Справа № 826/1134/14
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2014-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 квітня 2014 року № 826/1134/14
Суддя Окружного адміністративного
суду міста Києва Гарник К.Ю.,
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу
за позовом Заступника прокурора
Києво-Святошинського району до третя
особа Києво-Святошинської районної
державної адміністрації ОСОБА_1
ОСОБА_2 Управління Держземагенства у
Києво - Святошинському районі
Київської обл.про визнання недійсними,
протиправними та скасування
розпоряджень №3314 від 19.07.2010, №4124 від
07.10.2010, № 2954 від 13.05.2010
Заступник прокурора Києво -
Святошинського району (далі по тексту -
позивач) звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
адміністративним позовом до Києво -
Святошинської районної державної
адміністрації (далі по тексту -
відповідач, Києво - Святошинська РДА), в
якому, з урахуванням збільшених
позовних вимог, просив визнати
недійсними, протиправними та скасувати
розпорядження голови Києво -
Святошинської РДА від 13 травня 2010 року
№2954, від 14 травня 2010 року №№ 2955, 2956,
від 21 травня 2010 року №2980, 28
травня 2010 року №2988, від 04 червня 2010 року
№3009, від 18 червня 2010 року №№3085, 3087, 3088,
3089, від 24 червня 2010 року №3118, від
29 червня 2010 року №3176, від 06 липня 2010
року №3200, від 16 липня 2010 року №3305, від 19
липня 2010 року №3314, від 23 липня 2010 року
№№3368-3371, від 09 серпня 2010 року №3462,
від 10 серпня 2010 року №3469, 3470, 3496, від 11
серпня 2010 року №3497, від 16 серпня 2010
року №3523, від 17 серпня 2010 року №3539, від
29 вересня 2010 року №4053, від 30 вересня 2010
року №4069, від 01 жовтня 2010 року №№4081, 4082,
4083 та від 07 жовтня 2010 року № 4124, якими
надані дозволи на розробку технічної
документації із землеустрою щодо зміни
використання земельної ділянки з
ведення особистого селянського
господарства на землі для ведення
індивідуального садівництва та
затверджено технічну документацію із
землеустрою щодо зміни використання
земельної ділянки з ведення особистого
селянського господарства на землі для
ведення індивідуального садівництва,
змінено використання даних земельних
ділянок та надано дозволи на
виготовлення державного акту на право
власності на землю для ведення
індивідуального садівництва.
Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
24 травня 2011 року позов задоволено
Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від
22 грудня 2011 року у задоволенні
адміністративного позову Заступнику
прокурора Києво - Святошинського
району відмовлено повністю.
Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 12 листопада 2013 року
апеляційного адміністративного суду
від 22 грудня 2011 року та постанову
Окружного адміністративного суду
травня 2011 року скасовано, а справу
направлено на новий розгляд до суду
Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 03 грудня 2013 року
прийнято до провадження та призначено
судове засідання.
Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 19 грудня 2013 року
роз'єднано позовні вимоги в
адміністративній справі у два
самостійні провадження, в одному з яких
третьою особою є Товариство з
обмеженою відповідальністю "ТЕРА
ПАРАДІЗ", а в іншому треті особи -
У подальшому, ухвалою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
30 січня 2014 року роз'єднано
позовні вимоги в адміністративній
прокурора Києво - Святошинського
району до Києво - Святошинської
районної державної адміністрації за
участю третіх осіб про визнання
недійсними, протиправними та
скасування розпоряджень.
За результатом автоматичного
розподілу, позовні вимоги Заступника
прокурора Києво - Святошинського
району до Києво - Святошинської
районної державної адміністрації про
визнання недійсними, протиправними та
скасування розпоряджень № 3314 від
19.07.2010, № 4124 від 07.10.2010, № 2954 від 13.05.2010
треті особи - ОСОБА_1, ОСОБА_2, Управління
Держземагенства у Києво -
Святошинському районі Київської
області виділені в окреме провадження
із присвоєнням номеру справи № 826/1134/14
та передані на розгляд судді Гарнику
адміністративного суду міста Києві від
06 лютого 2014 року адміністративну
справу № 826/1134/14 прийнято до
провадження та призначено до розгляду
у судовому засіданні на 18 лютого 2014
року, яке відклалось у зв'язку з
необхідністю отримання додаткових
доказів по справі.
адміністративного суду міста Києва від
07 березня 2014 року витребувано від
Управління Держземагенства у Києво -
Святошинському районі Київської
області належним чином засвідчені
копії технічної документації із
землеустрою земельної ділянки площею
2,3097 га, яка належить ОСОБА_1, земельної
ділянки площею 0,7902 га, що належить
У судове засідання 03 березня 2014
року учасники процесу не з'явились,
позивачем заявлено клопотання про
розгляд справи без його участі.
Керуючись приписами частини 4 статті 122
та частини 6 статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, надавши можливість присутнім
учасникам судового розгляду у повній
мірі реалізувати свої процесуальні
права, та враховуючи відсутність
потреби заслухати свідка чи експерта,
суд завершив розгляд справи в порядку
письмового провадження.
За таких обставин, після розгляду
адміністративного позову та доданих до
нього матеріалів, всебічного і повного
встановлення всіх фактичних обставин,
на яких ґрунтується позов, об'єктивної
оцінки доказів, що мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд зазначає
Розпорядженням голови Києво -
Святошинської районної державної
адміністрації від 19 липня 2010 року № 3314
надано дозвіл на розробку технічної
документації із землеустрою щодо зміни
використання земельної ділянки
загальною площею 2,3097 га що перебуває у
приватній власності ОСОБА_1, з ведення
особистого селянського господарства
на ведення індивідуального
садівництва в адміністративних межах
Гореницької сільської ради.
Розпорядженням голови Києво -
Святошинської районної державної
адміністрації від 07 жовтня 2010 року № 4124
надано дозвіл на розробку технічної
документації із землеустрою щодо зміни
використання земельної ділянки
загальною площею 0,7902 га, що перебуває у
приватній власності ОСОБА_2, з ведення
особистого селянського господарства
на ведення індивідуального
садівництва в адміністративних межах
Гореницької сільської ради.
Розпорядженням голови Києво -
Святошинської районної державної
адміністрації 13 травня 2010 року №
2954 надано дозвіл на розробку технічної
документації із землеустрою щодо зміни
використання земельної ділянки
загальною площею 2,3097 га, що перебуває у
приватній власності ОСОБА_1, з ведення
особистого селянського господарства
на ведення індивідуального
садівництва в адміністративних межах
Гореницької сільської ради.
Прокурором Києво - Святошинського
району принесені протести на вказані
вище розпорядження від 28 липня 2010 року
№ 5413, від 15 жовтня 2010 року № 7484 та від
05 липня 2010 року № 4473.
Позивач вважає, що вказані
розпорядження суперечить вимогам
чинного законодавства, оскільки чинним
земельним законодавством України
зміна виду використання земельної
ділянки в межах певної категорії
земель сільськогосподарського
призначення органами виконавчої влади
та місцевого самоврядування не
передбачена, як не передбачено і
виготовлення технічної документації
із землеустрою щодо зміни використання
земельних ділянок, які є у приватній
Відповідач у письмовому запереченні
проти позову зазначав про
відповідність оскаржуваних
розпоряджень вимогам чинного
Відповідно до статті 17 Земельного
кодексу України (чинній на момент
прийняття спірного розпорядження) до
повноважень місцевих державних
адміністрацій у галузі земельних
відносин належить, зокрема,
розпорядження землями державної
власності в межах, визначених цим
Кодексом, вирішення інших питань у
галузі земельних відносин відповідно
Як передбачено пунктом 7 статті 13
Закону України "Про місцеві державні
адміністрації" до відання місцевих
державних адміністрацій у межах і
формах, визначених Конституцією і
законами України, належить вирішення
питань використання землі, природних
ресурсів, охорони довкілля.
Частина перша статті 19 Земельного
кодексу України встановлює, що землі
України за основним цільовим
призначенням поділяються на такі
сільськогосподарського призначення; б)
землі житлової та громадської
забудови; в) землі природно-заповідного
та іншого природоохоронного
призначення; г) землі оздоровчого
призначення; ґ) землі рекреаційного
призначення; д) землі
історико-культурного призначення; е)
землі лісогосподарського призначення;
є) землі водного фонду; ж) землі
промисловості, транспорту, зв'язку,
енергетики, оборони та іншого
Згідно з частиною першою статті 22
Земельного кодексу України землями
сільськогосподарського призначення
визнаються землі, надані для
виробництва сільськогосподарської
продукції, здійснення
сільськогосподарської
науково-дослідної та навчальної
діяльності, розміщення відповідної
виробничої інфраструктури, у тому
числі інфраструктури оптових ринків
сільськогосподарської продукції, або
призначені для цих цілей.
Пункт "а" частини третьої статті 22
Земельного кодексу України передбачає,
сільськогосподарського призначення
передаються у власність та надаються у
користування для ведення особистого
селянського господарства, садівництва,
городництва, сінокосіння та випасання
худоби, ведення товарного
сільськогосподарського виробництва.
Відповідно до положень статей 33 та 35
Земельного кодексу України громадяни
України можуть мати на праві власності
та орендувати земельні ділянки для
ведення особистого селянського
господарства; громадяни України із
земель державної і комунальної
власності мають право набувати
безоплатно у власність або на умовах
оренди земельні ділянки для ведення
індивідуального або колективного
Наведені норми свідчать, що землі для
ведення особистого селянського
господарства та землі для садівництва
належать до однієї категорії земель -
сільськогосподарського призначення.
Зазначене також підтверджується
Українським класифікатором цільового
використання землі (УКЦВЗ),
затвердженого листом Держкомзему від 24
квітня 1998 року №14-1-7/1205, пункт 2 якого
сільськогосподарського призначення
класифікуються: для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва;
для ведення особистого підсобного
господарства, садівництва,
городництва, сінокосіння і випасання
худоби; для ведення дослідних і
навчальних цілей, пропаганди
передового досвіду; для ведення
сільського господарства; для ведення
підсобного сільського господарства;
для ведення селянського (фермерського)
господарства; для традиційних народних
промислів і підприємницької
діяльності; для іншого
сільськогосподарського призначення.
За визначенням статті 1 Закону України
"Про землеустрій" цільове призначення
земельної ділянки - це використання
земельної ділянки за призначенням,
визначеним на підставі документації із
землеустрою у встановленому
законодавством порядку.
Таким чином, суд дійшов висновку, що
зміна цільового призначення земельної
ділянки передбачає зміну категорії
земель, зміна ж використання земельної
ділянки в межах однієї категорії
земель не має наслідком зміну
цільового призначення.
Як свідчать обставини справи, спірні
розпорядження приймались відповідачем
на підставі звернень ОСОБА_1 та ОСОБА_2
та на підставі технічної документації
із землеустрою щодо зміни
функціонального використання
Відповідно до статті 78 Земельного
кодексу України право власності на
землю - це право володіти,
користуватися і розпоряджатися
земельними ділянками.
Частина четверта статті 373 Цивільного
кодексу України передбачає, що власник
земельної ділянки має право
використовувати її на свій розсуд
відповідно до її цільового
За таких обставин суд вважає, що
прийняття спірних розпоряджень стало
наслідком реалізації законних прав
власника земельної ділянки
використовувати її на власний розсуд
та відповідно до цільового
Крім того, як зазначив Вищий
адміністративний суд України при
направленні справи на новий судовий
розгляд, зміна виду використання
земельної ділянки в межах її цільового
призначення можлива, але порядок
вирішення цього питання не
Суд не погоджується з доводами
адміністративного позову про те, що
спірні розпорядження суперечать
статті 25 Закону України "Про
землеустрій", оскільки вона не
передбачає виготовлення технічної
документації із землеустрою щодо зміни
використання земельних ділянок, та
звертає увагу на наступне.
Відповідно до статті 25 Закону України
"Про землеустрій" документація із
землеустрою розробляється у вигляді
програм, схем, проектів, спеціальних
тематичних карт, атласів, технічної
Види документації із землеустрою: а)
загальнодержавні й регіональні
(республіканські) програми
використання та охорони земель; б)
схеми землеустрою і техніко-економічні
обґрунтування використання та охорони
земель адміністративно-територіальних
утворень; в) проекти землеустрою щодо
встановлення і зміни меж
адміністративно-територіальних
утворень; г) проекти землеустрою щодо
організації і встановлення меж
територій природно-заповідного фонду
та іншого природоохоронного
призначення, оздоровчого,
рекреаційного та історико-культурного
призначення; ґ) проекти землеустрою
щодо формування земель комунальної
власності територіальних громад і
проекти розмежування земель державної
та комунальної власності населених
пунктів; д) проекти землеустрою щодо
відведення земельних ділянок; е)
проекти землеустрою щодо створення
нових та впорядкування існуючих
землеволодінь і землекористувань; є)
проекти землеустрою, що забезпечують
еколого-економічне обґрунтування
сівозміни та впорядкування угідь; ж)
проекти землеустрою щодо
впорядкування території населених
пунктів; з) робочі проекти землеустрою
щодо рекультивації порушених земель,
землювання малопродуктивних угідь,
захисту земель від ерозії, підтоплення,
заболочення, вторинного засолення,
висушення, зсувів, ущільнення,
закислення, забруднення промисловими
та іншими відходами, радіоактивними та
хімічними речовинами, покращання
сільськогосподарських земель,
підвищення родючості ґрунтів (далі -
робочі проекти землеустрою); и)
технічна документація із землеустрою
щодо встановлення меж земельної
ділянки в натурі (на місцевості); і)
технічна документація із землеустрою
щодо складання документів, що
посвідчують право на земельну ділянку;
ї) спеціальні тематичні карти і атласи
стану земель та їх використання.
Слід зазначити, ухвалою
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 07 березня 2014
року витребувано від Управління
Держземагенства у Києво -
Святошинському районі Київської
області належним чином засвідчені
копії технічної документації із
землеустрою земельної ділянки площею
2,3097 га, яка належить ОСОБА_1, земельної
ділянки площею 0,7902 га, що належить
У відповідь на вищезазначений
запит, Управлінням Держземагенства у
Києво - Святошинському районі
Київської області листом від 21 березня
2014 року № 01-21/2019 повідомлено про
відсутність в програмно-апаратному
комплексі «Національна кадастрова
система» земельної ділянки, яка
належить ОСОБА_1. Зазначено, що земельна
ділянка, яка належить гр. ОСОБА_2,
обліковується в програмно - апаратному
комплекси «Національна кадастрова
система» за кадастровим номером
відсутність документації із
землеустрою на зазначені земельні
Проте, пунктом 1.13 Інструкції про
порядок складання, видачі, реєстрації і
зберігання державних актів на право
власності на земельну ділянку і право
постійного користування земельною
ділянкою та договорів оренди землі,
затвердженої наказом Державного
Комітету України по земельних ресурсах
від 04 травня 1999 року №43 (в редакції,
чинній на момент прийняття спірного
розпорядження), передбачено, що
складання державного акта на право
власності на земельну ділянку та на
право постійного користування
земельною ділянкою при передачі
земельної ділянки, що була раніше
надана громадянам, підприємствам,
установам, організаціям і об'єднанням
громадян всіх видів, у постійне
користування або при переоформленні
правоустановчих документів на ці
земельні ділянки, проводиться після
відновлення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості) та закріплення
їх довгостроковими межовими знаками
встановленого зразка за затвердженою в
установленому порядку відповідною
технічною документацією.
Враховуючи викладене, затверджені
спірними розпорядженнями технічні
документації із землеустрою щодо зміни
функціонального використання
земельної ділянки з "ведення
особистого селянського господарства"
на "ведення індивідуального
садівництва" фактично є технічною
документацією із землеустрою щодо
складання документів, що посвідчують
право на земельну ділянку, яка
передбачена в підпункті "і" частини
другої статті 25 Закону України "Про
Суд також зауважує, що зміст та порядок
погодження технічної документації
Заступником прокурора Києво -
Святошинського району не оскаржується.
Між тим, на виконання вказівок
Верховного Суду України, викладених у
постанові від 05 березня 2013 року, та
Вищого адміністративного суд України,
викладених в ухвалі від 12 листопада 2013
позивачем не наведено, що при прийнятті
оскаржуваного розпорядження
відповідачем не дотримано механізму
зміни виду використання земельної
ділянки в межах її цільового
За таких підстав Окружний
адміністративний суд міста Києва
вважає, що доводи Заступника прокурора
Києво - Святошинського району про
незаконність спірного розпорядження
нормативно не підтверджуються.
Слід також зазначити, що спірні
розпорядження за своєю правовою
природою є індивідуальним актом
застосування норм права
(правозастосовчим актом
індивідуальної дії), який після його
виконання є таким, що вичерпав свою дію.
Судом установлено, що вказані
розпорядження виконані у повному
обсязі, а тому вони, як
адміністративний акт, що вичерпав свою
дію, не можуть бути скасовані чи
Аналогічна правова позиція викладена в
рішенні Конституційного Суду України
від 16.квітня 2009 року у справі №7-рп/2009 за
конституційним поданням Харківської
міської ради щодо офіційного
тлумачення положень частини другої
статті 19, статті 144 Конституції України,
статті 25, частини чотирнадцятої статті
46, частин першої, десятої статті 59
Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні"(справа про
скасування актів органів місцевого
самоврядування), в якому суд
Конституційний Суд України постановив,
що: "…в Конституції України закріплено
принцип, за яким права і свободи людини
та їх гарантії визначають зміст і
спрямованість діяльності держави, яка
відповідає перед людиною за свою
діяльність (стаття 3). Органи місцевого
самоврядування є відповідальними за
свою діяльність перед юридичними і
фізичними особами (стаття 74 Закону).
Таким чином, органи місцевого
самоврядування не можуть скасовувати
свої попередні рішення, вносити до них
зміни, якщо відповідно до приписів цих
рішень виникли правовідносини,
пов'язані з реалізацією певних
суб'єктивних прав та охоронюваних
законом інтересів, і суб'єкти цих
правовідносин заперечують проти їх
зміни чи припинення. Це є "гарантією
стабільності суспільних відносин" між
органами місцевого самоврядування і
громадянами, породжуючи у громадян
впевненість у тому, що їхнє існуюче
становище не буде погіршене прийняттям
більш пізнього рішення, що
узгоджується з правовою позицією,
викладеною в абзаці другому пункту 5
мотивувальної частини Рішення
Конституційного Суду України від 13
травня 1997 року №1-зп у справі щодо
несумісності депутатського мандата.
Ненормативні правові акти органу
місцевого самоврядування є актами
одноразового застосування, вичерпують
свою дію фактом їхнього виконання, тому
вони не можуть бути скасовані чи
змінені органом місцевого
самоврядування після їх виконання."
Крім того, Вищий адміністративний суд
України, скасовуючи попередні судові
рішення у справі та направляючи справу
на новий розгляд зазначив, що
обов'язковою умовою визнання рішення
недійсним (нечинним) є також порушення
у зв'язку з його прийняттям прав та
охоронюваних законом інтересів
підприємства чи організації - позивача
у справі.

Так, відповідно до частини першої
статті 2 Кодексу адміністративного
судочинства України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Відповідно до частини першої статті 6
Кодексу адміністративного судочинства
України визначено, що кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до
адміністративного суду, якщо вважає, що
рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Пункт 1 частини другої статті 17 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачає, що юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
публічно-правові спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності.

Відповідно до частини другої статті 162
Кодексу адміністративного судочинства
України у разі задоволення
адміністративного позову суд може
прийняти постанову про: 1) визнання
протиправними рішення суб'єкта владних
повноважень чи окремих його положень,
дій чи бездіяльності і про скасування
або визнання нечинним рішення чи
окремих його положень, про поворот
виконання цього рішення чи окремих
його положень із зазначенням способу
його здійснення; 2) зобов'язання
відповідача вчинити певні дії; 3)
зобов'язання відповідача утриматися
від вчинення певних дій; 4) стягнення з
відповідача коштів; 5) тимчасову
заборону (зупинення) окремих видів або
всієї діяльності об'єднання громадян; 6)
примусовий розпуск (ліквідацію)
об'єднання громадян; 7) примусове
видворення іноземця чи особи без
громадянства за межі України; 8)
визнання наявності чи відсутності
компетенції (повноважень) суб'єкта
владних повноважень.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б
гарантувала дотримання і захист прав,
свобод, інтересів людини і громадянина,
інших суб'єктів у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку суб'єктів владних
повноважень.

Системний аналіз наведених норм
Кодексу адміністративного судочинства
України свідчить, що судовий захист
прав, свобод або інтересів шляхом
повного чи часткового задоволення
адміністративного позову, можливий
виключно відносно тієї особи, права,
свободи або інтереси якої порушено з
боку конкретного суб'єкта владних
повноважень та за умови порушення її
прав.

Водночас, Заступником прокурора Києво -
Святошинського району не наведено яким
чином та які саме його права та
інтереси порушено спірними
розпорядженнями.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Таким чином, з урахуванням вимог
встановлених частиною другою статті 19
Конституції України та частиною
третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, виходячи з системного аналізу
положень законодавства України та
доказів, наявних у матеріалах справи,
адміністративний позов Заступника
прокурора Києво - Святошинського
району не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 69, 70, 71, 94, 128, 158 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні адміністративного
позову Заступника прокурора Києво -
Святошинського району відмовити в
повному обсязі.

Постанова набирає законної сили
відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України. Постанова може бути оскаржена
до суду апеляційної інстанції за
правилами, встановленими статтями 185-187
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Суддя
К.Ю. Гарник