Справа № 805/2718/14
Суддя: Шинкарьова І.В.
Дата ухвалення: 2014-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2014 р.
Справа № 805/2718/14

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

Донецький окружний
адміністративний суд у складі
головуючого судді Шинкарьової І.В.,
розглянувши у письмовому провадженні
адміністративну справу за позовом
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до
Селидівського відділення
Красноармійської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області, Красноармійської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області про скасування
вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-324
від 20 лютого 2014 року зі сплати єдиного
внеску у розмірі 3606,73 грн., -

В С Т А Н О В
И В:

Позивач, Фізична особа-підприємець
ОСОБА_1, звернувся до Донецького
окружного адміністративного суду з
позовом до Селидівського відділення
Красноармійської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області про скасування вимоги про
сплату боргу (недоїмки) № Ф-324 від 20
лютого 2014 року зі сплати єдиного внеску
у розмірі 3606,73 грн., мотивуючи свої
вимоги тим, що є пенсіонером за віком та
знаходиться на обліку в управлінні
Пенсійного фонду в м.Сніжне, при цьому
займається підприємницькою
діяльністю, має статус фізичної
особи-підприємця. Відповідачем була
надіслана вимога №Ф-324 від 20 лютого 2014
року зі сплати єдиного внеску у розмірі
3606,73 грн. Позивач вважає вимогу
протиправною, оскільки ст.4 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», в редакції, що
діє з 06 серпня 2011 року передбачений
перелік фізичних осіб, які
звільняються від сплати за себе
єдиного внеску, зокрема до цієї
категорії відносяться підприємці, які
є пенсіонерами за віком, їх участь у
системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування
може бути виключно на добровільних
умовах. Тому просить суд скасувати
вимогу №Ф-324 від 20 лютого 2014 року зі
сплати єдиного внеску у розмірі 3606,73
грн.

Представник відповідача 2 надав
заперечення, в яких зазначає, що
відповідно до п.4 ч.1 ст.4 Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" платниками
єдиного внеску є: фізичні особи -
підприємці, в тому числі ті, які обрали
спрощену систему оподаткування, та
члени сімей цих осіб, які беруть участь
у провадженні ними підприємницької
діяльності. Згідно норм цього закону,
особи, які обрали спрощену систему
оподаткування звільняються від сплати
за себе єдиного внеску з 01 серпня 2011
року, якщо вони є пенсіонерами за віком
або інвалідами і одержують згідно
Закону України пенсію або соціальну
допомогу. Такі особи можуть бути
платниками єдиного внеску виключно, за
умови їх добровільної участі в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування. Позивач з 14
червня 2010 року отримає пенсію по втраті
годувальника, тому сплачує єдиний
внесок на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на загальних
підставах. Таким чином, просить
відмовити у позові в повному обсязі.

Ухвалою Донецького окружного
адміністративного суду від 09 квітня 2014
року до участі у розгляді справи
залучений другий відповідач -
Красноармійська об'єднана державна
податкова інспекція Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області.

Позивач надала заяву про розгляд
справи у письмовому провадженні,
позовні вимоги підтримує.

Представники відповідачів до судового
засідання не з'явилися, про час та місце
розгляду справи повідомлялися
належним чином, надали заяву про
розгляд справи без їх участі.

Приймаючи до уваги, що не всі особи, які
беруть участь у справі, прибули у
судове засідання та належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового розгляду, відповідно до ч.6
ст.128 КАС України суд розглядає справу у
письмовому провадженні.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

Дослідивши матеріали справи та
оцінивши подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, суд вважає, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
частково виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідачем
надіслана Фізичній особі-підприємцю
ОСОБА_1 вимога від 20 лютого 2014 року №Ф-324
про сплату боргу з єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в розмірі 3606,73
грн. (а.с.4).

Згідно з розрахунків вимоги від 20
лютого 2014 року №Ф-324 про сплату боргу з
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування,
включає заборгованість зі сплати
страхового внеску за 2 квартал 2013 року в
сумі 1194,03 грн., за 3 квартал 2013 року в
сумі 1194,03 грн., за 4 квартал 2013 року в
сумі 1218,67 грн. (а.с.27,32).

Позивач, ОСОБА_1, з 14 червня 2010 року
отримує пенсію по втраті годувальника,
є пенсіонером за віком. Також позивач з
26 червня 2003 року має статус фізичної
особи-підприємця, перебуває на
спрощеній системі оподаткування
(а.с.5,6,7,8).

Правові та організаційні засади
забезпечення збору та обліку єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку визначаються
Законом України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування".

З 06 серпня 2011 року набрала чинності
частина 4 статті 4 цього Закону,
відповідно до якої особи, зазначені у
пункті 4 частини першої цієї статті
(тобто фізичні особи - підприємці, в
тому числі ті, які обрали спрощену
систему оподаткування), які обрали
спрощену систему оподаткування,
звільняються від сплати за себе
єдиного внеску, якщо вони є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримують відповідно до закону
пенсію або соціальну допомогу. Такі
особи можуть бути платниками єдиного
внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

В судовому засіданні встановлено, що
між позивачем та відповідачем
відповідно до вимог ст.12 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" договір про
добровільну участь у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування не укладався.

Доказів добровільної участі позивача у
системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування
відповідач суду не надав.

Стаття 1 Закону України "Про пенсійне
забезпечення" передбачає, що громадяни
України мають право на державне
пенсійне забезпечення за віком, по
інвалідності, у зв'язку з втратою
годувальника та в інших випадках,
передбачених цим Законом.

За цим Законом призначаються трудові
пенсії та соціальні. До трудових
відносяться пенсії: за віком; по
інвалідності; в разі втрати
годувальника; за вислугу років.
Статтею 12 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» визначено, що право на
пенсію за віком мають: чоловіки - після
досягнення 60 років і при стажі роботи
не менше 25 років; жінки - після
досягнення 55 років і при стажі роботи
не менше 20 років. Стаття 13 цього ж
Закону визначає категорії працівників,
які на пільгових умовах мають право на
пенсію за віком, незалежно від місця
останньої роботи.

Відповідно до ч.1 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", пенсіонер це особа, яка
відповідно до цього Закону отримує
пенсію.

Оскільки позивач є пенсіонером за
віком та отримує пенсію по втраті
годувальника, а ч.4 ст.4 Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" не містить
застережень щодо її незастосування до
осіб, які є пенсіонерами за віком та
отримують пенсію по втраті
годувальника, позивач не повинен
сплачувати за себе єдиний внесок.

З урахуванням вищевикладеного, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
підлягають задоволенню.

Згідно з частини 2 статті 71 КАС України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем не доведено
правомірність дій в частині складання
вимоги №Ф-324 від 20 лютого 2014 року про
сплату недоїмки зі сплати єдиного
внеску на суму 3606,73 грн. зі сплати
страхового внеску за 2-4 квартали 2013
роки.

Згідно ч. 3 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог.

Керуючись ст.ст.2-15, 17-18, 33-35, 41-42, 47-51, 56-59,
69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 110-111, 121, 122-143, 151-154, 158,
162, 163, 167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до
Селидівського відділення
Красноармійської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області, Красноармійської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області про скасування
вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-324
від 20 лютого 2014 року зі сплати єдиного
внеску у розмірі 3606,73 грн. -
задовольнити.

Скасувати вимогу №Ф-324 від 20 лютого 2014
року про сплату суми недоїмки зі сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування в сумі
3606,73 грн.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 витрати по сплаті судовий збір у
розмірі 182,70 грн.

Постанова може бути оскаржена через
Донецький окружний адміністративний
суд в апеляційному порядку протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Шинкарьова І.В.