Справа № 826/583/14
Суддя: Твердохліб В.А.
Дата ухвалення: 2014-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/583/14
інстанції: Келеберда В.І.
Суддя-доповідач: Твердохліб В.А.
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 квітня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді
Твердохліб В.А.,

суддів
Троян Н.М., Костюк Л.О.,

за участю секретаря
Погребняк М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Києві апеляційну скаргу
Громадської організації «Трансперенсі
Інтернешнл Україна» на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 17 лютого 2014 року у
справі за адміністративним позовом
Громадської організації «Трансперенсі
Інтернешнл Україна» до Міністерства
внутрішніх справ України, Міністерства
енергетики та вугільної промисловості
України, Міністерства екології та
природних ресурсів України,
Міністерства охорони здоров'я України
про зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Громадська організація
«Трансперенсі Інтернешнл Україна»
(далі - Позивач) звернулася до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до Міністерства внутрішніх
справ України (далі - Відповідач 1),
Міністерства енергетики та вугільної
промисловості України (далі -
Відповідач 2), Міністерства екології та
природних ресурсів України (далі -
Відповідач 3), Міністерства охорони
здоров'я України (далі - Відповідач 4)
про надання копій декларацій або/чи
відомостей, зазначених в деклараціях
про майно, доходи, витрати і
зобов'язання фінансового характеру
відповідних міністрів та їх
заступників за 2011 та 2012 роки.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
17 лютого 2014 року в задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним
рішенням, Позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
прийняти нове, яким задовольнити
позовні вимоги повністю.

В апеляційній скарзі апелянт
посилається на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи по
суті.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції, відмовляючи в
задоволенні позовних вимог, мотивував
своє рішення тим, що запитувані
Позивачем відомості з декларацій про
майно, доходи, витрати і зобов'язання
фінансового характеру за минулий рік
Міністрів Відповідачів та їх
заступників оприлюднені в засобах
масової інформації, ця інформація є
загальнодоступною, а тому відсутній
факт порушення права Позивача на
інформацію.

Проте, колегія суддів не погоджується
із такими висновками суду з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
17.10.2013 року Позивачем направлено до
Відповідачів запити про надання копій
декларацій або/чи відомостей,
зазначених в деклараціях про майно,
доходи, витрати і зобов'язання
фінансового характеру відповідних
міністрів та їх заступників за 2011 та 2012
роки.

Відповідач 1 листом від 23.10.2013 року
№18428/Ам відмовив у наданні запитуваних
копій декларацій або відомостей,
зазначених у деклараціях Міністра
внутрішніх справ та його заступників,
посилаючи на те, що інформація була
оприлюднена на шпальтах журналу
«Міліція України» (№03-04 за 2012 рік та
№03-04 за поточний рік).

Відповідач 2 листом від 24.10.2013 року
№04/16-3494 відмовив у наданні запитуваних
копій декларацій або відомостей,
зазначених у деклараціях Міністра
енергетики та вугільної промисловості
Україні та його заступників, оскільки
така інформація оприлюднена в газеті
«Урядовий кур'єр» від 19.04.2013 року №74
(4960).

Відповідач 3 листом від 25.10.2013 року
№185/14-28 відмовив у наданні копій
декларацій або відомостей, зазначених
у деклараціях Міністра екології та
природних ресурсів України та його
заступників, посилаючись на те, що ці
відомості оприлюднені в офіційному
виданні «Урядовий кур'єр» від 26.04.2013 №79.

Листом від 29.10.2013 року №1.01.03-01/493/33392
Відповідач 4 відмовив у наданні копій
декларацій або відомостей, зазначених
у деклараціях Міністра охорони
здоров'я України, оскільки вказані
відомості оприлюднені на офіційному
сайті Міністерства та в газетах «Ваше
здоров'я» (№17-18 за 03.05.2013 року) та
«Урядовий кур'єр» (від 30.04.2013 року).

Згідно визначення ст.1 Закону
України «Про інформацію» інформація -
це будь-які відомості та/або дані, які
можуть бути збережені на матеріальних
носіях або відображені в електронному
вигляді.

Відповідно ст.5 Закону України «Про
інформацію» кожен має право на
інформацію, що передбачає можливість
вільного одержання, використання,
поширення, зберігання та захисту
інформації, необхідної для реалізації
своїх прав, свобод і законних
інтересів.

Реалізація права на інформацію не
повинна порушувати громадські,
політичні, економічні, соціальні,
духовні, екологічні та інші права,
свободи і законні інтереси інших
громадян, права та інтереси юридичних
осіб.

Положеннями ст.1 Закону України «Про
доступ до публічної інформації»
визначено, що публічна інформація - це
відображена та задокументована
будь-якими засобами та на будь-яких
носіях інформація, що була отримана або
створена в процесі виконання
суб'єктами владних повноважень своїх
обов'язків, передбачених чинним
законодавством, або яка знаходиться у
володінні суб'єктів владних
повноважень, інших розпорядників
публічної інформації, визначених цим
Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім
випадків, встановлених законом.

Частиною 1 статті 3 Закону України «Про
доступ до публічної інформації»
встановлено, що право на доступ до
публічної інформації гарантується,
зокрема,

- обов'язком розпорядників інформації
надавати та оприлюднювати інформацію,
крім випадків, передбачених законом;

- визначенням розпорядником інформації
спеціальних структурних підрозділів
або посадових осіб, які організовують у
встановленому порядку доступ до
публічної інформації, якою він володіє.

Доступ до публічної інформації
відповідно до цього Закону
здійснюється на принципах вільного
отримання та поширення інформації,
крім обмежень, встановлених законом (п.2
ч.1 ст.4 Закону України «Про доступ до
публічної інформації»).

Доступ до інформації забезпечується
шляхом:

1) систематичного та оперативного
оприлюднення інформації:

в офіційних друкованих виданнях;

на офіційних веб-сайтах в мережі
Інтернет;

на інформаційних стендах;

будь-яким іншим способом;

2) надання інформації за запитами на
інформацію (ст.5 Закону України «Про
доступ до публічної інформації»).

Пленум Вищого адміністративного
суду України в своїй постанові №11 від
30.09.2013 року «Про практику застосування
адміністративними судами положень
Закону України від 13 січня 2011 року №
2939-VI «Про доступ до публічної
інформації» вказує на наступне.

Відповідно ч.1 ст.7 Закону України
«Про доступ до публічної інформації»
конфіденційна інформація - інформація,
доступ до якої обмежено фізичною або
юридичною особою, крім суб'єктів
владних повноважень, та яка може
поширюватися у визначеному ними
порядку за їхнім бажанням відповідно
до передбачених ними умов. Не може бути
віднесена до конфіденційної
інформація, зазначена в частині першій
і другій статті 13 цього Закону.

У розумінні ч.2 ст.21 Закону України «Про
інформацію» конфіденційною є
інформація про фізичну особу, а також
інформація, доступ до якої обмежено
фізичною або юридичною особою, крім
суб'єктів владних повноважень.

Відповідно ч.3 ст.5 Закону України «Про
захист персональних даних»
допускається можливість заборони
законом віднесення персональних даних
певних категорій громадян чи їх
(персональних даних) вичерпного
переліку до інформації з обмеженим
доступом. Таким законом є, зокрема,
Закон України «Про доступ до публічної
інформації», частиною 5 статті 6 якого
визначається перелік персональних
даних фізичних осіб, які заборонено
відносити до інформації з обмеженим
доступом, зокрема не може бути обмежено
доступ до інформації про розпорядження
бюджетними коштами, володіння,
користування чи розпорядження
державним, комунальним майном, у тому
числі до копій відповідних документів,
умови отримання цих коштів чи майна,
прізвища, імена, по батькові фізичних
осіб та найменування юридичних осіб,
які отримали ці кошти або майно.

З огляду на викладене, у відносинах,
пов'язаних із забезпеченням права на
доступ до публічної інформації,
конфіденційна інформація повинна
визначатися відповідно Закону України
«Про доступ до публічної інформації».

Таким чином, публічна інформація про
осіб, котрі одержали державне та
комунальне майно у власність чи
користування, про розмір оплати праці
та інших виплат з бюджетів усіх рівнів,
не є інформацією з обмеженим доступом.

Положеннями п.6 ч.1 ст.14 вказаного Закону
визначено, що розпорядники інформації
зобов'язані, зокрема, надавати
достовірну, точну та повну інформацію,
а також у разі потреби перевіряти
правильність та об'єктивність наданої
інформації.

Відповідно ч.2 ст.12 Закону України
«Про засади запобігання і протидії
корупції» відомості, зазначені у
декларації про майно, доходи, витрати і
зобов'язання фінансового характеру за
минулий рік Президента України, Голови
Верховної Ради України, народних
депутатів України, Прем'єр-міністра
України, членів Кабінету Міністрів
України, Голови та суддів
Конституційного Суду України, Голови
та суддів Верховного Суду України,
голів та суддів вищих спеціалізованих
судів України, Генерального прокурора
України та його заступників, Голови
Національного банку України, Голови
Рахункової палати, Голови та членів
Вищої ради юстиції, членів Центральної
виборчої комісії, Уповноваженого
Верховної Ради України з прав людини,
Голови та членів Вищої кваліфікаційної
комісії суддів України, перших
заступників та заступників міністрів,
заступників міністрів - керівників
апаратів, керівників інших державних
органів, органів влади Автономної
Республіки Крим та їх заступників,
членів колегіальних державних органів
(комісій, рад), сільського, селищного,
міського голови, голови районної у
місті (у разі її утворення), районної,
обласної ради та їх заступників,
керівників виконавчих органів
сільських, селищних, міських, районних
у містах (у разі їх утворення) рад та їх
заступників, секретаря сільської,
селищної, міської ради підлягають
оприлюдненню протягом 30 днів з дня їх
подання шляхом розміщення на офіційних
веб-сайтах або опублікування в
офіційних друкованих виданнях
відповідних державних органів та
органів місцевого самоврядування.
Відповідні відомості, розміщенні на
офіційних веб-сайтах державних органів
та органів місцевого самоврядування,
оприлюднюються на термін не менше
одного року.

Відомості щодо реєстраційного номера
облікової картки платника податків або
серії та номера паспорта громадянина
України, а також реєстрації місця
проживання, дати народження
декларанта, місцезнаходження об'єктів,
які наводяться в декларації про майно,
доходи, витрати і зобов'язання
фінансового характеру, є інформацією з
обмеженим доступом та оприлюдненню не
підлягають.

Згідно ч.2 ст.22 Закону України «Про
доступ до публічної інформації»
відповідь розпорядника інформації про
те, що інформація може бути одержана
запитувачем із загальнодоступних
джерел, або відповідь не по суті запиту
вважається неправомірною відмовою в
наданні інформації.

За приписами ст.2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

У справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Суд першої інстанції правильно
встановив, що відповіді, надіслані
Відповідачами на запити Позивача, є
неправомірною відмовою в наданні
інформації, однак, при цьому дійшов
помилкового висновку, що наявність чи
відсутність порушень з боку
відповідних розпорядників інформації
не порушує право Позивача на
інформацію, а тому, відповідно, і
відсутні підстави поновлення його
прав.

Колегія суддів вважає, що
Відповідачами неправомірно відмовлено
Позивачу в наданні інформації на
запити від 17.10.2013 року, чим порушено
вимоги Закону України «Про доступ до
публічної інформації».

Положеннями ст.11 КАС України
встановлено, що суд розглядає
адміністративні справи не інакше як за
позовною заявою, поданою відповідно до
цього Кодексу, і не може виходити за
межі позовних вимог. Суд може вийти за
межі позовних вимог тільки в разі, якщо
це необхідно для повного захисту прав,
свобод та інтересів сторін чи третіх
осіб, про захист яких вони просять.

Згідно ст.162 КАС України при вирішенні
справи по суті суд може задовольнити
адміністративний позов повністю або
частково чи відмовити в його
задоволенні повністю або частково. У
разі задоволення адміністративного
позову суд може прийняти постанову
про:1) визнання протиправними рішення
суб'єкта владних повноважень чи
окремих його положень, дій чи
бездіяльності і про скасування або
визнання нечинним рішення чи окремих
його положень, про поворот виконання
цього рішення чи окремих його положень
із зазначенням способу його
здійснення; 2) зобов'язання відповідача
вчинити певні дії; 3) зобов'язання
відповідача утриматися від вчинення
певних дій; 4) стягнення з відповідача
коштів; 5) тимчасову заборону
(зупинення) окремих видів або всієї
діяльності об'єднання громадян; 6)
примусовий розпуск (ліквідацію)
об'єднання громадян; 7) примусове
видворення іноземця чи особи без
громадянства за межі України; 8)
визнання наявності чи відсутності
компетенції (повноважень) суб'єкта
владних повноважень.

Позивачем пред»явлено позов про
зобов»язання Відповідачів вчинити
певні дії, однак, не заявлено вимог про
визнання протиправними
(неправомірними) відмови розпорядника
інформації у наданні такої інформації
на відповідні запити від 17.10.2013 року.

Колегія суддів вважає за можливе з
метою повного захисту прав Позивача,
вийти за межі позовних вимог та
визнати протиправними (неправомірними)
відмови Відповідачів у наданні
Позивачу інформації на запити від
17.10.2013 року.

З огляду на вказане, колегія суддів
дійшла висновку про помилковість
рішення суду першої інстанції щодо
відмови в задоволенні заявлених
позовних вимог та вважає за неообхідне
визнати неправомірними відмови
Відповідачів в наданні інформації на
запити від 17.10.2013 року і зобов»язати
надати Позивачу інформацію на запити
відповідно вимог Закону України «Про
доступ до публічної інформації».

Згідно зі ст.159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.198 КАС України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду, суд
апеляційної інстанції має право,
зокрема, скасувати її та прийняти нову
постанову суду.

За ч.1 ст.202 КАС України підставами для
скасування постанови або ухвали суду
першої інстанції та ухвалення нового
рішення є неповне з»ясування судом
обставин, що мають значення для справи,
та порушення норм матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Судом першої інстанції при ухваленні
оскаржуваної постанови було неповно
з`ясовано обставини справи та порушено
норми матеріального права, що призвело
до неправильного вирішення справи.

Беручи до уваги вищевикладене, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційну
скаргу слід задовольнити, постанову
суду першої інстанції скасувати та
ухвалити нову, якою адміністративний
позов задовольнити.

Керуючись ст.ст.198, 202, 205, 207, 211, 212,
254 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Громадської
організації «Трансперенсі Інтернешнл
Україна» задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 17 лютого 2014 року
скасувати та прийняти нову постанову
наступного змісту.

Адміністративний позов Громадської
організації «Трансперенсі Інтернешнл
Україна» задовольнити частково.

Визнати неправомірними відмови
Міністерства внутрішніх справ України,
Міністерства енергетики та вугільної
промисловості України, Міністерства
екології та природних ресурсів
України, Міністерства охорони здоров'я
України в наданні інформації на запити
від 17.10.2013 року.

Зобов»язати Міністерство внутрішніх
справ України, Міністерство енергетики
та вугільної промисловості України,
Міністерство екології та природних
ресурсів України, Міністерство охорони
здоров'я України надати Громадській
організації «Трансперенсі Інтернешнл
Україна» інформацію на запити від
17.10.2013 року відповідно вимог Закону
України «Про доступ до публічної
інформації».

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України в порядку та строки,
передбачені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя
Твердохліб В.А.

Судді
Троян Н.М.

Костюк Л.О.

Постанова складена в повному обсязі 18
квітня 2014 року.

Головуючий суддя

Твердохліб В.А.

Судді:

Троян Н.М.

Костюк Л.О.