Справа № 2а-7394/11/2070
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2014-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" березня 2014 р. м. Київ
К/9991/22385/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі: Лосєва А.М. Бившевої Л.І.
Шипуліної Т.М. за участю секретаря
Титенко М.П.за участю представників
позивача:Лютікової Н.О.,відповідача:не
з'явився,розглянувши у відкритому
судовому засіданні

касаційну скаргу Харківської
об'єднаної державної податкової
інспекції

на постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
29.08.2011

та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 01.03.2012

у справі № 2-а-7394/11/2070

за позовом Акціонерного
товариства «Полімерагро»

до Харківської
об'єднаної державної податкової
інспекції

про скасування податкових
повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 29.08.2011,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 01.03.2012 позов
задоволено у повному обсязі: скасовано
податкове повідомлення-рішення
Харківської об'єднаної Державної
податкової інспекції у Харківській
області № від 26.05.2011.

Вважаючи, що рішення судів першої та
апеляційної інстанцій прийнято з
порушенням норм матеріального права,
відповідач звернувся до Вищого
адміністративного суду України із
касаційною скаргою, у якій просить
скасувати судові рішення та прийняти
нову постанову про відмову у
задоволенні позовних вимог.

У свою чергу, відповідач, вважаючи, що
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій прийнято з порушенням норм
матеріального права, відповідач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України із касаційною скаргою, у
якій просить скасувати, оскаржувані
рішення та прийняти нову постанову про
відмову у задоволенні позову.

Позивач надав письмові заперечення на
касаційну скаргу відповідача, в яких
наводить доводи законності та
обґрунтованості оскаржуваного
судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що представниками
податкового органу проведено
документальну позапланову перевірку
позивача з питань правомірності
формування податкового кредиту за
період грудень 2010 року по
взаємовідносинах з ТОВ «Промспец
Консалтинг» та правильності
розрахунку податку на додану вартість
за період з 01.12.2010 по 31.12.2010, за
результатами якої 04.05.2011 складено акт №
961/180/22652909 (надалі - акт).

Перевіркою встановлено порушення
позивачем приписів: підпунктів 7.2.1, 7.2.3
пункту 7.2, підпунктів 7.4.1, 7.4.4, 7.4.5 пункту
7.4 статті 7 Закону України «Про податок
на додану вартість», що призвело до
заниження податку на додану вартість
за грудень 2010 року на загальну суму 100
000,00 грн.

На підставі акта відповідачем прийнято
податкове повідомлення-рішення за №
від 26.05.2011, яким визначено
позивачу суму грошового зобов'язання з
податку на додану вартість у розмірі 125
000,00 грн., у т.ч. 100 000,00 грн. за основним
платежем, 25 000,00 грн. за штрафними
(фінансовими) санкціями.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, підставою для прийняття
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення стали висновки
податкового органу про те, що згідно
результатів документальної планової
невиїзної перевірки ТОВ «Промспец
Консалтинг», проведеної ДПІ у
Жовтневому районі м. Харкова (акт від
10.03.2011 №349/23-03-05/37091549), у контрагента
позивача - ТОВ «Промспец Консалтинг»
відсутні трудові ресурси, складські
приміщення, виробничі потужності для
здійснення будь-якого виду діяльності,
вбачається проведення транзитних
фінансових потоків, спрямованих на
здійснення операцій надання
податкової вигоди переважно з
контрагентами, які не виконують свої
податкові зобов'язання, вказане
підприємство не знаходиться за
юридичною адресою.

Суди попередніх інстанцій не
погодилися з такими висновками
відповідача, оскільки з матеріалів
справи не встановлено фактів, які б
свідчили про те, що зміст договорів,
укладених між позивачем та ТОВ
«Промспец Консалтинг», не відповідає
дійсним намірам сторін, і що ці наміри
спрямовані на ухилення від сплати
податків за фінансово-господарськими
результатами виконання зазначених
договорів. Крім того, відповідачем не
надано доказів відсутності у
контрагента позивача виробничих
потужностей для виконання умов
договорів.

Колегія суддів касаційної інстанції
вважає такі висновки судів
передчасними і такими, що не
відповідають дійсним обставинам
справи, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 01.12.2010 між AT
«Полімерагро» та ТОВ «Промспец
Консалтинг» (Виконавець) укладено
договір № 25, відповідно до умов якого,
останнє зобов'язалося виконати
погрузочно-розвантажувальні роботи.

Відповідно до протоколу погодження
договірної ціни від 01.12.2010, який був
додатком до вказаного вище договору,
вартість виконаних робіт за період з
01.12.2010 по 30.12.2010 склала 120 000,00 грн., у тому
числі 20 000,00 грн. - податок на додану
вартість.

Крім того, 01.12.2010 між AT «Полімерагро» та
ТОВ «Промспец Консалтинг» укладено
договір № 26, відповідно до умов якого,
останнє зобов'язалося здійснити
демонтаж обладнання виробничого цеху
лиття.

Відповідно до протоколу погодження
договірної ціни від 01.12.2010, який є
додатком до договору № 26 від 01.12.2010,
вартість виконаних робіт за період з
01.12.2010 по 30.12.2010 склала 240 000, 00 грн., у тому
числі 40 000,00 грн. - податок на додану
вартість.

Також, судами встановлено, що 01.12.2010 між
AT «Полімерагро» та ТОВ «Промспец
Консалтинг» укладено договір № 27,
згідно умов якого, останнє
зобов'язалося надати підприємству AT
«Полімерагро» консалтингові послуги з
впровадження облікової програми.
Відповідно до протоколу погодження
договірної ціни від 01.12.2010, який є
додатком до Договору № 27 від 01.12.2010,
вартість виконаних робіт за період з
01.12.2010 по 30.12.2010 склала 120 000, 00 грн., у тому
числі податок на додану вартість 20 000, 00
грн.

01.12.2010 між AT «Полімерагро» та ТОВ
«Промспец Консалтинг» (Виконавець)
укладено договір № 28, згідно умов якого
Виконавець прийняв на себе обов'язок
надати підприємству AT «Полімерагро»
дизайнерські послуги з розробки
ливарних виробів. Відповідно до
протоколу погодження договірної ціни
від 01.12.2010, який є додатком до договору
№28 від 01.12.2010, вартість виконаних робіт
за період з 01.12.2010 по 30.12.2010 склала 120 000, 00
грн., у тому числі податок на додану
вартість 20 000, 00 грн.

Як зазначили суди, умови вказаних
договорів сторонами виконані, про що
свідчать письмові докази: акти
приймання-здавання виконаних робіт та
додатки до них, податкові накладні,
платіжні доручення.

На виконання умов договорів АТ
«Полімерагро» здійснило оплату
вартості наданих послуги (роботи), у
тому числі податок на додану вартість у
безготівковій формі, шляхом
перерахування грошових коштів на
розрахунковий рахунок Виконавця (ТОВ
«Промспец Консалтинг»), що
підтверджується платіжними
дорученнями, засвідченими банківською
установою.

Позивач включив до складу податкового
кредиту в грудні 2010 року суму податку
на додану вартість у розмірі 100 000,00 грн.
за податковими накладними, які
отримані від ТОВ «Промспец
Консалтинг».

На час укладення та виконання спірних
договорів ТОВ «Промспец Консалтинг»
перебувало в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, а також було
платником податку на додану вартість.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість», податковий кредит
звітного періоду визначається,
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподаткування у межах господарської
діяльності платника податку.

Крім того, право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари (послуги) та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Відповідно до підпункту 7.4.4 пункту 7.4
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість», податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін у разі, якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги) та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» (який діяв на час
виникнення спірних правовідносин)
валові витрати виробництва та обігу
(далі - валові витрати) - це сума
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних як
компенсація вартості товарів (робіт,
послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання
у власній господарській діяльності.

В силу вимог підпункту 5.2.1 пункту 5.2
цієї ж статті Закону до складу валових
витрат включаються суми будь-яких
витрат, сплачених (нарахованих)
протягом звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Абзацом четвертим підпункту 5.3.9 пункту
5.3 статті 5 Закону заборонено відносити
до складу валових витрат будь-які
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Отже, умовами реалізації права
платника на формування валових витрат
та податкового кредиту є, зокрема,
фактичне придбання товарів (робіт,
послуг) з наміром одержати економічний
ефект від їх використання у
господарській діяльності та
підтвердження цих витрат необхідними
документами, оформленими з дотриманням
вимог чинного законодавства.

Податковим законодавством не
встановлено конкретного переліку
первинних документів, складенням яких
мають опосередковуватись ті чи інші
господарські операцій. Однак критерієм
зменшення бази оподаткування податку
на прибуток та формування податкового
кредиту є можливість, на підставі
наявних документів, зробити
беззаперечний висновок про те, що
витрати, фактично понесені та
спрямовані на отримання доходу. А
відтак на підтвердження витрат,
понесених у зв'язку з оплатою
дизайнерських та консалтингових
послуг позивач повинен був надати,
зокрема, документи, що свідчать про
фактичне використання отриманих
послуг за Договорами № 27 та № 28 у
власній господарській діяльності.

Без встановлення і дослідження
наведених обставин рішення суду не
може відповідати незмінним принципам
законності, повноти і обґрунтованості
у розумінні статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Беручи до уваги викладене, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України вважає, що оскільки під час
вирішення даної справи судами
попередніх інстанцій не було надано
обґрунтованої правової оцінки
обставинам справи, а наявні матеріали
справи не дають можливості суду
касаційної інстанції виокремити із
складу загальної суми податкових
зобов'язання з податку на додану
вартість, нарахованих, оскаржуваними
податковими повідомленнями-рішеннями,
суми податкового зобов'язання за
вказаними епізодами та суми штрафних
(фінансових) санкцій, дана справа
підлягає направленню на новий розгляд
до суду першої інстанції для
правильного вирішення справи по суті.

Під час нового розгляду справи суду
першої інстанції необхідно врахувати
викладене, всебічно і повно з'ясувати і
перевірити всі фактичні обставини
справи, об'єктивно оцінити докази, що
мають юридичне значення для її
розгляду та вирішення спору по суті, і в
залежності від встановленого,
правильно визначити норми
матеріального та процесуального права,
що підлягають застосуванню до спірних
правовідносин, та прийняти
обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 210, 214, 215, 220, 223,
227, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Харківської
об'єднаної державної податкової
інспекції задовольнити частково.

2. Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 29.08.2011 та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 01.03.2012 у
справі № 2-а-7394/11/2070 скасувати.

Справу № 2-а-7394/11/2070 направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

3. Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий суддя:(підпис)А.М. Лосєв
Судді(підпис)Л.І. Бившева (підпис) Т.М.
Шипуліна