Справа № 806/478/14
Суддя: Гурін Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2014-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2014 р.
м.Житомир справа №
806/478/14

категорія 8.3

Житомирський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гуріна Д.М.,

секретар судового засідання - Галайба
І.Б.,

за участю:представника позивача -
ОСОБА_1,

представника відповідача - Самохвала
А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 до Малинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень, рішення
про застосування штрафних санкцій,
вимоги про сплату боргу (недоїмки)

встановив:

31 січня 2014 року до Житомирського
окружного адміністративного суду
звернулася фізична особа-підприємець
ОСОБА_3 (далі - ФОП ОСОБА_3) до Малинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області
(далі - Малинська ОДПІ) про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень.

Ухвалами судді Житомирського
окружного адміністративного суду від 3
лютого 2014 року відкрито провадження у
даній справі та призначено справу до
судового розгляду.

У позовній заяві ФОП ОСОБА_3 вказав, що
Малинською ОДПІ проведено
документальну планову виїзну
перевірку ФОП ОСОБА_3 щодо
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податків і
зборів за період з 1 січня 2011 року до 31
грудня 2012 року, правильності
нарахування, обчислення та сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування за
період з 1 січня 2011 року до 31 грудня 2012
року, виконання вимог валютного та
іншого законодавства за період з 1
січня 2011 року до 31 грудня 2012 року. За
результатами перевірки відповідачем
було складено акт перевірки
№3/17-222/НОМЕР_1 від 11 січня 2014 року. На
підставі вказаного акту перевірки
Малинською ОДПІ прийнято податкове
повідомлення-рішення від 24 січня 2014
року №, яким визначено грошове
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб на загальну суму 39447 грн 60
коп., в тому числі 31150 грн 08 коп. та
штрафні (фінансові) санкції в сумі 8297
грн 52 коп., податкове
повідомлення-рішення від 24 січня 2014
року №, яким донараховано 31674 грн
44 коп. єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування та податкове
повідомлення-рішення від 24 січня 2014
року №, яким визначено грошове
зобов'язання з податку на додану
вартість на загальну суму 25161 грн 25 коп.,
в тому числі основний платіж 20129 грн 00
коп. та штрафні (фінансові) санкції в
сумі 5032 грн 25 коп.. Просить визнати
протиправними та скасувати податкові
повідомлення-рішення від 24 січня 2014
року №, № та №.

Під час розгляду справи позивачем було
збільшено позовні вимоги, а саме:
позивач окрім заявлених раніше
позовних вимог просить визнати
незаконною та скасувати вимогу про
сплату боргу (недоїмки) від 11 січня 2014
року №Ф-1, якою визначено суму боргу зі
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування. (Том №1 а.с.56-58).
Заяву про збільшення позовних вимог
прийнято судом (Том №2, а.с. 13).

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримала
повністю та просила адміністративний
позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти позову заперечував та
просив у задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які
беруть участь у справі, з'ясувавши
обставини у справі та перевіривши їх
доказами, приходить до висновку про
часткове задоволення позову з
наступних підстав.

З 17 грудня 2013 року до 30 грудня 2013 року
посадовими особами Малинської ОДПІ
проведено документальну планову
виїзну перевірку ФОП ОСОБА_3 щодо
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податків і
зборів за період з 1 січня 2011 року до 31
грудня 2012 року, правильності
нарахування, обчислення та сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування за
період з 1 січня 2011 року до 31 грудня 2012
року, виконання вимог валютного та
іншого законодавства за період з 1
січня 2011 року до 31 грудня 2012 року. (Том
№1 а.с.19-20).

За результатами перевірки
відповідачем було складено акт
перевірки від 11 січня 2014 року
№3/17-222/НОМЕР_1 (Том №3 а.с.19-51), у якому
зафіксовано порушення податкового
законодавства, а саме:

1) пункту 138.1, пункту 138.4, пунктів 138.6 - 138.9,
підпунктів 138.10.2 - 138.10.4, пункту 138.10
пункту 138.11 статті 138, підпункту 139.1.5
пункту 139.1 статті 139, пункту 177.2 та
пункту 177.4 статті 177 Податкового
кодексу України, у результаті чого
занижено загальний оподатковуваний
дохід, який враховується при
обчисленні чистого оподатковуваного
доходу на суму 16563 грн 00 коп., в тому
числі за 2011 рік на суму 16416 грн 30 коп. за
2012 року - на суму 146 грн 70 коп. та
завищено витрати безпосередньо
пов'язані з одержанням доходу на суму
173232 грн 20 коп., в тому числі: за 2011 рік на
суму 85556 грн 10 коп., за 2012 рік на суму 87676
грн 10 коп. в результаті чого занижено
чистий оподатковуваний дохід, всього
на суму 189795 грн 20 коп. в результаті чого
донарахованого податку на доходи
фізичних осіб, що підлягає сплаті в
бюджет на суму 31150 грн 08 коп. (Том №3, а.с.
50);

2) пункту 1 частини 2 статті 6, пункту 2
частини 1 статті 7 та частини 2 статті 9
Закону України від 8 липня 2010 року №2464-VI
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» (далі - Закон
України №2464-VI) у результаті чого
занижено суму єдиного внеску, яка
підлягає сплаті в бюджет на 31674 грн 44
коп. (Том №3, а.с. 50);

3) пункту 176.2 статті 176 Податкового
кодексу України та «Порядку заповнення
та подання податковими агентами
податкового розрахунку сум доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податку , і сум утриманого з
них податку», затвердженого наказом
Державної податкової адміністрації
України за №1020 від 24 грудня 2010 року,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 13 січня 2011 року №46/18784,
достовірності, повноти відображення в
ньому відповідних відомостей
встановлено порушення, а саме:
проводились виплати доходів на користь
платників податків - фізичних осіб, які
не були відображені в податкових
розрахунках сум доходу, нарахованого
(сплаченого) на користь платників
податку, і сум утриманого з них податку
(форма №1ДФ) всього на суму 82641 грн 00
коп., в тому числі за 2 квартал 2011 року -
10925 грн 00 коп., за 4 квартал 2011 року - 175
грн 00 коп., за 3 квартал 2012 року - 120 грн 00
коп., за 4 квартал 2012 року - 71301 грн 00 коп.
(Том №3, а.с. 50).

В акті встановлено також порушення
пункту 198.1, пункту 198.3 та підпункту «г»
пункту 198.5 статті 198 Податкового
кодексу України, у результаті чого ФОП
ОСОБА_3 занижено податок на додану
вартість, що підлягає сплаті в бюджет
на суму 20129 грн 00 коп. (Том №3, а.с. 51).

На підставі акта документальної
планової виїзної перевірки від 11 січня
2014 року №3/17-222/НОМЕР_1, за порушення
викладені у розділі ІІІ висновки, а
саме:

за порушення пункту 198.1, пункту 198.3,
підпункту «г» пункту 198.5 статті 198
Податкового кодексу України
Малинською ОДПІ прийнято податкове
повідомлення-рішення форми «Р» від 24
січня 2014 року №, яким визначено
грошове зобов'язання з податку на
додану вартість на загальну суму 25161
грн 25 коп., в тому числі основний платіж
20129 грн 00 коп. та штрафні (фінансові)
санкції в сумі 5032 грн 25 коп. (Том №1, а.с.
18);

за порушення пункту 138.1, пункту 138.4,
пунктів 138.6 - 138.9, підпунктів 138.10.2 - 138.10.4,
пункту 138.10 пункту 138.11 статті 138,
підпункту 139.1.5 пункту 139.1 статті 139,
пункту 177.2 та пункту 177.4 статті 177,
пункту 176.2 статті 176 Податкового
кодексу України Малинською ОДПІ
прийнято податкове
повідомлення-рішення форми «Р» від 24
січня 2014 року №, яким визначено
грошове зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб на загальну суму
39447 грн 60 коп., в тому числі 31150 грн 08 коп.
та штрафні (фінансові) санкції в сумі 8297
грн 52 коп. (Том №1, а.с. 17);

за порушення пункту 1 частини 2 статті 6,
пункту 2 частини 1 статті 7 та частини 2
статті 9 Закону України №2464-VI
Малинською ОДПІ прийнято рішення від 24
січня 2014 року №, яким
донараховано 31674 грн 44 коп. єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування. (Том №1 а.с.16).

На підставі рішення від 24 січня 2014 року
№ про донарахування єдиного
внеску, позивачу була виставлена та
направлена вимога від 11 січня 2014 року
№Ф-1 про сплату недоїмки на загальну
суму 31674 грн 44 коп. (Том №1, а.с. 59).

Представник позивача у судовому
засіданні пояснив, що не погоджується з
висновками податкового органу
виходячи з підстав викладених у
позовній заяві. Стосовно податкового
кредиту пояснила, що позивачем під час
перевірки були надані усі необхідні
первинні документи та податкові
накладні оформлені у відповідності до
вимог чинного законодавства.
Податковий кредит був сформований із
сум податку на додану вартість, що
задекларовані у ціні
паливно-мастильних матеріалів та
ремонту автомобілів, в частині
придбання товарно-матеріальних
цінностей та використання їх в
господарській діяльності. Стосовно
донарахування податку на доходи
фізичних осіб представник позивача
пояснила, що основною підставою для
донарахування податкових зобов'язань
стало віднесення сум
паливно-мастильних матеріалів, витрат
на ремонт авто та на службові
відрядження до валових витрат, що на
думку податкового органу не
відноситься до операційних витрат,
однак позивач є перевізником і доходи
отримує саме від цієї діяльності тому
правомірно сформував витрати оскільки
службові відрядження безпосередньо
пов'язані із отриманням доходу. На
підтвердження чого під час перевірки
були надані усі первинні документи
стосовно перевезень. За таких обставин
представник позивача вважає, що
відповідач не мав права виключати
витрати на відрядження та на ремонт
авто зі складу операційних витрат та
донараховувати податкові зобов'язання.
Стосовно нарахування єдиного внеску
представником позивача пояснено, що
оскільки не відбулось завищення витрат
та заниження доходу, то в даному
випадку відсутні підстави для
нарахування єдиного внеску.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти позовних вимог та змін
до них заперечував та просив відмовити
у їх задоволенні оскільки прийняті
податковим органом рішення та вимога
відповідають вимогам чинного
законодавства та є правомірними з
підстав, викладених у письмових
запереченнях. (Том №3 а.с.159-161). У своїх
запереченнях представник відповідача
стосовно зобов'язань зі сплати податку
на доходи з фізичних осіб зазначив, що
згідно даних податкової декларації про
майновий стан і доходи за 2011-2012 роки
позивачем задекларовано загальний
оподатковуваний дохід в сумі 5772094 грн 00
коп. в ході перевірки виявлено
заниження загального оподатковуваного
доходу на суму 16563 грн 00 коп. (без
податку на додану вартість), на
підставі чого позивачем занижено
загальний оподатковуваний дохід на
суму 16563 грн 00 коп., відповідно даних
податкової декларації про майновий
стан і доходи за 2011-2012 роки позивачем
задекларовано витрат в сумі 5510689 грн 00
коп. у ході перевірки відображених у
податковій декларації про майновий
стан і доходи за 2011-2012 роки сум валових
витрат виявлено завищення валових
витрат на загальну суму 173232 грн 20 коп., а
саме: витрати, які понесені під час
перебування у відрядженні та витрати
на здійснення ремонту основних засобів
на суму 42383 грн 50 коп. (без податку на
додану вартість). Представник
відповідача вважає, що позивач
перебуваючи на загальній системі
оподаткування не має права включати до
складу витрат витрати, які понесені ним
під час перебування у відрядженні,
оскільки дані витрати не відносяться
до операційної діяльності та витрати,
які пов'язані із використанням
транспортного засобу, а саме: вартість
придбання запасних частин, придбання
шин на суму 83091 грн 70 коп. До переліку
витрат фізичної особи-підприємця,
безпосередньо пов'язаних з отриманням
доходів, належать
документально-підтверджені витрати, що
включаються до витрат операційної
діяльності. Стосовно донарахування
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість на загальну суму 25161
грн 25 коп. представник відповідача
вважає, що позивачем неправомірно
включено до складу податкового кредиту
суму податку на додану вартість за
операції, що не є господарською
діяльністю платника податків, а
стосовно визначення зобов'язання щодо
сплати єдиного внеску представник
відповідача пояснив, що у результаті
заниження суми чистого
оподатковуваного доходу на суму 87822 грн
80 коп., занижено суму єдиного внеску,
який підлягає сплаті в бюджет на 30474 грн
50 коп.

Правовідносини у даній справі
регулюються Податковим кодексом
України у редакції, що була чинною на
час виникнення спірних правовідносин
та Законом України №2464-VI.

Стосовно вимог позивача щодо визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від 24
січня 2014 року № про визначення
грошового зобов'язання з податку з
доходів фізичних осіб в сумі 39447 грн 60
коп. суд зазначає наступне.

В акті перевірки посадовими особами
Малинської ОДПІ зазначено, що
позивачем занижено суми податку на
доходи фізичних осіб у розмірі 31150 грн 08
коп., у тому числі: за рахунок
збільшення загального
оподатковуваного доходу у розмірі 16563
грн 00 коп.: за 2011 рік на 16416 грн 00 коп. за
2012 рік на 146 грн 70 коп. на підставі чого
перевіркою встановлено не включення до
його складу в повному обсязі сум
коштів. що надійшли на розрахунковий
рахунок за виконані роботи; зменшено
витрати безпосередньо пов'язані з
отриманням доходу на суму 173232 грн 20 коп.
шляхом виключення з їх складу витрат на
паливно-мастильні матеріали та
витрати, пов'язані з використанням
транспортного засобу, а саме: вартість
отриманих послуг по ремонту вантажного
автомобіля на суму 42383 грн 50 коп. та
вартість придбаних запасних частин,
шин на суму 83091 грн 00 коп. Такі висновки
податковим органом здійснено на тій
підставі, що фізична особа-підприємець,
яка знаходиться на загальній системі
оподаткування не має права включати до
валових витрат витрати, які понесені
ним під час перебування у відрядженні
та не має права включати до складу
валових витрат витрати, що пов'язані з
використанням транспортного засобу
(вартість запасних частин, шин,
технічного обслуговування
транспортного засобу), оскільки такі
витрати не вважаються витратами
операційної діяльності.

Стосовно збільшення загального
оподатковуваного доходу у розмірі 16563
грн 00 коп. суд погоджується з
висновками податкового органу з огляду
на наступне.

Згідно з даними податкової декларації
про майновий стан і доходи за 2011-2012 роки
позивачем задекларовано загальний
оподатковуваний дохід в сумі 5772094 грн 00
коп. У ході перевірки відображених у
податковій декларації про майновий
стан і доходи за 2011-2012 роки сум
отриманого доходу виявлено заниження
загального оподатковуваного доходу на
суму 16563 грн 00 коп. (без податку на
додану вартість), а саме, згідно виписок
Житомирського РУ ПАТ КБ «Приватбанк» у
м. Житомирі №8653 на розрахунковий
рахунок ФОП ОСОБА_3 за період з 1 січня
2011 року до 31 грудня 2012 року надійшло
коштів на суму 5788657 грн 00 коп. (без
податку на додану вартість), у тому
числі за 2011 рік - 2783337 грн 30 коп. за
виконані роботи, надані послуги від
наступних платників: Малинська РДЛВМ
за виготовлені металеві ворота згідно
договору №76 від 18 квітня 2011 року,
накладна №1 від 19 квітня 2011 року на суму
4583 грн 33 коп. (без податку на додану
вартість); ПРАТ «Пинязевицький кар'єр»
за виготовлення металевих грат на суму
9166 грн 67 коп. (без податку на додану
вартість); ДП «Малинський лісгосп» за
виготовлення металевих грат» згідно
рахунку №5 від 13 січня 2011 року та №78 від
18 листопада 2011 року на суму 5083 грн 30 коп.
(без податку на додану вартість);
кінцевий споживач за надані
транспортні послуги на суму 1000 грн 00
коп. (без податку на додану вартість);
ПАТ «ПБК «Славутич» за надані
транспортні послуги на суму 2763504 грн 00
коп. За 2012 рік - 3005319 грн 70 коп. за
виконані роботи, надані послуги від
наступних платників: ПАТ «ПБК
«Славутич» за надані транспортні
послуги на суму 3005173 грн 00 коп.;
Нараховані банком відсотки згідно
депозитного договору №151593 від 27 липня
2012 року на суму 146 грн 70 коп., а саме: 23
серпня 2012 року ФОП ОСОБА_3 були
перераховані кошти в сумі 190000 грн 00 коп.
на депозит згідно відкритої оферти
банку, договору №151593 від 25 липня 2012
року (без податку на додану вартість)
строком на 3 дні ставка 9.20. та 27 серпня
2012 року кошти були повернуті банком на
розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_3. (Том
№3 а.с.29-31).

Відповідно до пункту 177.1 статті 177
Податкового кодексу України доходи
фізичних осіб-підприємців, отримані
протягом календарного року від
провадження господарської діяльності,
оподатковуються за ставками,
визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього
Кодексу.

Згідно з пунктом 177.2. Податкового
кодексу України об'єктом оподаткування
є чистий оподатковуваний дохід, тобто
різниця між загальним оподатковуваним
доходом (виручка у грошовій та не
грошовій формі) і документально
підтвердженими витратами, пов'язаними
з господарською діяльністю такої
фізичної особи - підприємця.

Позивачем було занижено загальний
оподатковуваний дохід на суму 16563 грн 00
коп., що підтвердила представник
позивача у судовому засіданні.

Враховуючи викладене суд дійшов
висновку про правомірність
донарахування податковим органом
грошового зобов'язання за заниження
ФОП ОСОБА_3 загального оподаткованого
доходу на суму 16563 грн 00 коп. та у
задоволенні позовних вимог у цій
частині відмовляє.

Стосовно зменшення витрат,
безпосередньо пов'язаних з отриманням
доходу на суму 173232 грн 20 коп. суд
зазначає наступне.

В акті перевірки посадовими особами
Малинської ОДПІ встановлено, що ФОП
ОСОБА_3 зайво включено до складу витрат
витрати, а саме: витрати на
паливно-мастильні матеріали (придбання
бензину); витрати, які пов'язані із
використанням транспортного засобу
(ремонт вантажного автомобіля,
вартість придбаних запасних частин,
придбаних шин). У результаті чого ФОП
ОСОБА_3 завищено валові витрати на суму
173232 грн 20 коп. (Том №3 а.с.33).

Суд не погоджується з такими
висновками податкового органу
виходячи з наступного.

У ході проведеної перевірки
відображених у податковій декларації
про майновий стан і доходи за 2011-2012 роки
сум валових витрат виявлено позивачем
задекларованих витрат в сумі 5510689 грн 00
коп. У ході проведеної перевірки
відображених у податковій декларації
про майновий стан і доходи за 2011-2012 роки
сум валових витрат виявлено завищення
валових витрат на загальну суму 173232 грн
20 коп., а саме: витрати, які понесені ФОП
ОСОБА_3 під час перебування у
відрядженні, вартість придбаного у ТОВ
«Квінта» бензину за 2011 році в кількості
5823,98 літрів на суму 47757 грн 00 коп. (без
податку на додану вартість), витрати на
здійснення ремонту основних засобів, а
саме вартість наданих послуг по
ремонту вантажного автомобіля «Рено»
на суму 42383 грн 50 коп. (без податку на
додану вартість). У тому числі: в 2011 році
ТОВ «Рено Тракс Україна» на суму 807 грн
40 коп. (без податку на додану вартість),
в 2012 році ПП ВКФ «Мотор» на суму 5826 грн 10
коп. (без податку на додану вартість) та
ФОП ОСОБА_5 на суму 35750 грн 00 коп. (без
податку на додану вартість); витрати,
які пов'язані з використанням
транспортного засобу, а саме: вартість
придбання запасних частин, придбання
шин на суму 83091 грн 70 коп. (без податку на
додану вартість), в тому числі: в 2011 році
ТОВ «Новий ресурс» (автошини) на суму
28791 грн 67 коп. (без податку на додану
вартість) та ТОВ «Фара-1» (запчастини) на
суму 8200 грн 00 коп. (без податку на додану
вартість), в 2012 році ТОВ «Новий ресурс»
(автошини) на суму 10700 грн 03 коп. (без
податку на додану вартість) та ФОП
ОСОБА_6 на суму 35400 грн 00 коп. (без
податку на додану вартість).

ОСОБА_3 з 15 березня 1995 року
зареєстрований як фізична
особа-підприємець з основним видом
економічної діяльності - вантажний
автомобільний транспорт. (Том №1 а.с.15).

За період з 1 січня 2011 року до 31 грудня
2012 року здійснював наступні види
діяльності: виробництво будівельних
металевих конструкцій і частин
конструкцій; та вантажний
автомобільний транспорт (основний вид
діяльності). (Том №3 а.с.21).

В акті перевірки наведено перелік
транспортних засобів, що
використовувались у перевіряємому
періоді ФОП ОСОБА_3 для здійснення
господарської діяльності
(транспортних перевезень вантажів).
(Том №3 а.с.21-23).

Представником позивача пояснено у
судовому засіданні, що основним
контрагентом-покупцем транспортних
послуг ФОП ОСОБА_3 є ВАТ
«Пиво-безалкогольний комбінат
«Славутич», а тому витрати на
відрядження до вказаного підприємства
позивачем включено до складу валових
витрат, оскільки така діяльність
пов'язана з отриманням доходу,
відрядження зумовлені необхідністю
укладення контрактів на перевезення та
досягнення домовленостей за
контрактами на перевезення вантажів.
Витрачання придбаного бензину на
легковий автомобіль НОМЕР_2
підтверджено подорожніми листами
службового автомобіля, посвідченнями
на відрядження із зазначенням дати
видачі, марки автомобіля, витратами
пального, подорожніми листами
вантажних автомобілів.

На підтвердження понесених ФОП ОСОБА_3
витрат у матеріалах справи містяться
наступні документи: копії посвідчень
про відрядження та копії подорожніх
листів (Том №1 а.с.64-186); стосовно витрат
на придбання паливно-мастильних
матеріалів: копії реєстрів шляхових
листів (Том №1 а.с.187-250, Том №2 а.с.1-113),
копії податкових накладних, копії
актів приймання-передачі
паливно-мастильних матеріалів та копії
видаткових накладних (Том №2 а.с.114-128, 130
на звороті, 133-152, 154, 155, 159-170, 172-175, 181 на
звороті, 183 на звороті, 184-189, 191-210, 214-250),
копії рахунків-фактур (Том №2 а.с.133, 154,
Том №3 а.с.3-4), копія договору №58 від 10
січня 2012 року (Том №3 а.с.83); стосовно
витрат по ремонту вантажного
автомобіля «Рено»: копії рахунків та
копії актів виконаних робіт (Том №2
а.с.176-177, 211, Том №3 а.с.84 на звороті),
копії податкових накладних (Том №2
а.с.177 на звороті, 211 на звороті, Том №3
а.с.85), копії нарядів-замовлень (Том №2
а.с.134 на звороті, 183), копія акту
здачі-приймання наданих послуг (Том №3
а.с.1, 88-89), копії квитанцій (Том №3 а.с.1 на
звороті, 89 на звороті); стосовно витрат,
які пов'язані з використанням
транспортного засобу, а саме: вартість
придбання запасних частин та придбання
шин: копії видаткових накладних (Том №2
а.с.126 на звороті, 130, 153, 156, 171, 180, 189, 212, Том
№3 а.с.71-74, 76 на звороті, 79, 81, 86), копії
податкових накладних (Том №2 а.с.127, 129, 153
на звороті, 157, 171 на звороті, 182 на
звороті, 190 на звороті, 213 на звороті, Том
№3 а.с.71 на звороті, 72 на звороті, 73 на
звороті, 75 на звороті, 76, 78 на звороті, 80,
82, 87), копії рахунків-фактур (Том №2 а.с.
129 на звороті, 152 на звороті, 155 на
звороті, 170 на звороті, 179, 189, 212, Том №3
а.с.71, 73, 74 на звороті, 76 на звороті, 79 на
звороті, 81 на звороті, 86 на звороті),
копії актів здачі-прийняття робіт (Том
№2 а.с.156 на звороті, 180 на звороті, 182, 190,
213, Том №3 а.с. 2 на звороті, 77, 80 на
звороті, 82 на звороті, 87 на звороті),
копії накладних Том №3 а.с.2, 75, 90, 90 на
звороті).

Крім того в матеріалах справи
містяться реєстри витрат з 1 січня 2011
року до 31 грудня 2011 року (Том №3 а.с.61-64),
реєстри витрат пального на легковий
автомобіль згідно подорожніх листів
2011-2012 роки (Том №3 а.с.65-70).

Пунктом 177.4. статті 177 Податкового
кодексу України встановлено, що до
переліку витрат, безпосередньо
пов'язаних з отриманням доходів,
належать документально підтверджені
витрати, що включаються до витрат
операційної діяльності згідно з
розділом ІІІ цього Кодексу.

Відповідно до пункту 138.1 статті 138
Податкового кодексу України витрати,
що враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4,
138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту
138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших
витрат, визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Пунктом «г» підпункту 138.8.5. пункту 138.8
статті 138 Податкового кодексу України
до складу загальновиробничих витрат
включаються: витрати на утримання,
експлуатацію та ремонт, страхування,
оперативну оренду основних засобів,
інших необоротних активів
загальновиробничого призначення.

Згідно пунктів «б», «в» підпункту 138.10.2
пункту 138.10 статті 138 Податкового
кодексу України до складу інших витрат
включаються: витрати на службові
відрядження й утримання апарату
управління підприємством (у тому числі
витрати на оплату праці
адміністративного апарату) та іншого
загальногосподарського персоналу;
витрати на утримання основних засобів,
інших необоротних матеріальних
активів загальногосподарського
використання (оперативна оренда (у тому
числі оренда легкових автомобілів),
придбання пально-мастильних
матеріалів, стоянка, паркування
легкових автомобілів, страхування
майна, амортизація, ремонт, опалення,
освітлення, водопостачання,
водовідведення, охорона).

Таким чином витрати на утримання,
експлуатацію та ремонт (в даному
випадку це витрати на придбання
запасних частин, технічне
обслуговування та ремонт транспортних
засобів) основних засобів -
транспортних засобів, що
використовуються в господарській
діяльності підприємця, відносяться до
загальновиробничих або
адміністративних витрат в залежності
від того для чого використовується
автомобіль. При цьому ремонт не
відноситься до переліку витрат
наведених у підпункті 139.1.5 пункту 139.1
статті 139 Податкового кодексу України,
які не включаються до витрат, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування. Ремонт не є ні
модернізацією ні іншим поліпшенням
основних засобів.

Виходячи з вищевикладеного витрати на
службові відрядження, придбання
паливно-мастильних матеріалів
відносяться до інших витрат при цьому
до складу саме операційних витрат, крім
того усі необхідні первинні документи
на підтвердження придбання
паливно-мастильних матеріалів, та їх
використання, запасних частин та шин,
послуг по ремонту автомобіля,
оформлені належним чином, були надані
до перевірки, що не спростовано
перевіряючими.

Враховуючи викладене суд вважає, що
позивачем правомірно включено до
складу витрат витрати, які понесені ним
під час перебування у відрядженні, а
саме: придбання паливно-мастильних
матеріалів; витрати, які пов'язані з
використанням транспортного засобу
під час перебування у відрядженні, а
саме: вартість наданих послуг по
ремонту вантажного автомобіля та
витрати, які пов'язані з використання
транспортного засобу, а саме: вартість
придбання запасних частин та шин.

Стосовно вимог позивача щодо визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від 24
січня 2014 року № про визначення
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на загальну суму 25161
грн 25 коп. суд зазначає наступне.

В акті перевірки відповідачем було
зазначено, що з 1 січня 2011 року до 31
грудня 2012 року платником задекларовано
податкового кредиту по податку на
додану вартість у сумі 782117 грн 00 коп.
перевіркою повноти визначення
податкового кредиту за період з 1 січня
2011 року до 31 грудня 2012 року на підставі
первинних документів, встановлено
завищення задекларованих показників у
рядку 10.1 декларації «Придбання
(виготовлення, будівництво,
спорудження, створення) з податком на
додану вартість на митній території
України товарів/послуг та необоротних
активів з метою їх використання
виключно у межах господарської
діяльності платника податку для
здійснення, які підлягають
оподаткуванню за основною ставкою та
нульовою ставкою» на суму 20129 грн 00 коп.
Таким чином в порушення пункту 198.1,
пункту 198.3 та підпункту «г» пункту 198.5
статті 198 Податкового кодексу України
ФОП ОСОБА_3 включено до складу
податкового кредиту суму податку на
додану вартість за операції, що не є
господарською діяльністю платника
податків у сумі 20129 грн 00 коп. (Том №3
а.с.45-46).

Суд не погоджується з такими
висновками податкового органу
виходячи з наступного.

У матеріалах справи на підтвердження
правомірності формування ФОП ОСОБА_3
податкового кредиту містяться
наступні документи: податкові накладні
(Том №2 а.с.114-117, 119-122, 124-125, 127, 129, 131 на
звороті, 132 на звороті, 134, 137-140, 142-145, 146 на
звороті, 148-152, 153 на звороті, 155, 157, 159,
161-165, 167-170, 171 на звороті, 173-175, 177 на
звороті, 178 на звороті, 180, 182 на звороті,
183 на звороті, 185-188, 190 на звороті, 192-207,
209-210, 211 на звороті, 213 на звороті, 215-216,217
на звороті - 218, 219 на звороті - 222 на
звороті, 224-227, 228 на звороті 230, 231 на
звороті - 233, 234 на звороті - 237 на звороті,
239-241 на звороті, 243, 245-246 на звороті, 248 - 250
на звороті, Том №3 а.с.71, 72 на звороті, 73
на звороті, 75 на звороті, 76, 78 на звороті,
80, 82, 85 на звороті, 87), які відповідають
вимогам частини 2 статті 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» від 16
липня 1999 року №996-XIV, пункту 201.1 статті 201
Податкового кодексу України.

Як вбачається з даних податкових
накладних, ФОП ОСОБА_3 придбавалися
паливно-мастильні матеріали (в
основному дизтопливо), а також
акумулятори, автошини, стартери, інші
запасні частини, деякі металеві вироби
(квадрати), та електроди. Всі наведені
товари використовувалися ФОП ОСОБА_3 в
господарській діяльності, оскільки
паливно-мастильні матеріали необхідні
для здійснення основного виду
господарської діяльності перевезення
вантажів, акумулятори, автошини, інші
запасні частини використовуються при
довгостроковій експлуатації
автомобілів, пов'язаній також з
наданням послуг з перевезення
вантажів. Металеві вироби, електроди
використовувалися ФОП ОСОБА_3 в
господарській діяльності, оскільки
іншим (не основним видом діяльності)
підприємця є виробництво будівельних
металевих конструкцій і частин
конструкцій.

Таким чином придбані позивачем товари
використовувалися в операціях, що є
господарською діяльністю платника
податку. Відповідачем не доведено, що
придбані товари використовувалися в
операціях, що не є господарською
діяльністю платника податку та не
доведено, що ФОП ОСОБА_3 при формуванні
податкового кредиту порушив підпункт
«г» пункту 198.5 статті 198 Податкового
кодексу України.

Згідно з підпунктом «а» пункту 198.1
статті 198 Податкового кодексу України
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Абзацами 1-3 пункту 198.2 статті 198
Податкового кодексу України
передбачено, що датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Згідно з абзацом 1 пункту 198.6 статті 198
Податкового кодексу України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201
Податкового кодексу України платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну, складену за
вибором покупця (отримувача) в один з
таких способів: а) у паперовому вигляді;
б) в електронній формі з дотриманням
умови щодо реєстрації у порядку,
визначеному законодавством,
електронного підпису уповноваженої
платником особи та умови реєстрації
податкової накладної у Єдиному реєстрі
податкових накладних. У такому разі
складання податкової накладної у
паперовому вигляді не є обов'язковим. У
податковій накладній зазначаються в
окремих рядках такі обов'язкові
реквізити: а) порядковий номер
податкової накладної; б) дата
виписування податкової накладної; в)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
продавця товарів/послуг; г) податковий
номер платника податку (продавця та
покупця); ґ) місцезнаходження юридичної
особи - продавця або податкова адреса
фізичної особи - продавця,
зареєстрованої як платник податку; д)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг; е)
опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг; є) ціна постачання
без урахування податку; ж) ставка
податку та відповідна сума податку в
цифровому значенні; з) загальна сума
коштів, що підлягають сплаті з
урахуванням податку; и) вид
цивільно-правового договору; і) код
товару згідно з УКТ ЗЕД (для
підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).

Згідно з абзацом 1 пункту 201.7 статті 201
Податкового кодексу України податкова
накладна виписується на кожне повне
або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс).

На підставі викладеного, суд дійшов
висновку, про безпідставне
донарахування ФОП ОСОБА_3 податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість в сумі 25161 грн 25 коп., в тому
числі основний платіж 20129 грн 00 коп. та
штрафні (фінансові) санкції в сумі 5032
грн 25 коп.

Стосовно вимог позивача щодо визнання
протиправним та скасування рішення від
24 січня 2014 року № про
донарахування єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в сумі 31674 грн 44
коп. та визнання незаконною та
скасування вимоги від 11 січня 2014 року
№Ф-1 про сплату боргу (недоїмки) в сумі
31674 грн 44 коп. суд зазначає наступне.

В акті перевірки відповідачем було
зазначено, що ФОП ОСОБА_3 в порушення
пункту 138.1, пункту 138.4, пунктів 138.6-138.9,
підпунктів 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пункту
138.11 статті 138, підпункту 139.1.5 пункту 139.1
статті 139, пункту 177.2 пункту 177.4 статті 177
Податкового кодексу України занижено
чистий оподатковуваний дохід на
загальну суму 189795 грн 20 коп. та
відповідно податок на доходи фізичних
осіб, що підлягає сплаті в бюджет в сумі
31150 грн 08 коп. Перевіркою правильності
нарахування єдиного внеску з сум
доходу, на який нараховується єдиний
внесок у розмірі 34,7% встановлено
порушення, а саме: в результаті
заниження суми чистого
оподатковуваного доходу занижено суму
єдиного внеску, який підлягає сплаті до
бюджету у сумі 31674 грн 44 коп. чим
порушено частину 2 статті 9 Закону
України №2464-VI. (Том №3 а.с.40-41).

11 січня 2014 року Малинською ОДПІ
виставлено ФОП ОСОБА_3 вимогу №Ф-1, у
якій визначено суму боргу зі сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
розмірі 31674 грн 44 коп. (Том №1 а.с.59).

Суд не погоджується з такими
висновками податкового органу
виходячи з наступного.

Відповідно до абзацу 1 пункту 2 частини 1
статті 7 Закону України №2464-VI єдиний
внесок нараховується для платників,
зазначених у пункті 4 (крім фізичних
осіб-підприємців, які обрали спрощену
систему оподаткування) та 5 частини
першої статті 4 цього Закону, - на суму
доходу (прибутку), отриманого від їх
діяльності, що підлягає обкладенню
податком на доходи фізичних осіб, та на
суму доходу, що розподіляється між
членами сім'ї фізичних осіб -
підприємців, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності. При цьому сума єдиного
внеску не може бути меншою за розмір
мінімального страхового внеску за
кожну особу за місяць, у якому отримано
дохід (прибуток).

Згідно з частиною 2 статті 9 Закону
України №2464-VI обчислення єдиного
внеску здійснюється на підставі
бухгалтерських та інших документів,
відповідно до яких провадиться
нарахування (обчислення) або які
підтверджують нарахування (обчислення)
виплат (доходу), на які відповідно до
цього Закону нараховується єдиний
внесок.

Виходячи з того, що порушення щодо
формування витрат від здійсненні
підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_3
не допущено, то відповідно і не
допущено заниження суми доходу,
отриманого від здійснення
підприємницької діяльності та
задекларовано у повному обсязі, що
підтверджено відповідними первинними
документами також спростовується факт
визначеного перевіркою заниження суми
єдиного внеску, нарахованого з чистого
оподатковуваного доходу у розмірі 34,7%.

Представник відповідача у судовому
засіданні пояснив, що підтверджене
представником позивача порушення на
суму 16563 грн 00 коп. не вплинуло на
визначення суми донарахування
позивачу суми єдиного внеску.

Згідно з частиною 2 статті 19
Конституції України, органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до частини 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову.

Відповідачем не доведено
правомірності прийнятих рішень, окрім
правомірності податкового
повідомлення-рішення від 24 січня 2014
року № в частині визначення
грошового зобов'язання за порушення,
допущене позивачем на суму 16563 грн 00
коп. На підставі викладеного суд
задовольняє адміністративний позов
частково.

Відповідно до частини 3 статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Керуючись статями 71, 86, 94, 159-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України,

постановив:

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Визнати протиправним і скасувати
податкове повідомлення-рішення
Малинської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області від 24 січня 2014 року №
прийняте відносно Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 в частині
визначення грошового зобов'язання за
основним платежем у розмірі 28334 грн 41
коп. та за штрафними (фінансовими)
санкціями у розмірі 7083 грн 60 коп.

Визнати протиправним і скасувати
податкове повідомлення-рішення
Малинської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області від 24 січня 2014 року №
прийняте відносно Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3.

Визнати протиправним і скасувати
рішення Малинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області від 24 січня 2014
року № про застосування штрафних
санкцій до Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску.

Визнати незаконною і скасувати вимогу
Малинської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області від 11 січня 2014 року №Ф-1 про
сплату боргу (недоїмки), адресовану
Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 704 грн 53 коп. на відшкодування
витрат зі сплати судового збору.

Постанова набирає законної сили у
порядку встановленому статтею 254
Кодексу адміністративного судочинства
України та може бути оскаржена до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через суд
першої інстанції за правилами
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
Д.М. Гурін

Повний текст постанови виготовлено: 31
березня 2014 р.