Справа № 826/4296/14
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2014-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

11 квітня 2014 року № 826/4296/14

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі колегії суддів:
головуючого судді Келеберди В.І. ,
суддів Данилишин В.М. Качура І.А.
розглянувши у письмовому провадженні
адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "ПРОМЕТЕЙ" до
Державної виконавчої служби України
провизнання протиправними дій,
скасування постанов О Б С Т А В И Н И С П
Р А В И:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Прометей»
звернулось до суду з позовом до
Державної виконавчої служби України
про визнання протиправними дій по
винесенню постанови від 04.03.2014 про
стягнення з позивача виконавчого
збору; скасування постанови від 04.03.2014
ВП № 29749200 про стягнення з позивача
виконавчого збору, визнання дій
протиправними щодо відкриття
виконавчого провадження на підставі
постанови про стягнення з позивача
виконавчого збору, скасування
постанови від 10.03.2014 про відкриття
виконавчого провадження з виконання
постанови про стягнення з позивача
виконавчого збору.

В обґрунтування позовних вимог
позивач зазначає, що в діях позивач не
допускав протиправної поведінки у
вигляді не сплати податкових
зобов'язань, з огляду на викладене,
позивач вважає, що дії щодо стягнення
виконавчого збору та рішення
направлені на таке стягнення є
протиправними та підлягають
скасуванню. Представник позивача
клопотав про вирішення справи без її
участі.

Відповідач - Державна виконавча
служба України - заперечував проти
задоволення позовних вимог з підстав
викладених у письмових запереченнях,
які долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні на підставі
ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного
судочинства України ухвалено про
вирішення справи у порядку письмового
провадження.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, заслухавши
пояснення сторін, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд м. Києва,

ВСТАНОВИВ:

На примусовому виконанні у
відділі примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
перебувало виконавче провадження
№297492002 з примусового виконання
виконавчого листа №2а-9197/10/2070 від 06.06.2011
виданого Харківським окружним
адміністративним судом про стягнення
з ТОВ «Прометей» заборгованість перед
бюджетом у сумі 65 346 070,29 грн.

Відповідно до статті 1 Закону України
від 21.04.1999 № 606-ХІV "Про виконавче
провадження" виконавче провадження як
завершальна стадія судового
провадження та примусове виконання
рішень інших органів (посадових осіб) -
це сукупність дій органів і посадових
осіб, визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення).

Основною функцією державної
виконавчої служби є задоволення вимог
виконавчого документа, забезпечення
дотримання при цьому прав та законних
інтересів громадян та юридичних осіб,
сприяння їм у реалізації своїх
процесуальних прав.

Відповідно до статті 11 Закону України
"Про виконавче провадження" державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавчий лист, виданий судом є
виконавчим документом, на підставі
якого державною виконавчою службою
здійснюється примусове виконання
рішень (стаття 17 Закону України "Про
державну виконавчу службу").

Частиною 2 ст. 25 Закону України "Про
виконавче провадження" встановлено, що
державний виконавець протягом трьох
робочих днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження. У постанові державний
виконавець вказує про необхідність
боржнику самостійно виконати рішення у
строк до семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення про
примусове виселення боржника - у строк
до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у
разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом.

З матеріалів справи вбачається, що
постановою державного виконавця від
09.11.2011 відкрито виконавче провадження
ВП №29749200 з примусового виконання
вказаного вище виконавчого листа.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач (боржник) виконавчий документ у
встановлений строк добровільно не
виконав.

Судом встановлено, що на адресу
відповідача 02.06.2013 надійшла заява
позивача про завершення виконавчого
провадження, у зв'язку із його
фактичним виконанням.

Також, позивачем надано довідку
Основ"янської МДПІ м. Харкова
Харківської області Державної
податкової служби від 18.06.2013 №9759/10/19.1-25
про відсутність заборгованості
позивача із сплати податків, зборів
станом на 17.06.2013.

Частиною першою статті 27 Закону
України "Про виконавче провадження" у
разі ненадання боржником у строки,
встановлені частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного
виконання рішення, документального
підтвердження повного виконання
рішення державний виконавець на
наступний день після закінчення
відповідних строків розпочинає
примусове виконання рішення.

Згідно із ч. 1 ст. 28 Закону України "Про
виконавче провадження" у разі
невиконання боржником рішення
майнового характеру у строк,
встановлений частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного його
виконання, постановою державного
виконавця з боржника стягується
виконавчий збір у розмірі 10 відсотків
суми, що підлягає стягненню, або
вартості майна боржника, що підлягає
передачі стягувачу за виконавчим
документом. У разі невиконання
боржником у той самий строк рішення
немайнового характеру виконавчий збір
стягується в розмірі сорока
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян з боржника - фізичної особи і в
розмірі вісімдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян з боржника -
юридичної особи. У зазначених розмірах
виконавчий збір стягується з боржника
також у разі повернення виконавчого
документа без виконання за письмовою
заявою стягувача та у разі
самостійного виконання боржником
рішення після початку його примусового
виконання, зокрема шляхом
перерахування коштів безпосередньо на
рахунок стягувача. Постанова про
стягнення виконавчого збору може бути
оскаржена в десятиденний строк у
порядку, встановленому цим Законом.

Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 26 грудня 2003 року № 14
"Про практику розгляду судами скарг на
рішення, дії чи бездіяльність органів і
посадових осіб державної виконавчої
служби та звернень учасників
виконавчого провадження" витрати
виконавчого провадження та виконавчий
збір стягується за постановою
державного виконавця з боржника, якщо
останній не виконав рішення
добровільно в установлений для цього
строк і воно було виконане примусово.

Суд зауважує, що з матеріалів справи
вбачається, що державним виконавцем
учинялись наступні дії з примусового
виконання згадуваного виконавчого
листа: направлялись вимоги, запити щодо
виявлення банківських рахунків та
майна боржника (позивача),
здійснювались виїзди за місцем
реєстрації боржника.

Таким чином, виконавчого листа
№2а-9197/10/2070 від 06.06.2011 виданого
Харківським окружним адміністративним
судом виконано під час примусового
виконання поза межами строку, наданого
для добровільного виконання.

Враховуючи, що позивачем добровільно
не виконано судове рішення, на підставі
якого видано згадуваний виконавчий
лист, суд дійшов висновку, що
виконавчий документ був виконаний
державною виконавчою службою у
примусовому порядку, а тому стягнення з
позивача виконавчого збору є
правомірним, що свідчить про
необґрунтованість позовних вимог у
вказаній частині.

Щодо вимоги про визнання протиправними
дій щодо відкриття виконавчого
провадження на підставі постанови про
стягнення з позивача виконавчого
збору, скасування постанови від 10.03.2014
про відкриття виконавчого провадження
з виконання постанови про стягнення з
позивача виконавчого збору.

Відповідно до ч. 7 ст. 28 Закону України
«Про виконавче провадження» у разі
завершення виконавчого провадження з
виконання рішення немайнового
характеру та в разі закінчення
виконавчого провадження з підстав,
передбачених статтею 49 цього Закону,
якщо виконавчий збір не стягнуто,
державний виконавець не пізніше
наступного робочого дня після
завершення (закінчення) такого
виконавчого провадження відкриває
виконавче провадження за постановою
про стягнення виконавчого збору.

З матеріалів справи вбачається, що
постановою від 04.03.2014 закінчено
виконавче провадження з, у зв'язку з
виконання судового рішення в повному
обсязі на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону
України «Про виконавче провадження» та
постанову від 04.03.2014 ВП №29749200 про
стягнення з боржника виконавчого збору
виділено в окреме провадження.

Постановою від 10.03.2014 відповідачем
відкрито виконавче провадження з
примусового виконання постанови від
04.03.2014 №29749200 про стягнення з позивача
судового збору.

З огляду на викладене, суд не вбачає
порушень відповідачем вимог Закону
України «про виконавче провадження»
при винесенні постанови від 10.03.2014 ВП
№42482862 про відкриття виконавчого
провадження з примусового виконання
постанови від 04.03.2014 №29749200 про
стягнення з позивача судового збору, що
свідчить про безпідставність позовних
вимог у вказаній частині.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного
суду міста Києва, Державною виконавчою
службою України доведено
правомірність оскаржених дій та рішень
(постанов) у відповідності до вимог,
встановлених частиною другою статті 19
Конституції України та частиною
третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в свою чергу позивач не довів
суду обставин, на яких ґрунтуються його
вимоги, а тому, виходячи з системного
аналізу положень законодавства
України та доказів, наявних у
матеріалах справи, адміністративний
позов товариства з обмеженою
відповідальністю «Прометей» не
підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 69, 70, 71, 122, 158 - 163, 181 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Постанова набирає законної сили
відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий Суддя
В.І. Келеберда

Судді
В.М. Данилишин

І.А. Качур