Справа № 2а/0270/192/12
Суддя: Ситников О.Ф.
Дата ухвалення: 2014-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/31873/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Ситникова О.Ф.(суддя-доповідач),

Весельської Т.Ф.,

Малиніна В.В.,

провівши попередній розгляд
адміністративної справи за позовом
ОСОБА_4 до Державної пенітенціарної
служби України про визнання
протиправними та скасування наказів,
поновлення на посаді за касаційною
скаргою Державної пенітенціарної
служби України на постанову
Вінницького окружного
адміністративного суду від 10 лютого 2012
року та постанову Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 12 квітня 2012 року, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до Вінницького
окружного адміністративного суду з
позовом до Державного департаменту
України з питань виконання покарань
про визнання протиправним та
скасування наказів, поновлення на
посаді, а також стягнення заробітної
плати за час вимушеного прогулу.

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 10 лютого 2012
року заявлений позов задоволено
частково, а саме: визнано
протиправними та скасовано пункти 1, 2
наказу Голови Державного департаменту
України з питань виконання
покарань від 06.07.2010 року № 230 в частині
пропозиції щодо звільнення ОСОБА_4 з
органів Державної
кримінально-виконавчої служби України,
а також відсторонення від займаної
посади начальника управління
Державного департаменту України з
питань виконання покарань у Вінницькій
області.

Визнано протиправним та скасовано
наказ Голови Державного
департаменту України з питань
виконання покарань від 07.07.2010 року № 77
о/с в частині відсторонення ОСОБА_4
від займаної посади начальника
управління Державного департаменту
України з питань виконання покарань
у Вінницькій області.

Визнано протиправним та скасовано
підпункт 1 наказу Голови Державного
департаменту України з питань
виконання покарань від 14.07.2010 року №248 в
частині звільнення ОСОБА_4 з органів
Державної кримінально-виконавчої
служби України.

Визнано протиправним та скасовано
наказ Голови Державного департаменту
України з питань виконання покарань
від 15.07.2010 року №82 о/с в частині
звільнення ОСОБА_4 з органів Державної
кримінально-виконавчої служби України.

Визнано протиправним та скасовано
наказ Голови Державного департаменту
України з питань виконання покарань
від 20.10.2010 року №119 о/с в частині
звільнення ОСОБА_4 з органів Державної
кримінально-виконавчої служби України.

Зобов'язано Державну пенітенціарну
службу України вирішити питання
щодо подальшого проходження ОСОБА_4
служби у Державній пенітенціарній
службі України.

Стягнуто з Державної пенітенціарної
служби України на користь ОСОБА_4
заробітну плату за час вимушеного
прогулу з 16.07.2010 року по день набрання
законної сили судовим рішенням від
10.02.2012р. у справі №2а/0270/192/12.

Постанову в частині стягнення
заробітної плати ОСОБА_4 у межах суми
стягнення за один місяць допущено до
негайного виконання.

Постановою Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 12 квітня 2012
року скасовано постанову Вінницького
окружного адміністративного суду від 10
лютого 2012 року в частині задоволених
позовних вимог щодо подальшого
проходження ОСОБА_4 служби у Державній
пенітенціарній службі України. В
скасованій частині прийнято нову
постанову якою поновлено ОСОБА_4 в
Державній кримінально-виконавчій
службі України на посаді начальника
Управління Державної пенітенціарної
служби України у Вінницькій області. В
іншій частині постанову Вінницького
окружного адміністративного суду від 10
лютого 2012 року залишено без змін.

Державна пенітенціарна служба України
не погодилась з постановою Вінницького
окружного адміністративного суду від 10
лютого 2012 року та постановою
Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 12 квітня 2012
року і звернулась до суду з касаційною
скаргою, в який просить скасувати
рішення судів попередніх інстанцій та
ухвалити нове яким відмовити у
задоволенні позову в повному обсязі,
посилаючись на порушення норм
матеріального права, що призвело до
ухвалення незаконних судових рішень.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, суд, в межах ст. 220 КАС України,
прийшов до висновку про залишення
касаційної скарги без задоволення з
таких підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлені наступні обставини.

Позивач проходив службу на посаді
начальника Управління Державного
департаменту України з питань
виконання покарань у Вінницькій
області. Відповідно до розпорядження
голови Державного департаменту
України з питань виконання покарань
від 10 червня 2010 року №137 комісією
Держдепартаменту здійснено цільову
перевірку діяльності органів і установ
виконання покарань Державної
кримінально-виконавчої служби України
у Вінницькій області.

На підставі наказу «Про надзвичайну
подію у Вінницькій установі виконання
покарань (№1), недоліки в
оперативно-службовій діяльності та
притягнення до відповідальності
винних осіб» від 06 липня 2010 року №230
головою Державного департаменту
України з питань виконання покарань 07
липня 2010 року видано наказ про
відсторонення позивача від виконання
обов'язків начальника управління
Держдепартаменту у Вінницькій області.

Наказом Голови Державного
департаменту України з питань
виконання покарань від 07.07.2010 року № 77
о/с позивача відсторонено від займаної
посади начальника управління
Державного департаменту України з
виконання покарань у Вінницькій
області.

Відповідно до наказу Державного
департаменту України з питань
виконання покарань «Про заходи
дисциплінарного реагування за
результатами цільової перевірки
діяльності управління Державного
департаменту України з питань
виконання покарань у Вінницькій
області» від 14 липня 2010 року №248 за
результатами проведеної перевірки
зроблено висновок про наявність
порушень службової дисципліни та
системних недоліків в організації
роботи керівництва управління та
начальницького складу підпорядкованих
позивачу установ виконання покарань. У
п. 1 зазначеного наказу зроблено
висновок про необхідність звільнення
ОСОБА_4 з органів Державної
кримінально-виконавчої служби України
за порушення службової дисципліни.

Наказом Державного департаменту
України з питань виконання покарань
від 15 липня 2010 року № 82 генерал-майора
внутрішньої служби ОСОБА_4 звільнено з
посади начальника управління
Державного департаменту України з
питань виконання покарань у Вінницькій
області на підставі пункту 65 «а»
Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ» (за віком).

20 жовтня 2010 року Державним
департаментом України з питань
виконання покарань видано наказ №119
про часткову зміну пунктів наказу від 15
липня 2010 року №82 у частині звільнення
ОСОБА_4 з посади начальника управління
Державного департаменту України з
питань виконання покарань у Вінницькій
області та зазначено, про те, що ОСОБА_4
вважати звільненим у запас Збройних
Сил України за пунктом 64 «є» Положення
про проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ (за порушення
дисципліни) з 26 липня 2010 року.

Суть спірних правовідносин полягає у
правомірності прийняття вищевказаних
наказів Державного департаменту
України з питань виконання покарань.

Задовольняючи позовні вимоги в частині
оскарження вищевказаних наказів, суд
першої інстанції, з яким погодився
Вінницький апеляційний
адміністративний суд дійшов висновку,
що при прийнятті оскаржуваних рішень
відповідачем не дотримано вимог
Дисциплінарного статуту органів
внутрішніх справ України та Інструкції
щодо порядку проведення службових
розслідувань, що призвели до
незаконного звільнення позивача.

Перевіривши правову оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
проаналізувавши правильність
застосування судами попередніх
інстанцій норм матеріального права,
суд касаційної інстанції погоджується
з таким висновком на підставі
наступного.

Порядок проходження публічної служби в
органах внутрішніх справ регулюється
Законом України «Про міліцію» від 20
грудня 1990 року № 565-XII, Дисциплінарним
статутом органів внутрішніх справ,
затвердженого Законом України від 22
лютого 2006 року № 3460-IV та Положенням про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів УРСР від
29 липня 1991 року № 114.

Згідно із підпунктом "є" пункту 64
Положення N 114 середнього, старшого і
вищого начальницького складу
звільняються зі служби в запас (з
постановкою на військовий облік) за
порушення дисципліни.

Підставою дисциплінарної
відповідальності є дисциплінарний
проступок, сутність якого полягає у
невиконанні чи неналежному виконанні
особою рядового або начальницького
складу службової дисципліни,
визначення якої наведене у статті 1
цього Статуту (стаття 2 Дисциплінарного
статуту ОВС).

Такими підставами є виключно фактичні
дані, що свідчать про реальну наявність
у діях особи рядового або
начальницького складу органів
внутрішніх справ ознак
дисциплінарного проступку, зокрема
протиправної поведінки, шкідливих
наслідків та причинного зв'язку між ним
і дією (бездіяльністю) порушника
дисципліни.

Порядок накладення дисциплінарного
стягнення встановлений статтею 14
Дисциплінарного статуту ОВС, який
визначає, що з метою з'ясування всіх
обставин дисциплінарного проступку,
вчиненого особою рядового або
начальницького складу, начальник
призначає службове розслідування.
Перед накладенням дисциплінарного
стягнення начальник або особа, яка
проводить службове розслідування,
повинні зажадати від порушника надання
письмового пояснення.

Службове розслідування в органах
внутрішніх справ - це комплекс заходів,
які здійснюються в межах відомчої
компетенції з метою уточнення причин
та умов, що сприяли вчиненню
дисциплінарного проступку,
встановлення ступеня вини особи, яка
його вчинила.

Мета службового розслідування полягає
в тому, щоб повністю, об'єктивно та
всебічно встановити: обставини (час,
місце) і наслідки правопорушення, з
приводу якого було призначено
розслідування; осіб, винних у
правопорушенні, та осіб, дії чи
бездіяльність яких сприяли негативним
наслідкам або створювали загрозу їх
спричинення; наявність причинного
зв'язку між неправомірним діянням
особи, щодо якої призначено службове
розслідування, та його наслідками;
причини правопорушення та умови, що
сприяли правопорушенню; вимоги законів
чи інших нормативно-правових актів,
розпорядчих документів або службових
обов'язків, що були порушені; ступінь
вини кожної з осіб, причетних до
правопорушення, та мотиви протиправної
поведінки працівника ОВС і його
ставлення до вчиненого.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судами попередніх
службове розслідування відносно
ОСОБА_4 не проводилось.

Отже, дисциплінарна відповідальність
не настає у разі відсутності події чи
складу дисциплінарного проступку, в
тому числі вини особи рядового та
начальницького складу органів
внутрішніх справ.

При цьому проведення цільової
перевірки і виявлення в результаті її
певних недоліків-порушень не може
вважатись проведенням службового
розслідування стосовно конкретної
особи.

Оскільки факт дисциплінарного
проступку з боку позивача не
встановлений, суд касаційної інстанції
вважає передчасним видання Державною
пенітенціарною службою України
оскаржуваних наказів стосовно ОСОБА_4

Крім того, звільнення позивача із
займаної посади в період його
непрацездатності є грубим порушенням
норм трудового законодавства. Накази №
77 о/с від 7.07.2010 р., № 248 від 14.07.2010 р. та
№ 82 о/с від 15.07.2010 р. були видані під час
перебування позивача на лікарняному
(листок непрацездатності серії АВВ №
061105, звільнений від роботи з 7.07.10 р. по
24.07.2010 р.)

Згідно абзацу 2 статті 18
Дисциплінарного статуту такі
дисциплінарні стягнення, як
звільнення з посади та
звільнення з органів внутрішніх справ,
накладені на осіб рядового і
начальницького складу, які тимчасово
непрацездатні або перебувають у
відпустці, відрядженні, виконуються
після їх прибуття до місця проходження
служби.

Також, як вірно вказано судами
попередніх інстанцій, прийняття наказу
№ 119 о/с від 20.10.2010 р. про зміну підстав
та дату звільнення є незаконним,
оскільки дисциплінарна
відповідальність не настає у разі
закінчення строків притягнення до
дисциплінарної відповідальності,
визначених у статті 16 Дисциплінарного
статуту ОВС.

Статтею 16 Дисциплінарного статуту ОВС
передбачені строки накладення
дисциплінарних стягнень. За змістом
цієї норми дисциплінарне стягнення
накладається у строк до одного місяця з
дня, коли про проступок стало відомо
начальнику.

Оскаржуваний наказ винесено майже
через три місяці після фактичного
звільнення особи з посади.

Оскільки позивача неправомірно
звільнено з державної служби, колегія
суддів вважає обґрунтованою вимогу
ОСОБА_4 про стягнення на його користь
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції в частині задоволених
позовних вимог щодо подальшого
проходження ОСОБА_4 служби у Державній
пенітенціарній службі України, суд
апеляційної інстанції обґрунтовано
вважав за необхідне поновити позивача
на посаді яку він обіймав до
звільнення, так як за ст. 235 КЗпП
України, у разі звільнення без законної
підстави або незаконного переведення
на іншу роботу працівник повинен бути
поновлений на попередній роботі
органом, який розглядає спір.

Аналогічна правова позиція викладена в
аналітичній довідці Вищого
адміністративного суду України про
вивчення та узагальнення практики
розгляду адміністративними судами
спорів з приводу прийняття громадян на
публічну службу, її проходження,
звільнення з публічної служби від
01.02.2009 року.

Виходячи з вищезазначеного, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України, вважає, що постанова
Вінницького окружного
адміністративного суду від 10 лютого 2012
року та постанова Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 12 квітня 2012 року, ґрунтуються на
вірно встановлених фактичних
обставинах справи, яким дана належна
юридична оцінка, правильно застосовані
норми матеріального права, що
регулюють спірні правовідносини, та не
допущено порушень процесуального
закону, які призвели або могли
призвести до неправильного вирішення
справи, доводи викладені в касаційній
скарзі не спростовують висновків суду,
тому підстави для скасування або зміни
рішень відсутні.

Відповідно до ч.1 ст. 224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст.220, 220-1, 223, 224, 231 КАС
України, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Державної
пенітенціарної служби України
залишити без задоволення, а постанову
Вінницького окружного
адміністративного суду від 10 лютого 2012
року та постанову Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 12 квітня 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
оскарженню не підлягає.

Судді: О.Ф.
Ситников

Т.Ф.
Весельська

В.В. Малинін