Справа № 804/2092/14
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2014-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ07 березня 2014
р. Справа № 804/2092/14 Дніпропетровський
окружний адміністративний суд у
складі:

головуючого судді Конєвої С.О. при
секретарі судового
засіданняБезрученко К.В. за участю
представників сторін: від позивача від
відповідача Дмитренко О.О., Ткаченко
Н.В. Жаворонков .М., Білявська Т.І.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом Публічного
акціонерного товариства «Південний
гірничо-збагачувальний комбінат» до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників у м. Дніпропетровську
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів про визнання протиправними
та скасування податкових
повідомлень-рішень № та №
від 20.01.2014р., -

ВСТАНОВИВ:

04.02.2014р.Публічне акціонерне товариство
«Південний гірничо-збагачувальний
комбінат» звернувся з
адміністративним позовом до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників у м. Дніпропетровську
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів та просить визнати
протиправними та скасувати податкові
повідомлення-рішення відповідача від
20.01.2014р. форми «В1» № та форми «В4»
№.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що складений
податковою інспекцією акт перевірки
від 31.12.2013р. суперечить діючому в
Україні законодавству, а спірні
податкові повідомлення-рішення
підлягають скасування з тих підстав, що
висновки акту про те, що позивачем не
подано заяву зі скаргою на ТОВ «СВП
«Криворіждорвибухпром» до декларації
за серпень 2013р. через відсутність
факту реєстрації податкової накладної
№1 від 08.08.2013р. у Єдиному реєстрі
податкових накладних не відповідають
реальним фактам, оскільки позивач
разом з декларацією з ПДВ за серпень
2013р. надано і додаток 8 (заява про
відмову постачальника надати
податкову накладну) у якому у рядку 6
розділу 2 зазначено підприємство ТОВ
«СВП «Криворіждорвибухпром»,
реквізити податкової накладної (від
08.08.2013р. №1) на суму ПДВ 619591,88 грн., а
також причини включення до скарги -
податкова накладна не зареєстрована в
Єдиному реєстрі, окрім того, до
декларації додані були акт
приймання-здачі робіт від 08.08.2013р. №38 та
рахунок-фактура та позивач вказує, що
за умови надання вказаних документів
позивач мав право віднести вказану
суму до податкового кредиту. Також,
позивач зазначає і про те, що ним було
допущено описку у податковому номері
вищевказаного контрагента та 29.11.2013р.
було подано уточнюючий розрахунок
разом з листом №52-06/9484, що є невід'ємною
частиною уточнюючого розрахунку в
якому уточнено індивідуальний номер
вказаного контрагента позивача. Щодо
висновку податкової інспекції про не
надання до перевірки документів, що
підтверджують витрати на проїзд,
проживання, відрядження робітників у
ході виконання договору підряду №1891
від 28.12.2012р. ТОВ «СВП
«Криворіждорвибухпром», яке
розташоване в м.Апостолове, то позивач
посилається на те, що такі документи у
ході проведення перевірки податковою
інспекцією не витребовувались, окрім
того, вказує на те, що такі документи
стосуються обліку витрат не позивача, а
ТОВ «СВП «Криворіждорвибухпром» та не
можуть підтверджувати формування
витрат та податкового кредиту
позивачем. Також по взаємовідносинах
позивача з ТОВ «НВО «ЗСТ» та ТОВ
«Мечелспецсталь» щодо висновків
податкового органу про завищення
від'ємного значення за серпень,
вересень 2013р., то позивач посилається
на те, що у позивача наявні всі первинні
документи, які підтверджують факт
реальності господарських операцій, які
є підставою для формування податкового
кредиту та витрат, тоді як не надання
товарно-транспортних накладних,
перепусток на працівників підрядних
організацій, відсутність сертифікату
якості, наявність деяких недоліків у
видаткових накладних не може свідчити
про відсутність факту надання послуг,
придбання товару та у зв'язку з чим
встановлення у акті перевірки
нікчемності таких правочинів, оскільки
укладені позивачем правочини з його
контрагентами не визнавалися
недійсними у судовому порядку та такі
висновки є лише суб'єктивною думкою
податкового інспектора, яка зроблена
за відсутності інформації, яка
надається у передбаченому
законодавством порядку. При цьому,
позивач зазначає, що жодним законом не
передбачено право податкової
інспекції самостійно в позасудовому
порядку визнавати нікчемними
правочини і дані, які вказані платником
податку у податкових деклараціях. З
огляду на викладене, позивач вважає, що
посилання на відсутність або
недооформлення документів
оприбуткування, транспортування та
інше є безпідставними. По завищенню
суми податкового кредиту по
взаємовідносинах з ТОВ «Крост», ТОВ
«Люм'єр Україна», ПП «Віра», ТОВ
«Універсал Електромонтаж», то позивач
посилається на наявність всіх
документів, що підтверджують
відображення податкового кредиту та
податкових зобов'язань.

Представники позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримали та
просили їх задовольнити.

Представники відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечували,
просили відмовити в задоволенні позову
в повному обсязі посилаючись на те, що
висновки стосовно фактів порушень,
допущених позивачем зроблено на
підставі даних податкової звітності
підприємства з урахуванням норм
чинного податкового законодавства, є
обґрунтованими і правомірними з огляду
на те, що позивачем заяву зі скаргою на
ТОВ «СВП «Криворіждорвибухпром» до
декларації за серпень 2013р. подано з
допущенням помилки у зазначенні
індивідуального податкового номеру та
форма уточнюючого розрахунку,
затверджена наказом МФУ від 25.11.2011р.
№1492 не передбачає подання за довільною
формою пояснень щодо причин внесення
змін до показників поданої звітності,
при цьому, спеціального поля
«Уточнюючий» форма Заяви зі скаргою не
містить. Що стосується доводів
позивача про те, що податковою
інспекцією не витребовувались
перевіряючими документи, що
підтверджують формування витрат та
податкового кредиту, то відповідач
вказує на те, що до початку перевірки у
відповідності до вимог п.85.2 ст.85 ПК
України підприємству позивача було
надано перелік документів, які
необхідно надати було до перевірки,
зокрема, і товарно-транспорті накладні,
накладні, податкові накладні, акти
виконаних робіт, акти
приймання-передачі виконаних робіт
(надання послуг). Відповідач
посилається на те, що при поданні
позивачем декларації з ПДВ за серпень
2013р. - 18.09.2013р. у розділі «Відмітка про
одночасне подання декларації» графа
«-доповнення (за довільною формою)
відповідно до п.46.4 ст.46 розділу ІІ
Кодексу» зазначено прочерк, у графі
«Зміст доповнення» інформація
відсутня, а тому зроблено висновок про
завищення позивачем суми податкового
кредиту та суми від'ємного значення
ПДВ, що включається до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду за серпень 2013р. на
619591,88 грн. по операціях з ТОВ «СВП
«Криворіждорвибухпром». Що стосується
взаємовідносин позивача з ТОВ «НВО
ЗСТ» та ТОВ «Мечелспецсталь», то
відповідач вказує на те, що до
податкової інспекції надійшли два акти
перевірок щодо вказаних підприємств у
зв'язку з чим податкова інспекція
просила надати пояснення щодо
доцільності придбання та
обґрунтування використання отриманих
від вказаних підприємств
товарів/послуг із наданням первинних
документів по даних операціях, однак
документи були надані до перевірки
частково, не були надані
товарно-транспортні накладні,
сертифікати якості (відповідності) на
придбані товари, інші первинні
документи, а тому недостатність та
дефектність наданих паперових носіїв
не були визнані як первинні документи,
що підтверджують вказані
правовідносини по ланцюгам - ТОВ
«Мечелспецсталь» та ТОВ «НВО ЗСТ» - ВАТ
«ПівдГЗК», які спрямовані на реальне
настання правових наслідків та з
підстав не підтвердження реальності
здійснення фінансово-господарської
операції з вказаними контрагентами
зроблено висновок про безпідставне
віднесення позивачем до складу
податкового кредиту суму ПДВ у розмірі
75168,15 грн. Стосовно взаємовідносин ТОВ
«Крост», ПП «Віра», ТОВ «Люм'єр
Україна», ТОВ «Універсал
Електромонтаж» перевіркою
встановлено, що у заявках на оплату та
передплату за послуги надані вказаними
підприємствами у графі - «стаття
бюджету» було зазначено -
благодійність. За роз'ясненнями
Міністерства доходів і зборів,
розміщених на веб-порталі Міндоходів
України у рубриці «База знань» - якщо
товар (послуги) придбавався
заздалегідь з метою благодійної його
передачі, то платник податку не має
права відобразити податковий кредит по
такому товару (послузі). За викладеного,
податковий інспектор зробив висновок
про те, що позивачем в порушення п.185.1
ст.185, п.198.3 ст.198, п.200.1, п.200.3, п.200.4 ст.200 з
урахуванням п.14.1.18 п.14.1 ст.14 ПК України
до складу податкового кредиту за
серпень-вересень 2013р. віднесено
витрати на ремонт об'єкт соціальної
інфраструктури, невиробничих основних
засобів, які не використовуються в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності позивача. Що
стосується уточнюючих розрахунків
податкових зобов'язань з ПДВ у зв'язку з
виправленням самостійно виявлених
помилок від 18.09.2013р. за червень та
липень 2013р. з додатком 5 яким збільшено
від'ємне значення різниці між сумою
податкового зобов'язання та сумою
податкового кредиту поточного
звітного періоду на суму ПДВ 513100 грн.,
то представники відповідача
зазначають, що вказана податкова
звітність не була визнана податковою
декларацією та позивачеві було
направлено повідомлення про відмову у
прийнятті зазначеної податкової
звітності 18.09.2013р. З огляду на
викладене, представники відповідача
вважають висновки стосовно фактів
виявлених порушень обґрунтованими і
правомірними.

У судовому засіданні оголошувалася
перерва до 07.03.2014р.

У ході судового розгляду справи судом
встановлені наступні обставини у
справі.

Публічне акціонерне товариство
«Південний гірничо-збагачувальний
комбінат» зареєстроване як юридична
особа 29.12.1994р. розпорядженням
виконавчого комітету Криворізької
міської ради Дніпропетровської
області за адресою: 50026,
Дніпропетровська область, м. Кривий
Ріг, перебуває на обліку у
Спеціалізованій ДПІ з обслуговування
великих платників у м.
Дніпропетровську МГУ Міндоходів та є
платником податку на додану вартість,
що підтверджується матеріалами справи
та копією статуту позивача, копією
виписки з ЄДРПОУ (а.с.42-49 том 1).

18.09.2013р. позивачем було подано
податкову декларацію з податку на
додану вартість за серпень 2013р. разом з
додатком 8 «Заява про відмову
постачальника надати податкову
накладну (порушення ним порядку
заповнення та/або порядку реєстрації в
Єдиному реєстрі податкових накладних)»
в якій позивачем було включено до
податкового кредиту податкову
накладну № 1 від 08.08.2013р. на суму ПДВ
619591,88 грн. виписану контрагентом
позивача - ТОВ «СВП
«Криворіждорвибухпром», яка не була
зареєстрована в Єдиному реєстрі
податкових накладних, а також
зазначено індивідуальний податковий
номер зазначеного контрагента з
помилкою - 4, тоді як правильний
податковий номер - 44 (а.с.47-51 том 1).

Вказана вище податкова декларація
разом з додатком 8 була прийнята
податковою інспекцією 18.09.2013р., що
підтверджується копією квитанції № 2
від 18.09.2013р.(а.с.27-28 том 1).

29.11.2013р. позивачем до податкової
інспекції було подано пояснення до
уточнюючого розрахунку за серпень 2013р.
№52-06/9484 в якому позивач повідомляв про
те, що ним у колонці 3 «індивідуальний
податковий номер» ТОВ «СВП
«Криворіждорвибухпром» вказано -
«4» замість правильного -«44»
та просив вважати дані пояснення
невід'ємною частиною уточнюючого
розрахунку податкових зобов'язань з
ПДВ за серпень 2013р. у відповідності до
вимог п.46.4 ПК України (а.с.29 том 1).

Далі, податковою інспекцією у період з
05.12.2013р. по 25.12.2013р. згідно п.п.75.1.2 п.75.1
ст.75, п.п.78.1.1, п.п.78.1.8 п.78.1 ст.78 ПК України
була проведена позапланова виїзна
документальна перевірка позивача з
питання правомірності нарахування
від'ємного значення різниці між сумою
податкового зобов'язання та сумою
податкового кредиту та бюджетного
відшкодування ПДВ на розрахунковий
рахунок за вересень 2013р. за
результатами якої складено акт від
31.12.2013р. №396/32.3/00191000 яким встановлено
порушення позивачем п.44.1, п.44.6 ст.44, п.185.1
ст.185, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.1, п.200.3, п.200.4
ст.200, п.п.201.1, п.201.2, п.201.6, п.201.10 ст.201 ПК
України в результаті чого завищено
суму податкового кредиту та суму
від'ємного значення ПДВ, яка
включається до складу податкового
кредиту наступного податкового
періоду у сумі 1073663,85 грн., у тому числі
за серпень 2013р. на суму 979827,35 грн. за
вересень 2013р. на суму 93836,50 грн. та
завищено суму заявленого бюджетного
відшкодування за вересень 2013р. на суму
податку 979827,35 грн. (а.с.70-194 том 1).

На підставі вищевказаного акту
перевірки від 31.12.2013р. податковим
органом 20.01.2014р. були прийняті наступні
податкові повідомлення-рішення , а
саме:

- форми «В1» № за яким
позивачеві зменшено суму бюджетного
відшкодування з ПДВ за вересень 2013р. в
сумі 979827,35 грн. (а.с.14 том 1);

- форми «В4» № з яким
позивачеві зменшено розмір від'ємного
значення з ПДВ за вересень 2013р. на 93836,50
грн. (а.с.15 том 1).

Позивач не погоджується з
вищевказаними податковими
повідомленнями-рішеннями, вважає, що
вони прийняті на підставі висновків,
які суперечать діючому законодавству,
оскільки позивачем було надано до
податкової декларації з ПДВ за серпень
2013р. додаток 8 до вказаної декларації зі
скаргою на контрагента - ТОВ «СВП
«Криворіждорвибухпром» яким податкова
накладна № 1 від 08.08.2013р. не була
включена до Єдиного реєстру податкових
накладних разом з актом
здачі-приймання та рахунком-фактурою,
що дає позивачеві право на включення
суми ПДВ 619591,88 грн. за вказаною
податковою накладною, а також надані
всі первинні бухгалтерські документи,
що підтверджують реальність
здійснення господарської операції
позивача з його контрагентами - ТОВ
«НВО «ЗСТ», ТОВ «Мечелспецсталь», ТОВ
«Крост», ПП «Віра», ТОВ «Люм'єр
Україна», ТОВ «Універсал
Електромонтаж».

Заслухавши представників позивача та
відповідача, які брали участь у
судовому засіданні, дослідивши
матеріали справи, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд приходить
до висновку, що позовні вимоги
позивача є такими, що підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається зі змісту акту перевірки
від 31.12.2013р. однією із підстав для
прийняття оспорюваних податкових
повідомлень-рішень стало те, що
позивачем було заяву зі скаргою на ТОВ
«СВП «Криворіждорвибухпром» (іпн.
44) до декларації за серпень 2013р. не
надано (а.с.90 том 1).

Однак, такі висновки податкового
органу суперечать встановленим
обставинам та наданим дослідженим
документам з огляду на наступне.

Пунктом 201.10 ст.201 Податкового кодексу
України (у редакції, чинній на
серпень-вересень 2013р.) податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання
товарів/послуг платник податку -
продавець товарів/послуг зобов'язаний
надати покупцю податкову накладну та
зареєструвати її в Єдиному реєстрі
податкових накладних.

У разі відмови продавця товарів/послуг
надати податкову накладну або в разі
порушення ним порядку її заповнення
та/або порядку реєстрації в Єдиному
реєстрі покупець таких товарів/послуг
має право додати до податкової
декларації за звітний податковий
період заяву із скаргою на такого
постачальника, яка є підставою для
включення сум податку до складу
податкового кредиту. До заяви
додаються копії товарних чеків або
інших розрахункових документів, що
засвідчують факт сплати податку у
зв'язку з придбанням таких
товарів/послуг або копії первинних
документів, складених відповідно до
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні", що підтверджують факт
отримання таких товарів/послуг.

Як встановлено судом та не спростовано
відповідачем, 18.09.2013р. позивачем було
подано до разом з податковою
декларацією з ПДВ за серпень 2013р.
Додаток 8 «Заява про відмову
постачальника надати податкову
накладну (порушення ним порядку
заповнення та/або порядку реєстрації в
Єдиному реєстрі податкових накладних)»
в якій позивачем було включено до
податкового кредиту податкову
накладну № 1 від 08.08.2013р. на суму ПДВ
619591,88 грн. виписану контрагентом
позивача - ТОВ «СВП
«Криворіждорвибухпром», яка не була
зареєстрована в Єдиному реєстрі
податкових накладних.

Зазначена податкова декларація разом з
додатком 8 (заява зі скаргою на
постачальника) була прийнята
податковою інспекцією 18.09.2013р., що
підтверджується копією квитанції №2
(а.с.27 том 1).

Отже, виходячи з вищевикладеного та
враховуючи виконання позивачем умов
п.201.10 ст.201 ПК України щодо подання
разом з податковою декларацією з ПДВ
заяви зі скаргою на контрагента, який
не включив податкову накладну №1 від
08.08.2013р. до Єдиного реєстру податкових
накладних, позивач мав право на
включення суми ПДВ у розмірі 618591,88 грн.
за вказаною податковою накладною.

При цьому, судом не приймаються до
уваги доводи відповідача про те, що
позивачем було допущено помилку в
індивідуальному податковому номері
ТОВ «СВП «Криворіждорвибухпром»,
оскільки як видно зі змісту додатку 8,
він містить і найменування
контрагента, а тому допущення помилки
в індивідуальному податковому номері
не може бути підставою для висновків
про неправомірність включення
позивачем вищевказаної суми ПДВ до
податкового кредиту (а.с.28 том 1).

Не можуть бути також покладені в основу
даного рішення і твердження
відповідача про те, що форма
уточнюючого розрахунку, затвердженого
наказом МФУ №1492 від 25.11.2011р. не
передбачає подання за довільною формою
пояснень щодо причин внесення змін до
показників податкової звітності з
огляду на те, що згідно з нормами п.46.4
ст.46 ПК України передбачено право
платника податків подати разом з
податковою декларацією доповнення до
такої декларації, які складені за
довільною формою, що вважатиметься
невід'ємною частиною податкової
декларації. Таке доповнення подається
з поясненнями мотивів його подання.

За викладеного, суд приходить до
висновку, що за аналогією щодо умов
подання доповнення до податкової
декларації, до уточнюючого розрахунку (
який є як і податкова декларація,
податковою звітністю) також можуть
бути застосовані вищевказані норми
п.46.4 ст.46 ПК України.

Так, як свідчать матеріали справи,
позивачем у довільній формі 29.11.2013р.
було подано письмове пояснення до
уточнюючого розрахунку за серпень 2013р.
в якому позивач повідомив про допущені
помилки у зазначенні індивідуального
податкового номеру ТОВ «СВП
«Криворіждорвибухпром» у додатку 8 до
податкової декларації з ПДВ за серпень
2013р. та просив дане пояснення вважати
невід'ємною частиною уточнюючого
розрахунку за серпень 2013р. (а.с.29 том 1).

Отримання зазначеного письмового
пояснення податковою інспекцією в
судовому засіданні не заперечувалося.

Щодо посилань податкового органу на не
подання позивачем документів, що
підтверджують витрати на проїзд,
проживання, відрядження робітників ТОВ
«СВП «Криворіждорвибухпром», яке
знаходиться за адресою:
Дніпропетровська область,
м.Апостолове, вул.Леніна, б.63, то суд
приходить до висновку, що витребування
таких документів податковим
інспектором у позивача є
безпідставним, оскільки вищевказані
документи є документами первинного
бухгалтерського обліку не позивача, а
його контрагента - ТОВ «СВП
«Криворіждорвибухпром», у зв'язку з чим
такі документи не можуть знаходитися у
позивача з огляду на те, що відповідно
до норм Конституції України та
податкового законодавства
відповідальність за ведення
бухгалтерського обліку покладено на
кожного платника податків окремо.

Приймаючи до уваги викладене, суд
приходить до висновку, що позивачем
було правомірно сформовано податковий
кредит по взаємовідносинах з ТОВ «СВП
«Криворіждорвибухпром» у сумі 619591,88
грн. за податковою накладною №1 від
08.08.2013р.

Що стосується взаємовідносин позивача
з ТОВ «НВО «ЗСТ» та ТОВ
«Мечелспецсталь» слід зазначити
наступне.

Як видно зі змісту акту перевірки від
31.12.2013р. податковим інспектором
зроблено висновок про те, що позивачем
не було підтверджено реальність
здійснення фінансово-господарської
операції з вказаними контрагентами з
підстав того, що позивачем не надано до
перевірки товарно-транспортних
накладних на поставку товару,
сертифікати якості (відповідності) на
придбані товарі, інші первинні
документи, а також отримані акти
перевірок інших податкових органів по
взаємовідносинах позивача з ТОВ «НВО
«ЗСТ» та ТОВ «Мечелспецталь».

Однак такі висновки податкового органу
не ґрунтуються на нормах чинного
законодавства і є помилковими,
виходячи з наступного.

У відповідності до п.2 ст. 3 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

Правила податкового обліку
визначаються відповідними
нормативними документами, що
регламентують порядок оподаткування в
Україні.

Згідно ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкуванням оброблених даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Такі первинні документи повинні мати
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Так, між позивачем (покупцем) та ТОВ
«Мечелспецсталь» (постачальником) було
укладено договір поставки
№2013/н/ОМСТ/1086 від 04.09.2013р. за умовами
якого постачальник зобов'язувався
передати покупцю у власність товар
(«сталь угловая»), а покупець
зобов'язувався прийняти товар та
оплатити його на умовах, передбачених
цим договором (а.с.197-202 том 1).

Як встановлено в судовому засіданні
факт поставки товару не відбувся у
зв'язку з порушенням постачальником
умов договору поставки, однак факт
перерахування позивачем коштів в
рахунок оплати за цим договором
підтверджується копією рішення
господарського суду м.Києва від 16.01.2014р.
у справі №910/22361/13, яке набрало законної
сили 04.02.2014р. та за яким встановлено
реальність господарської операції
щодо стягнення з ТОВ «Мечелспецсталь»
на користь позивача коштів за вказаним
договором (а.с.203-208 том1, а.с.1 том 2).

Отже, факт реальності взаємовідносин
позивача з ТОВ «Мечелспецсталь»
підтверджено вказаним вище судовим
рішенням, яке набрало законної сили.

За приписами ст.72 Кодексу
адміністративного судочинства України
обставини, встановлені судовим
рішенням у господарській справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ , у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Є неспроможними і доводи податкового
інспектора про посилання на акти
перевірок інших податкових інспекцій
щодо контрагентів позивача, які були
враховані під час перевірки з огляду на
те, що відповідно до норм ст.61
Конституції України юридична
відповідальність платника податків
носить індивідуальний характер та
позивач не може нести відповідальності
за дії, вчинені його контрагентами у
ході здійснення їх господарської
діяльності.

Також, 03.07.2013р. між позивачем (покупцем)
та ТОВ «НВО «ЗСТ» (постачальник) було
укладено договір поставки №2013/п/ОМТС/859
за умовами якого постачальник
зобов'язувався передати покупцеві у
власність товар (труби), а покупець
зобов'язувався прийняти цей товар і
оплатити його вартість на умовах,
визначених цим договором (а.с.234-245 том 1).

Факт реальності здійснення
господарської операції за цим
договором поставки підтверджується
первинними бухгалтерськими
документами, а саме: копією
відповідного договору, копіями
рахунків на оплату, копіями видаткових
накладних, копіями сертифікатів
якості, копіями податкових накладних,
копіями виписок банку, де позивачем у
складі вартості товару було сплачено і
суму ПДВ (а.с.209-245 том 1).

Зазначені вище первинні бухгалтерські
документи досліджені у ході судового
розгляду справи відповідають вимогам
ст.ст.1, 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» і є належними
доказами, що підтверджуються фактичне
здійснення господарської операції.

Нормами підпункту 14.1.191 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України
передбачено, що постачання товарів - це
будь-яка передача права на
розпорядження товарами як власник, у
тому числі продаж, обмін чи дарування
такого товару, а також постачання
товарів за рішенням суду.

У відповідності до підпункту «а»
пункту 185.1 статті 185 Податкового
кодексу України об'єктом оподаткування
є операції платника податку з
постачання товарів, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу, у тому числі операції з
передачі права власності на об'єкти
застави позичальнику (кредитору), на
товари, що передаються на умовах
товарного кредиту, а також з передачі
об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю.

Право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій , зокрема, з
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг - п.198.1 ст.
198 ПКУ.

Пунктом 198.2 ст. 198 вказаного вище
Кодексу, визначено, що датою виникнення
права платника податку на віднесення
сум податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

За приписами пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні
фонди почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного
податкового періоду, а також від
того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПКУ
не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

Відповідно до пункту 201.4, 201.6 статті 201
ПКУ податкова накладна виписується у
двох примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг. Податкова
накладна є податковим документом і
одночасно відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

З аналізу наведених норм видно, що
датою виникнення у платника податку
права на формування податкового
кредиту з податку на додану вартість є,
зокрема, дата списання коштів з
банківського рахунка платника податку
на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною, при цьому,
передбачено, що право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного
податкового періоду, а також від
того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Водночас, судом встановлено факт
наявності у позивача податкових
накладних, оформлених належним чином,
що підтверджено як змістом акту
перевірки від 31.12.2013р., так і наявними в
матеріалах справи копіями наданих
податкових накладних.

Таким чином, отримання позивачем
податкової накладної є підставою для
включення її до податкового кредиту з
податку на додану вартість протягом
звітного періоду згідно до вимог ст.198
ПК України.

При цьому, слід зазначити, що норми ст.198
ПК України не містять заборони на
формування податкового кредиту з ПДВ у
разі відсутності товарно-транспортної
накладної , сертифікатів якості товару
за умови наявності інших оформлених у
встановленому законодавством порядку
первинних бухгалтерських документів,
визначених ст.9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні».

Щодо взаємовідносин позивача з ТОВ
«Крост», ПП «Віра»,, ТОВ «Люм'єр
Україна», ТОВ «Універсал
Електромонтаж» слід зазначити, що є
безпідставними посилання податкового
інспектора на те, що послуги, надані
вказаними контрагентами позивачеві
щодо проведення підрядних робіт, є
благодійними послугами, були придбані
заздалегідь з метою благодійної
передачі цих послуг, а тому позивач не
мав права відображати податковий
кредит по таких послугах та самостійно
зазначив у заявках на оплату та
переплату у графі «стаття бюджету» -
благодійність, оскільки як свідчать
матеріали справи позивачем укладались
з вищевказаними суб'єктами
господарювання договори підряду на
виконання будівельних робіт
№2013/д/ОГЭ/990 від 01.08.2013р. (з ТОВ
«Універсал Електромонтаж»), №2013/д/УЖ/1982
від 08.08.2013р. (з ТОВ «Люм'єр Україна»),
№2013/д/УЖ/975 від 05.08.2013р. (ПП «Віра»),
№2013/д/УКС/1005 від 13.08.2013р. (ТОВ «Крост»)-
(а.с.186-235 том 2).

Факт реальності здійснення
господарських операцій за
вищевказаними договорами
підтверджується первинними
бухгалтерськими документами, а саме:
копіями відповідних договорів підряду,
копіями накладних на відпуск
матеріалів, копіями актів прийомки
виконаних ремонтних робіт, копіями
рахунків на оплату, копіями податкових
накладних, копіями виписок банку зі
змісту яких видно, що позивачем у
складі придбаних послуг була сплачена
і сума ПДВ (а.с.2-185 том 2).

При цьому, слід зазначити, що жодних
документів, які б свідчили про те, що ці
ремонті роботи є благодійними
послугами ні позивачем, ні
представниками відповідача у ході
судового розгляду справи не надано.

Також слід зазначити, що є
неспроможними висновки податкового
інспектора у акті перевірки від
31.12.2013р. про те, що позивачем завищено
суму податкового кредиту та суму
від'ємного значення з ПДВ, завищено
суму бюджетного відшкодування,
оскільки позивачем віднесено витрати
на ремонт об'єктів соціальної
інфраструктури, невиробничих основних
засобів, які не використовуються в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності позивача з
огляду на не, що відповідно до п.198.3
ст.198 ПК України передбачено право на
нарахування податкового кредиту
незалежно від того, чи такі послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду.

Частина 1 статті 71 КАС України
встановлює, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення, а
ч. 2 ст. 71 КАС України визначає, що в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Представники відповідача в ході
судового розгляду справи не надали
жодних доказів та не навели жодних
підстав, які б свідчили про
обґрунтованість прийняття податковим
органом оспорюваних податкових
повідомлень-рішень від 20.01.2014р. або
спростовували надані докази та
твердження позивача.

Також, судом не приймається до уваги і
доводи відповідача про те, що уточнюючі
розрахунки податкових зобов'язань з
ПДВ позивача за червень та липень 2013р. з
додатком 5 за якими збільшено від'ємне
значення різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту поточного звітного періоду на
суму ПДВ 513100 грн. не були визнані
податковою інспекцією податковою
звітністю про що позивачеві
направлено повідомлення про відмову у
прийнятті зазначеної звітності з
огляду на те, що відповідних доказів на
підтвердження зазначеного суду не
надано, при цьому, вказані твердження
відповідача спростовуються наданими
позивачем копіями квитанцій №2 від
18.09.2013р., які свідчать про прийняття
зазначених уточнюючих розрахунків
податковою інспекцією (а.с.31-41 том 1).

Відповідно до ст.19 Конституції України
органи державної влади та місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно до ч.3 ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності
суб'єктів владних повноважень
адміністративні суди перевіряють, чи
прийняті (вчинені) вони на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України; з використанням повноважень з
метою, з якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення ( вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення ( дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Перевіривши правомірність прийняття
оспорюваних податкових
повідомлень-рішень у відповідності до
вимог ч.3 ст.2 вищевказаного Кодексу, суд
приходить до висновку, що відповідачем
прийнято оспорювані податкові
повідомлення-рішення від 20.01.2014р. не у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України та без урахування
всіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії), а тому
оспорювані податкові
повідомлення-рішення є протиправними
і підлягає скасуванню.

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат, суд виходить із того, що
відповідно до ч.1 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

За таких обставин, слід стягнути з
Державного бюджету України на користь
позивача понесені ним судові витрати
по сплаті судового збору за платіжним
дорученням №1760 від 20.01.2014р. в розмірі 487
грн. 20 коп. (а.с.56).

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 71, 86, 94, 122, 160, 161,
162, 163,167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Публічного
акціонерного товариства «Південний
гірничо-збагачувальний комбінат» до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників у м. Дніпропетровську
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів про визнання протиправними
та скасування податкових
повідомлень-рішень № та №
від 20.01.2014р. - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників у м.Дніпропетровську
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів № та № від
20.01.2014р.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Публічного акціонерного
товариства «Південний
гірничо-збагачувальний комбінат» (50026,
Дніпропетровська область, м. Кривий
Ріг, ) - судові витрати
по сплаті судового збору - 487 грн. 20 коп. (
чотириста вісімдесят сім грн. 20 коп.).

Постанова може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд шляхом подання
апеляційної скарги до суду першої
інстанції з одночасним направленням
копії апеляційної скарги до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів з дня проголошення постанови або
протягом десяти днів з моменту
отримання копії постанови відповідно
до вимог ст. 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова суду набирає законної сили у
порядку та у строки, визначені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Повний текст постанови складений
12.03.2014р.

Суддя С.О.
Конєва