чим
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нове
рішення, яким задовольнити його позов в
повному обсязі.

Заслухавши в судовому засіданні
суддю-доповідача, пояснення учасників
процесу, які з'явилися до суду
апеляційної інстанції, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення;
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
рішенням Деснянського районного суду
м. Чернігова від 01 серпня 2007 у справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ
майна, виділено в користування ОСОБА_3
1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та визнано
за нею право власності на дану частину
квартири; виділено ОСОБА_2 1/2 частину
квартири АДРЕСА_1 та визнано за ним
право власності на дану частину
квартири.

Рішенням Деснянського районного суду
м. Чернігова від 04 листопада 2009 року у
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
встановлення порядку користування
квартирою, виділено в користування
ОСОБА_3 жилу кімнату площею 18,1 кв. м та
жилу кімнату площею 21,7 кв. м разом із
лоджією площею 3,6 кв.м.; виділено у
користування ОСОБА_2 жилу кімнату
площею 11,9 кв.м та жилу кімнату площею 33,6
кв. м разом із лоджією площею 3,5 кв. м;
залишено в спільному користуванні
ОСОБА_3 і ОСОБА_2 приміщення загального
користування (прихожа, вбиральня, ванна
кімната, гардеробна, вбудована шафа,
кухня).

Рішенням виконавчого комітету
Деснянської районної у м. Чернігові
ради № 6 від 10.01.2011 дозволено громадянці
ОСОБА_3 подарувати належну їй 1/2 частину
чотирикімнатної квартири АДРЕСА_1
громадянці ОСОБА_4. В даному рішенні
також зазначено, що, право користування
квартирою має малолітній ОСОБА_2, 10.09.2008
року, його інтереси не порушуються,
оскільки він зареєстрований на
належній його батьку - ОСОБА_2, 1/2
частині помешкання, а ця частка
помешкання не зачіпається; ОСОБА_4
ознайомлена з тим, що ідеальна 1/2
частина квартири не відповідає площі,
яку вона буде приймати в дар - 43,4 кв.м.,
претензій до співвласників помешкання
вона не має.

Позивач, серед іншого, заперечує
правомірність спірного рішення
виконавчого комітету Деснянської
районної у м. Чернігові ради № 6 від
10.01.2011, у зв'язку з чим просить визнати
його незаконним та протиправним з
підстав невідповідності нормам
чинного законодавства.

Даючи правову оцінку обставинам
вказаної справи колегія суддів зважає
на наступне.

Спірні правовідносини виникли між
сторонами в сфері реалізації з боку
держави соціальної функції шляхом
виконання відповідними виконавчими
органами в межах наданої їм
компетенції, спрямованої на охорону
сім`ї, дитинства, материнства,
батьківства дій, та вжиття заходів щодо
забезпечення пріоритету сімейного
виховання дитини.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов`язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Статтею 8 цього Закону закріплюється
право дитини на рівень життя, достатній
для її фізичного, інтелектуального,
морального, культурного, духовного і
соціального розвитку.

Батьки або особи, які їх замінюють,
несуть відповідальність за створення
умов, необхідних для всебічного
розвитку дитини, відповідно до законів
України.

Відповідно до вимог статі 17 Закону
України «Про охорону дитинства»,
батьки або особи, які їх замінюють, не
мають права без дозволу органів опіки і
піклування, наданого відповідно до
закону, укладати договори, які
підлягають нотаріальному посвідченню
та/або державній реєстрації,
відмовлятися від належних дитині
майнових прав, здійснювати поділ,
обмін, відчуження житла,
зобов'язуватися від імені дитини
порукою, видавати письмові
зобов'язання.

Згідно із ч.3 ст.18 Закону України «Про
охорону дитинства», органи опіки та
піклування зобов'язані здійснювати
контроль за додержанням батьками або
особами, які їх замінюють, майнових та
житлових прав дітей при відчуженні
жилих приміщень та купівлі нового
житла.

Згідно із п. 1 ст. 3 Конвенції «Про права
дитини», схваленої резолюцією 44-ї сесії
Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20.11.1989
р., ратифікованої Постановою Верховної
Ради України від 27.02.1991 р. №789-ХІІ, в усіх
діях щодо дітей, незалежно від того,
здійснюються вони державними чи
приватними установами, що займаються
питаннями соціального забезпечення,
судами, адміністративними чи
законодавчими органами, першочергова
увага приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини. Стаття
27 Конвенції «Про права дитини» дає
кожній дитині право на рівень життя,
необхідний для її фізичного,
розумового, духовного, морального та
соціального розвитку. Батьки або інші
особи, які виховують дитину, несуть
основну відповідальність за
забезпечення в межах своїх здібностей
і фінансових можливостей умов життя,
необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до вимог ст.ст. 150, 154, 155
Сімейного кодексу України, батьки
зобов'язані піклуватися про здоровя
дитини, її фізичний, духовний та
моральний розвиток, готувати її до
самостійного життя, зобов'язані
поважати дитину, її права, визначені
Конституцією України, міжнародними
договорами та іншим законодавчими
актами. Разом з тим, батьківські права
не можуть здійснюватися всупереч
інтересам дитини.

Як вбачається з матеріалів справи, 13
січня 2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було
укладено договір дарування ? частини
спірної квартири, посвідчений
приватним нотаріусом Чернігівського
міського нотаріального округу ОСОБА_7

За даними витягу з реєстру прав
власності на нерухоме майно КП
«Чернігівське міжміське бюро
технічної інвентаризації» квартира
АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3 та ОСОБА_2 по 1/2
частині кожному. При цьому в примітках
до витягу зазначено, що на підставі
заяви власника відчужується кімната «
5» площею 18,1 кв.м, кімната площею 21, 7
кв.м, лоджія «І» 3,6 кв. м, що складає ?
частину квартири згідно рішення
Деснянського районного суду м.
Чернігова від 04 листопада 2009 року (а.с.
10).

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник
має право вчиняти щодо свого майна
будь-які дії, які не суперечать закону.
Усім власникам забезпечуються рівні
умови здійснення своїх прав. Власність
зобов'язує. Власник не може
використовувати право власності на
шкоду правам, свободам та гідності
громадян, інтересам суспільства.

Згідно ст.360 ЦК України, на власника
покладається обов'язок щодо утримання
майна. Зокрема у спільній частковій
власності співвласник відповідно до
своєї частки зобов'язаний брати участь
у витратах на управління, утримання та
збереження спільного майна, у сплаті
податків, зборів, а також нести
відповідальність перед третім особами
за зобов'язаннями, пов'язаними із
спільним майном.

Отже, враховуючи приписи наведених
вище правових норм, випливає, що
обов'язки дитини, яка є власником
частки у спільному майні, по утриманню
цього майна покладаються на батьків.
Однак, цей обовязок батьки мають нести
в межах своїх здібностей і фінансових
можливостей. Водночас , виконання цього
обовязку не може обмежувати прав,
свобод та інтересів батьків, в тому
числі права на вільний вибір місця
проживання.

З наявних в справі доказів вбачається,
що малолітній ОСОБА_2 народився після
розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_3
та був зареєстрований у спірній
квартирі 17 листопада 2008 року, у зв'язку
з чим колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
вищезазначений правочин, укладений 13
січня 2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
жодним чином не порушує права
малолітнього ОСОБА_2

Крім того, ухвалою Апеляційного суду
Чернігівської області від 21.01.2013 року у
справі за позовом ОСОБА_2 в інтересах
малолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про
визнання недійсним договору дарування
частини квартири, було зокрема
встановлено, що внаслідок укладання
договору дарування ?? частини спірної
квартири, реєстрація дитини не
скасовується і залишається незмінною,
як і реєстрація батька дитини;
встановлений рішенням Деснянського
районного суду м. Чернігова від 04.11.2009
року порядок користування квартирою не
змінюється: ОСОБА_4, як правонаступнику,
переходить в користування від ОСОБА_3
жила кімната 18,1 кв. м. та жила кімната
площею 21,7 кв. м. разом із лоджією площею
3,6 кв.м, виділені у користування ОСОБА_2
жила кімната площею 11, 9 кв. м та жила
кімната 33,6 кв. м разом із лоджією 3,5 кв.м
залишаються в користуванні його та
дитини. Приміщення загального
користування - прихожа, вбиральня,
ванна кімната, гардеробна, вбудована
шафа, кухня залишаються в спільному
користуванні ОСОБА_2 і його сина та
нового співвласника ? частини квартири
- ОСОБА_4, при цьому розміри часток
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 у праві спільної
часткової власності залишаються
незмінними - по ? частини квартири у
кожного. Даним судовим рішенням також
не було встановлено порушення,
зменшення або обмеження майнових прав
та законних інтересів малолітнього
ОСОБА_2 щодо користування жилим
приміщенням внаслідок відчуження
ОСОБА_3 належної їй 1/2 частини квартири.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України,
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Згідно ст. 254 КАС України, постанова або
ухвала суду першої інстанції, якщо інше
не встановлено цим Кодексом, набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги,
встановленого цим Кодексом, якщо таку
скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Якщо строк апеляційного оскарження
буде поновлено, то вважається, що
постанова чи ухвала суду не набрала
законної сили.

Постанова або ухвала суду апеляційної
чи касаційної інстанції за наслідками
перегляду, постанова Верховного Суду
України набирають законної сили з
моменту проголошення, а якщо їх було
прийнято за наслідками розгляду у
письмовому провадженні, - через п'ять
днів після направлення їх копій особам,
які беруть участь у справі.

Разом з тим, колегія суддів знаходить
безпідставними твердження позивача
про недотримання відповідачами вимог
статті 177 Сімейного кодексу України,
оскільки малолітній ОСОБА_2 не
являється власником спірної квартири
АДРЕСА_1, а відтак має права
користування лише ? частиною спірної
квартири, яка належить його батьку
ОСОБА_2.

Що стосується позову в частині
скасування витягу з реєстру прав
власності на нерухоме майно від 21.12.2010
року, колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
згідно п. 7.1 «Тимчасового положення про
порядок реєстрації права власності та
інших речових прав на нерухоме майно»
інформація з Реєстру прав надається у
формі витягу та інформаційної довідки,
а тому по своїй суті витяг з реєстру
прав власників не є рішенням органу
владних повноважень в розумінні статті
6 КАС України, у зв'язку з чим не може
бути оскаржений в порядку
адміністративного судочинства.

За таких обставин, заявлені позивачем
вимоги колегія суддів знаходить
необґрунтованими та такими, що не
підлягають до задоволення.

З підстав вищенаведеного, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв законне і обґрунтоване
рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його скасування не
вбачається.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду без
змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення.

Постанову Деснянського районного суду
м. Чернігова від 13 лютого 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя суддя
суддя Я.М. Собків Л.П.
Борисюк І.Й. Петрик

Повний текст ухвали виготовлено -
22.04.14р.

.

Головуючий суддя
Собків Я.М.

Судді:
Борисюк Л.П.

Петрик І.Й.