Справа № П/805/38/14
Суддя: Губська Л.В.
Дата ухвалення: 2014-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Стойка В.В.
Суддя-доповідач - Губська Л.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2014 року
справа №П/805/38/14
приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді: Губської Л.В.,

суддів: Гімона М.М., Шишова О.О.,

при секретарі: Томах О.О.,

за участю: представників позивача:
Нестерова Ю.О. (довіреність від 07.04.2014
р.),

Шекоян К.Г. (довіреність від 03.02.2014 р.),

представника відповідача
Кононенко В.К. (довіреність від 10.09.2013
р.),

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ТРЕЙД ХАУЗ «АКС» на
постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 06 березня
2014 року в адміністративній справі за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «ТРЕЙД ХАУЗ «АКС» до
Східної митниці Міндоходів про
скасування рішення про коригування
митної вартості товарів та картки
відмови в прийнятті митної декларації,
та зобов'язання повернути фінансову
гарантію, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ТОВ «ТРЕЙД ХАУЗ «АКС»,
звернувся до суду з даним позовом до
Східної митниці Міндоходів про
скасування рішення про коригування
митної вартості товарів від 16.12.2013 р. №
700000002/2013/000119/2; скасування картки
відмови в прийнятті митної декларації,
митному оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення № 700000002/2013/00266
від 16.12.2013 р.; зобов'язання відповідача
повернути на рахунок ТОВ «ТРЕЙД ХАУЗ
«АКС» фінансову гарантію (грошову
заставу) у сумі 37099,04 грн.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 06 березня
2014 року в задоволенні позову
відмовлено у повному обсязі.

Не погодившись з таким рішенням,
позивач подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, а також неповне
з'ясування обставин справи, просить
скасувати постанову суду та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити
позовні вимоги повністю. На
обґрунтування апеляційної скарги
зазначає, що по-перше: сертифікат про
походження товару від 20.11.2013 р. містить
в собі інформацію, що виданий він саме
на спірну партію товару, крім того
відповідно Митному тарифу (Закон
України ВР № 584-7 від 19.09.2013 р.), митна
ставка імпорту на товари УКТ ВЕД 3926,
яким є спірний товар, складає: повна і
пільгова - 0%, а тому сертифікат в даному
випадку не впливає на мито взагалі,
по-друге: суд першої інстанції не
пояснює, коли і яким саме документом
Верховної Ради України товаристу
«ТРЕЙД ХАУЗ «АКС» було надано право
20.08.2013 р. скласти «міжнародну угоду», за
яку суд вважає контракт № 200813, при
цьому, помилково трактує текст цього
контракту, пов'язуючи термін відправки
товару зі строком видачі сертифікату.
По-третє, заначає, що базисом поставки
за умовами договору є FOB (порт «Shenzhen»,
Китай), а не Україна, і саме тому
продавець, обов'язком якого було
доставити товар до порту, вказав дату
поставки 01.11.2013 р. Апелянт, також
заначає, що на момент митного
оформлення ним були надані як
транспортні документи, так і відомості
про вартість перевезення оцінюваних
товарів, а саме рахунок від 06.12.2013 р. №
201213 від експедитора ТОВ «Фарконт-Київ»,
в якому чітко зазначені вартості
вантажоперевезення, які в повній мірі
відповідають відомостям, вказаним в
коносаменті від 01.11.2013 р. № SHWS20130463 та CMR
№ 8694/1 від 06.12.2013 р. Крім того, зауважує
на тому, що за
транспортно-експедиторську діяльність
ТОВ «Фарконт-Київ» виставлений
рахунок, в якому чітко зазначено номер
контейнеру TCLU1476793 (в графі «Стосовно»).
Щодо митної вартості товару, то апелянт
зазначає, що відповідачу 11.12.2013 р. були
надані всі документи, перелік яких
встановлює ч. 2 ст. 53 Митного кодексу
України для підтвердження митної
вартості за першим методом, а тому
застосування відповідачем
другорядного метода до даної справи не
має відношення. Апелянт, також звертає
увагу суду на те, що горошові кошти в
сумі 37099,04 грн. на час винесення рішення
мали статус фінансової гарантії, а тому
підлягають поверненню.

В судовому засіданні представники
позивача доводи апеляційної скарги
підтримали і просили її задовольнити, в
той час, як представник відповідача
проти цього заперечувала, просила
залишити без змін рішення суду першої
інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представників сторін,
перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів Донецького
апеляційного адміністративного суду
дійшла до висновку, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Так, судом установлено і
підтверджується матеріалами справи, що
11 грудня 2013 року декларантом ТОВ «ТРЕЙД
ХАУЗ «АКС» була надана митна
декларація № 700130000/2013/022839, згідно якої
була визначена митна вартість вантажу
у розмірі 226 971,79 грн., яка складається з
вартості контракту у розмірі 215 701,66
грн., витрат на транспортування до
Одеського морського торговельного
порту у розмірі 7 993,00 грн., витрат на
навантаження, вивантаження та обробку
у розмірі 3 277,13 грн.

В графі 44 цієї митної декларації,
заповненої декларантом ТОВ «ТРЕЙД ХАУЗ
«АКС» особисто, зазначені наступні
документи: картка обліку підприємства,
яка здійснює операції з товарами; акт
по проведення огляду товарів - з
позначкою (m); міжнародна автомобільна
накладна (CMR) від 06.12.2013р. № 8694/1 (d);
коносамент від 01.11.2013р. № SHWS201310463 (d);
платіжний документ, що підтверджує
вартість товару від 27.11.2013р. № 3448 (d);
рахунок-фактура про надання
транспортно-експедиційних послуг від
виконавця договору (контракту) про
транспортно-експедиційні послуги від
06.12.2013р. №201213 (d); рахунок-фактура
(інвойс) від 01.11.2013р. № ORDER15АКС;
пакувальний лист від 01.11.2013р. № ORDER15АКС
(d); контракт від 20.08.2013р. № 200813 разом з
доповненням від 28.08.2013р. № 1 (d);
сертифікат про походження товару від
20.11.2013р. № G13470ZC39823351 (d).

При внесенні відповідачем електронної
копії митної декларації до бази
спрацювали профілі ризику за кодами 105-2
- «Контроль правильності визначення
митної вартості товарів» з
повідомленням наступного змісту -
«Заявлена митна вартість товару нижча,
ніж при попередньому митному
оформленні такого товару одержувача.
Необхідно перевірити достовірність
декларування транспортних витрат
(фрахт контейнерів). Необхідно
перевірити достовірність складових
митної вартості товарів, а саме
додаткові нарахування до ціни угоди.
Можливе страхування оцінюваних
товарів Товар (и) №1. Можливе заниження
митної вартості, звернувши увагу на
вартість ідентичних або подібних
товарів» та 106-2 «Витребування
документів, які підтверджують митну
вартість товарів» з повідомленням
наступного змісту - «Заявлена митна
вартість товару нижча, ніж при
попередньому митному оформленні
такого товару одержувача».

11.12.2013 митним органом було
запропоновано декларанту надати
додаткові документи:

- відповідно до положень до ч.2 ст.53
Митного кодексу України транспортні (
перевізні ) документи, а також
документи , що містять документи про
вартість перевезення оцінюваних
товарів та, якщо здійснюється
страхування-страхові документи;

- відповідно до ч.3 ст.53 МК України, а
саме: інформацію біржових організацій
про вартість товари або сировини,
каталоги , специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) фірми виробника товару,
виписка з бухгалтерської документації
(оборотно-сальдові відомості по
рахунку 623 «Розрахунки з іноземними
постачальниками» або випуску з
журналу - ордеру по розрахунку 632) за
наявності, копію митної декларації
країни відправлення, висновки про
якісні та вартісні характеристики
товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями.

Також було запропоновано позивачу
надати за власним бажанням додаткові
документи для підтвердження заявленої
митної вартості товару.

13.12.2013 позивачем було надано митному
органу прас лист виробника від 15.08.2013,
копію витягу з журналу - ордеру на
рахунку 632 за листопад 2013, копію митної
декларації країни відправника.

16 грудня 2013 митним органом було надано
картку відмову в прийняті митної
декларації, митному оформлені випуску
чи пропуску товарів, транспортних
засобів комерційного призначення №
700000002/2013/00266 та прийнято рішення про
коригування митної вартості товарів
№ 700000002/2013/000119/2, яким призначено митну
вартість 369 660, 42 грн.

17 грудня 2013 року ТОВ «ТРЕЙД ХАУЗ «АКС»
надало до Східної митниці декларацію №
700130000/2013/23315 та випустило товар у
вільний обіг зі сплатою фінансової
гарантії у сумі - 37 099,04 грн.. відповідно
до платіжного доручення № 3463 від
17.12.2013р.

Зазначені обставини не є спірними,
предметом позову є неправомірні, на
погляд позивача, дії митного органу,
оскільки, як він вважає, ним надано усі
необхідні документи на підтвердження
заявленої митної вартості.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України, у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб»єктів владних
повноважень адміністративні суду
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноважень з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несправедливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи на участь у
процесі прийняття рішення; своєчасно,
тобто протягом розумного строку.

Частинами 1,2 статті 71 КАС України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, установлених статтею 72
цього Кодексу. В адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб»єкта владних
повноважень обов»язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції дійшов висновку, що
відповідач, як суб»єкт владних
повноважень, довів суду, що діяв
правомірно, в межах наданих
повноважень та на їх виконання, в той
час, як позивач свої доводи належним
чином не обґрунтував.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Так, відповідно до ст.49 Митного кодексу
України митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ч.2, ч.3 ст.52 Митного
кодексу України декларант або
уповноважена ним особа, які заявляють
митну вартість товару, зобов'язані:

1) заявляти митну вартість, визначену
ними самостійно, у тому числі за
результатами консультацій з органом
доходів і зборів;

2) подавати органу доходів і зборів
достовірні відомості про визначення
митної вартості, які повинні
базуватися на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
піддаються обчисленню;

3) нести всі додаткові витрати,
пов'язані з коригуванням митної
вартості або наданням органу доходів і
зборів додаткової інформації.

Декларант або уповноважена ним особа,
які заявляють митну вартість товару,
мають право:

1) надавати митному органу (за
наявності) додаткові відомості у разі
потреби уточнення інформації;

2) на випуск у вільний обіг товарів, що
декларуються:

у разі визнання органом доходів і
зборів заявленої митної вартості
товарів - за умови сплати митних
платежів згідно із заявленою митною
вартістю;

Згідно до ст.53 у випадках, передбачених
цим Кодексом, одночасно з митною
декларацією декларант подає органу
доходів і зборів документи, що
підтверджують заявлену митну вартість
товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну
вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що
подається у випадках, визначених у
частинах п'ятій і шостій статті 52 цього
Кодексу, та документи, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості, на підставі яких проводився
розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або
рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські
платіжні документи, що стосуються
оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи,
якщо за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт
товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, -
страхові документи, а також документи,
що містять відомості про вартість
страхування.

У разі якщо документи, зазначені у
частині другій цієї статті, містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, декларант або уповноважена ним
особа на письмову вимогу органу
доходів і зборів зобов'язані протягом 10
календарних днів надати (за наявності)
такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів
третім особам на користь продавця, якщо
такі платежі здійснюються за умовами,
визначеними договором (угодою,
контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту);

4) виписку з бухгалтерської
документації;

5) ліцензійний чи авторський договір
покупця, що стосується оцінюваних
товарів та є умовою продажу оцінюваних
товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни
відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

У разі якщо орган доходів і зборів має
обґрунтовані підстави вважати, що
існуючий взаємозв'язок між продавцем і
покупцем вплинув на заявлену
декларантом митну вартість, декларант
або уповноважена ним особа на письмову
вимогу органу доходів і зборів, крім
документів, зазначених у частинах
другій та третій цієї статті, подає (за
наявності) такі документи:

1) виписку з бухгалтерських та
банківських документів покупця, що
стосуються відчуження оцінюваних
товарів, ідентичних та/або подібних
(аналогічних) товарів на території
України;

2) довідкову інформацію щодо вартості у
країні-експортері товарів, що є
ідентичними та/або подібними
(аналогічними) оцінюваним товарам;

3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Митним органом було встановлено, що
позивачем рівень митної вартості
спірного товару - «папки та файли
пластикові» (країна походження -
Китайська Народна Республіка), на
умовах поставки FOB CN DA CHAN BAY становив-2,51
$/кг, в той час, як, згідно із ціновою
інформацією, що була наявна у митниці,
виявлено, що 21.11.2013р. ТОВ «ТРЕЙД ХАУЗ
«АКС» було здійснено митне оформлення
аналогічного товару за митною
декларацією № 700130000/2013/021500, однак за
рівнем митної вартості - 4,08 $/кг.

Крім того, при здійсненні митних
формальностей були встановлені
розбіжності в датах документів,
зокрема, щодо видачі сертифіката
відповідності, що не заперечувалось
позивачем, який наголошував, що це
взагалі не впливає на митну вартість.

Проте, як вірно зазначає суд першої
інстанції, ці обставини викликали
обґрунтовані сумніви у митного органу,
що, в свою чергу, стало підставою для
витребування у декларанта додаткових
документів для визначення митної
вартості товару, при цьому, як
вбачається з матеріалів справи,
позивачем на вимогу митного органу не
були надані витребувані додаткові
документи у повному обсязі, у зв'язку з
чим відповідачем були винесені спірні
картка відмови та рішення про
коригування митної вартості товару.

На погляд судової колегії, судом першої
інстанції обґрунтовано не прийнято
доводи позивача щодо надання ним всіх
необхідних документів для визначення
митної вартості, в тому числі
транспортних.

Так, одночасно з декларацією №
700130000/2013/022839 від 11.12.2013р. позивачем було
надано міжнародну автомобільну
накладну (CMR) № 8694/1 від 06.12.2013;
коносамент від 01.11.2013р. № SHWS201310463;
рахунок від 06.12.2013р. № 201213.

Додатково, листом від 19.12.2013р. № 274 були
надані копія договору з перевізником
ТОВ «Фарконт Київ» від 21.12.2013р. № 111131;
копія платіжного доручення № 3470 від
19.12.2013р. щодо сплати послуг
вантажоперевезення.

Як вважає позивач, саме цих документів
було достатньо для підтвердження
понесених транспортних витрат до
кордону України (порту м. Одеса), які є
складовою митної вартості відповідно
до умов поставки спірного товару.

Проте, з наданого позивачем рахунку від
06.12.2013р. № 201213 вбачається, що ТОВ
«Фарконт Київ» здійснив фрахт
здійснений лінією Шенжень-Одеса;
навантажувально-розвантажувальні
роботи в ОМПТ;
транспортно-експедиційне
обслуговування в ОМТП; авто послуги
Одеса-Донецьк, в той же час, графа 6
коносаменту від 01.11.2013р. № SHWS201310463
містить інформацію про те, що ТОВ
«Фарконт Київ» по даній поставці є
«Експедитором».

Відповідно до ст.1 Закону України «Про
транспортно-експедиторську
діяльність»,
транспортно-експедиторська діяльність
- підприємницька діяльність із
наданням транспортно-кредиторських
послуг з організації та забезпечення
перевезень експортних, імпортних,
транзитних або інших вантажів.
Експедитор - суб'єкт господарювання,
який за дорученням клієнта та за його
рахунок виконує або організовує
виконання транспортно-експедиторських
послуг, визначених договором
транспортного експедирування.
Перевізник - юридична або фізична
особа, яка взяла на себе зобов'язання і
відповідальність за договором
перевезення вантажу за доставку до
місця призначення довіреного їй
вантажу, перевезення вантажів та їх
видачу (передачу) вантажоодержувачу
або іншій особі, зазначеній у
документі, що регулює відносини між
експедитором та перевізником.

Тобто, як вірно зазначає суд першої
інстанції, експедитори можуть не
здійснювати безпосереднє міжнародне
перевезення вантажу морським
транспортом, тобто фрахт, оскільки, для
виконання доручень клієнтів можуть
укладати договори з перевізниками,
портами, підприємствами, судноплавними
компаніями тощо, які є резидентами або
нерезидентами України ( ст.4 Закону
України «Про
транспортно-експедиторську
діяльність»).

Крім того, правовідносини між
перевізником і одержувачем вантажу
визначає коносамент, який видається
відправнику після приймання вантажу до
перевезення і який, в свою чергу, є
доказом приймання перевізником
вантажу, зазначеного в коносаменті.

Разом з тим, за спірною поставкою,
коносамент від 01.11.2013р. № SHWS201310463
виданий фірмою «INTERFREIGHT LOGISTICS CO., LTD», при
цьому, в коносаменті міститься штамп
іншого транспортно-кредиторського
підприємства «ФТС», в свою чергу, в CMR
(транспортному документі, який
підтверджує факт перевезення товару по
території України), в гр.16
«Перевізником» визначено ТОВ «ТТ СТАР»
та міститься відповідний штамп
вказаної фірми.

Отже, як вірно зазначає суд, відомості,
вказані в рахунку від 06.12.2013р. № 201213, не
в повній мірі відповідають відомостям,
зазначеним в коносаменті від 01.11.2013р. №
SHWS201310463 та CMR № 8694/1 від 06.12.2013р., що також
викликало обґрунтовані сумніви у
митного органу, до того ж, будь-яких
транспортних, або платіжних
документів від безпосередніх
міжнародних перевізників спірного
товару щодо розміру понесених
транспортних витрат до кордону
України, позивачем не надано.

Згідно з ч.1, ч.3 ст.54 Митного кодексу
України контроль правильності
визначення митної вартості товарів
здійснюється органом доходів і зборів
під час проведення митного контролю і
митного оформлення шляхом перевірки
числового значення заявленої митної
вартості.

За результатами здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів орган доходів і
зборів визнає заявлену декларантом або
уповноваженою ним особою митну
вартість чи приймає письмове рішення
про її коригування відповідно до
положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до ст.55 Митного кодексу
України рішення про коригування
заявленої митної вартості товарів, які
ввозяться на митну територію України з
поміщенням у митний режим імпорту,
приймається органом доходів і зборів у
письмовій формі під час здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості цих товарів як до, так і
після їх випуску, якщо органом доходів
і зборів у випадках, передбачених
частиною шостою статті 54 цього Кодексу,
виявлено, що заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів, у тому числі невірно
визначено митну вартість товарів.

Прийняте органом доходів і зборів
письмове рішення про коригування
заявленої митної вартості товарів має
містити:

1) обґрунтування причин, через які
заявлену декларантом митну вартість не
може бути визнано;

2) наявну в митного органу інформацію (у
тому числі щодо числових значень
складових митної вартості, митної
вартості ідентичних або подібних
(аналогічних) товарів, інших умов, що
могли вплинути на ціну товарів), яка
призвела до виникнення сумнівів у
правильності визначення митної
вартості та до прийняття рішення про
коригування митної вартості, заявленої
декларантом;

3) вичерпний перелік вимог щодо надання
додаткових документів, передбачених
частиною третьою статті 53 цього
Кодексу, за умови надання яких митна
вартість може бути визнана органом
доходів і зборів;

4) обґрунтування числового значення
митної вартості товарів, скоригованої
органом доходів і зборів, та фактів, які
вплинули на таке коригування;

5) інформацію про:

а) право декларанта або уповноваженої
ним особи на випуск у вільний обіг
товарів, що декларуються:

у разі згоди декларанта або
уповноваженої ним особи з рішенням
органу доходів і зборів про
коригування митної вартості товарів -
за умови сплати митних платежів згідно
з митною вартістю, визначеною органом
доходів і зборів;

у разі незгоди декларанта або
уповноваженої ним особи з рішенням
органу доходів і зборів про
коригування заявленої митної вартості
товарів - за умови сплати митних
платежів згідно із заявленою митною
вартістю товарів та надання гарантій
відповідно до розділу X цього Кодексу в
розмірі, визначеному органом доходів і
зборів відповідно до частини сьомої
цієї статті;

б) право декларанта або уповноваженої
ним особи оскаржити рішення про
коригування заявленої митної вартості
до органу вищого рівня відповідно до
глави 4 цього Кодексу або до суду.

Згідно зі ст.57 Митного кодексу України
визначення митної вартості товарів,
які ввозяться в Україну відповідно до
митного режиму імпорту, здійснюється
за такими методами:

1) основний - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних
товарів;

б) за ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості
(обчислена вартість);

ґ) резервний.

Як вбачається з матеріалів справи
відповідачем було застосовано
резервний метод, оскільки
застосування попередніх методів було
неможливо у зв'язку з відсутністю
відповідної інформації у митного
органу.

Апелянт наголошує, що митна вартість за
спірною митною декларацією та митною
декларацією, яка взята митним органом
за основу коригування, мають
розбіжності, зокрема, різні умови
поставки (DAP та FOB), різні виробники,
різні продавці порівнюваних товарів.

Проте, колегія суддів не приймає такі
доводи апелянта з огляду на те, що при
коригуванні митної вартості було
застосовано другорядний метод (2-ґ,
резервний) відповідно до вимог ст.54
Митного кодексу України.

Згідно з ч.1 ст.64 Митного кодексу
України, у разі якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
послідовного використання методів,
зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу,
митна вартість оцінюваних товарів
визначається з використанням способів,
які не суперечать законам України і є
сумісними з відповідними принципами і
положеннями Генеральної угоди з
тарифів і торгівлі (GAТТ).

Митна вартість, визначена згідно з
положеннями цієї статті, повинна
ґрунтуватися на раніше визнаних
(визначених) органами доходів і зборів
митних вартостях. При визначенні
митної вартості відповідно до цієї
статті допускається гнучкість при
застосуванні цих методів.

Обґрунтована гнучкість у застосуванні
таких методів визначення митної
вартості відповідає цілям та
положенням ст.7 Угоди про застосування
Статті VII Генеральної угоди з тарифів і
торгівлі (GATT) 1994 року.

Тобто, при застосуванні резервного
методу допускається порівняння цін на
товари різних виробників та продавців
товару, навіть з різних країн
походження товару.

Застосування резервного методу та
визначення подібності товару з наявною
інформацією митниці здійснюється
виходячи з основного критерію - коду за
Українською класифікацією товарів
зовнішньоекономічної діяльності.

В спірному випадку митницею здійснено
порівняння з кодом УКТЗЕД - 3926 61 00 00,
саме тим, який був заявлений позивачем
у поданій митній декларації. Більшої
деталізації у визначенні товарів, ніж
коду товару на рівні 10 знаків,
законодавець не передбачає.

Крім того, порівнювані товари мають
подібний опис - «пакет-файл,
папка-конверт з пластику», країна
походження порівнюваних товарів
співпадає - КНР (China).

При цьому, дата митного оформлення, за
яким здійснювалося порівняння, є
наближеною до дати спірного митного
оформлення. При визначенні митної
вартості згідно цінової інформації,
яка наявна у митниці (станом на день
здійснення митного оформлення)
береться митна вартість подібного
товару, митне оформлення якого
збігається або є максимально
наближеним до дати поточного (спірного)
митного оформлення.

Таким чином, колегія суддів погоджує
висновок суду першої інстанції щодо
правомірності дій митниці.

Щодо позовної вимоги про повернення
фінансової гарантії (грошової застави)
у сумі 37 099,04 грн., суд першої інстанції
вважав її також безпідставною, при
цьому, виходив з наступного.

Так, зхгідно приписів ч.9 ст.55 Митного
кодексу України у разі надання
декларантом або уповноваженою ним
особою додаткових документів орган
доходів і зборів розглядає подані
додаткові документи і протягом 5
робочих днів з дати їх подання виносить
письмове рішення щодо визнання
заявленої митної вартості та скасовує
рішення про коригування заявленої
митної вартості або надає обґрунтовану
відмову у визнанні заявленої митної
вартості з урахуванням додаткових
документів. У такому випадку надана
фінансова гарантія відповідно
повертається (вивільняється) або
реалізується в порядку та у строки,
визначені цим Кодексом.

Тобто, повернення суми грошової
застави законодавець чітко пов'язує з
визнанням митницею заявленої
позивачем митної вартості товару та
скасуванням свого рішення про
коригування митної вартості за
результатами розгляду наданих під час
дії гарантійних зобов'язань додаткових
документів.

Закон жодним чином не ставить у
залежність обов'язок щодо повернення
органом доходів і зборів суми грошової
застави у зв'язку зі скасуванням
рішення про коригування митної
вартості товару у судовому порядку
після закінчення строку дії
гарантійних зобов'язань.

Згідно приписів ч.8 ст.313 Митного
кодексу України, при невиконанні
зобов'язання, забезпеченого грошовою
заставою, сума митних платежів, що
підлягає сплаті, перераховується до
державного бюджету із сум грошової
застави.

Наведене спростовує доводи апелянта
про необґрунтованість висновків суду
першої інстанції про те, що кошти у
розмірі 37 099,04 грн. не є грошовою
заставою.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що судом першої інстанції
правильно встановлені обставини
справи і судове рішення ухвалено у
відповідності до норм матеріального та
процесуального права, доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують, тому підстав для
скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст.ст.195,196,198,200,205,206,211,212,254
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «ТРЕЙД
ХАУЗ «АКС» - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 06 березня
2014 року в адміністративній справі №
П/805/38/14 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за
наслідками перегляду набирає законної
сили з моменту проголошення і може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня складення
в повному обсязі.

В судовому засіданні проголошено
вступну та резолютивну частини ухвали,
ухвала в повному обсязі складена 25
квітня 2014 року.

Головуючий:
Л.В. Губська

Судді:
М.М. Гімон

О.О. Шишов