Справа № 812/1162/14
Суддя: С.В. Борзаниця
Дата ухвалення: 2014-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 квітня 2014 рокуЛуганськСправа №
812/1162/14

Луганський окружний адміністративний
суд у складі:

Судді: Борзаниці С.В.,

при секретарі: Величко Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
Кремінському районі Луганської
області про визнання незаконними дій
та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного
адміністративного суду надійшов
адміністративний позов ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
Кремінському районі Луганської
області про визнання незаконними дій
та зобов'язання вчинити певні дії.

У позовній заяві позивач просить
визнати незаконним дії особи з назвою
«УПФУ в Кремінському районі» щодо
складання вимоги №Ф37 від 05.12.2013 та
зобов'язати особу з назвою «УПФУ в
Кремінському районі» утриматись від
складання щодо позивача таких вимог.

Позивач в обґрунтування своїх позовних
вимог посилається на те, що Управлінням
Пенсійного фонду України в
Кремінському районі Луганської
області без наявності відповідних
повноважень щодо видання будь-яких
рішень або вимог в порядку Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» вчинено дії
щодо складення вимоги про сплату боргу
№Ф37 від 05.12.2013.

Позивач вважає, що Управління
Пенсійного фонду в Кремінському районі
Луганської області є приватною
юридичною особою, яка ніколи не
утворювалась Пенсійним фондом України
та відповідно до відомостей Єдиного
державного реєстру підприємств та
організацій України зареєстрована як
суб'єкт господарської діяльності.
Позивач вважає фіктивною державну
реєстрацію УПФУ в Кремінському районі
Луганської області, оскільки
відповідно до довідки з ЄДРПОУ станом
на 10.06.1994 ніяких управлінь у Пенсійного
фонду не існувало, а станом на 13.11.2002
(дата реєстрації відповідно до витягу з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців) не
існувало жодного розпорядчого
документа про утворення такого органу
Пенсійного фонду України як особа з
назвою «УПФУ в Кремінському районі
Луганської області».

Позивач в судове засідання не з'явився,
про час, дату та місце розгляду справи
повідомлявся належним чином, в
позовній заяві просив розглянути
справу за його відсутністю.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, про час, дату та
місце слухання справи повідомлявся
належним чином. В наданому до суду
запереченні на адміністративний позов
просив суд розглянути справу за його
відсутністю та відмовити в задоволенні
позовних вимог, посилаючись на те, що
всі дії вчинені відповідачем
правомірно та обґрунтовано, порушень
прав позивача з боку управління
допущено не було.

Дослідивши матеріали справи та
оцінивши надані сторонами докази, суд
вважає, що позов не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

05 грудня 2013 року Управлінням
Пенсійного фонду України в
Кремінському районі Луганської
області складено вимогу про сплату
недоїмки № Ф 37 у сумі 1515,60 грн. Вказану
вимогу складено відповідачем у зв'язку
з несплатою ОСОБА_1 внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування. (а.с.5)

12 грудня 2013 року рішенням Управління
Пенсійного фонду України в
Кремінському районі Луганської
області № 9408/0310 заяву ОСОБА_1 про
узгодження вимоги № Ф 37 від 05.12.2013
залишено без задоволення, вимогу про
сплату недоїмки залишено без змін (а.с.6)

10 січня 2014 року рішенням Головного
Управління Пенсійного фонду України в
Луганській області № 181/0310 скаргу
ОСОБА_1 залишено без задоволення, а
вимогу про сплату недоїмки № Ф 37 від
05.12.2013 - без змін (а.с. 7).

17 січня 2014 року позивачем до Пенсійного
фонду України направлено скаргу на
рішення ГУПФУ в Луганській області №
181/0310 від 10.01.2014 (а.с.8-10).

22 січня 2014 року рішенням Пенсійного
фонду України № 1756/09-10 скаргу ОСОБА_1 на
рішення ГУПФУ в Луганській області №
181/0310 від 10.01.2014 повернуто без розгляду
(а.с.11).

1 січня 2011 року набрав чинності Закон
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» № 2464 від 08.07.2010,
який визначає правові та організаційні
засади забезпечення збору та обліку
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування, умови
та порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку.

Статтею 1 вказаного Закону передбачено,
що єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування (далі - єдиний
внесок) - консолідований страховий
внесок, збір якого здійснюється до
системи загальнообов'язкового
державного соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Прикінцевими та перехідними
положеннями Закону № 2464 встановлено,
що стягнення заборгованості із сплати
страхових внесків та сум штрафних
санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі страхових внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
здійснюється фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно до
законодавства, що діяло на момент
виникнення такої заборгованості або
застосування штрафних санкцій.

Відповідно до змісту ст. 14 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» № 1058-IV
від 09.07.2003 позивач є страхувальником та
відповідно до ст.15 вказаного Закону
платником страхових внесків.

Згідно п. 6 ст.20 Закону № 1058
страхувальники зобов'язані сплачувати
страхові внески, нараховані за
відповідний базовий звітний період, не
пізніше ніж через 20 календарних днів із
дня закінчення цього періоду. Для
вищезазначених страхувальників -
календарний місяць.

Відповідно до ч.1 ст.106 Закону № 1058 у
разі виявлення своєчасно не сплачених
сум страхових внесків страхувальники
зобов'язані самостійно обчислити ці
внески і сплатити їх з нарахуванням
пені в порядку і розмірах, визначених
цією статтею.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що
суми страхових внесків своєчасно не
нараховані та/або не сплачені
страхувальниками у строки, визначені
статтею 20 цього Закону, в тому числі
обчислені територіальними органами
Пенсійного фонду у випадках,
передбачених частиною третьою статті 20
цього Закону, вважаються простроченою
заборгованістю із сплати страхових
внесків (далі - недоїмка) і стягуються з
нарахуванням пені та застосуванням
фінансових санкцій.

Відповідно до ч. 12 ст. 20 Закону № 1058
страхові внески підлягають сплаті
незалежно від фінансового стану
платника страхових внесків. У разі
наявності в платника страхових внесків
одночасно із зобов'язаннями із сплати
податків, інших обов'язкових платежів,
передбачених законом, або зобов'язань
перед іншими кредиторами, зобов'язання
із сплати страхових внесків
виконуються в першу чергу і мають
пріоритет перед усіма іншими
зобов'язаннями, крім зобов'язань щодо
виплати заробітної плати (доходу).

Щодо посилання відповідача на те, що
управління Пенсійного фонду України в
Кремінському районі Луганської
області не є органом державної влади та
не має відповідних повноважень на
складання вимоги про сплату боргу, суд
зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 Положення про
Пенсійний фонд України, затвердженого
Указом Президента України від 6 квітня
2011 року № 384/2011 (надалі - Положення 384),
Пенсійний фонд України є центральним
органом виконавчої влади, діяльність
якого спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України через
Міністра соціальної політики України.

Пенсійний фонд України входить до
системи органів виконавчої влади і
забезпечує реалізацію державної
політики з питань пенсійного
забезпечення та ведення
персоніфікованого обліку надходжень
від сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування (далі - єдиний
внесок).

За нормами п. 3 Положення, до основних
завдань Пенсійного фонду, серед іншого,
віднесено реалізацію державної
політики з питань пенсійного
забезпечення та ведення
персоніфікованого обліку надходжень
від сплати єдиного внеску.

Відповідно до п. 7 Положення 384
Пенсійний фонд України здійснює свої
повноваження безпосередньо та через
утворені в установленому порядку
територіальні органи.

Реформування системи територіальних
органів Пенсійного органу України в 2002
році, в тому числі, утворення районних,
міських, районних у містах управлінь
Пенсійного фонду України відбувалося у
зв'язку із прийняттям Закону України
від 17.01.2002 №2981-111 «Про внесення змін до
деяких законів України» та на
виконання постанови Кабінету
Міністрів України від 11.04.2002 №497 «Про
забезпечення виконання функцій з
призначення і виплати пенсій органами
Пенсійного фонду».

Відповідно до абз. 2 п. 6 Постанови
Кабінету Міністрів України від 11.04.2002
№497 «Про забезпечення виконання
функцій з призначення і виплати пенсій
органами Пенсійного фонду» Пенсійному
фонду України було наказано утворити
на базі районних, міських, та районних у
містах відділів Пенсійного фонду у
Вінницькій, Волинській, Житомирській,
Запорізькій, Івано-Франківській,
Кіровоградській, Луганській, Одеській,
Рівненській, Сумській, Тернопільській,
Херсонській, Черкаській, Чернівецькій.
Чернігівській областях та м.
Севастополі відповідні районні,
міські, районні у містах управління
Пенсійного фонду.

На виконання даної вимоги Правлінням
Пенсійного фонду України 30 квітня 2002
року було прийнято Постанову № 8-1 «Про
затвердження структури Пенсійного
фонду України» та Постанову №8-2 «Про
затвердження Положення про управління
Пенсійного фонду України в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі, Положення про
управління Пенсійного фонду України в
районах, містах, районах у містах, а
також у містах та районах».

Постановою правління Пенсійного фонду
України від 30 квітня 2002 р. N 8-2 (у
редакції постанови правління
Пенсійного фонду України від 25 лютого
2008 р. N 5-5), зареєстрованою в
Міністерстві юстиції України 21 травня
2002 р. за № 442/6730 затверджено Положення
про управління Пенсійного фонду
України у районах, містах і районах у
містах.

Пунктом 1.1. Положення встановлено,
що Управління Пенсійного фонду України
(далі - Фонд) у районах, містах і районах
у містах (далі - Управління) є органами
Фонду, підпорядкованими відповідно
головним управлінням Фонду в
Автономній Республіці Крим, областях,
містах Києві та Севастополі (далі -
регіональні управління), що разом з
цими управліннями утворюють систему
територіальних органів Фонду.

На виконання вищевказаних Постанов
Пенсійного фонду України, Луганське
обласне управління Пенсійного фонду
України наказом №90 від 10 травня 2002 року
затвердило структуру апарату
обласного управління та наказало
утворити на базі підвідомчих районних,
міських та районних у місті Луганську
відділів Луганського обласного
управління Пенсійного фонду України
районні, міські, районні у місті
Луганську управління (в тому числі -
Кремінське районне управління), які є
правонаступниками відповідних
відділів.

Наказом управління Пенсійного фонду
України в Луганській області №161 від
22.07.2002 наказано згідно із затвердженими
Положеннями та рекомендаціями,
викладеними в листі Пенсійного фонду
України від 04.06.2002 №06/3068, прийняти до
використання найменування управлінь
Пенсійного фонду України в Луганській
області згідно додатку (№ 22 переліку -
Управління Пенсійного фонду України в
Кремінському районі Луганської
області.)

Відповідно до п. 2.2. Положення про
управління Пенсійного фонду України в
районах, містах, районах у містах, а
також у містах та районах Управління
відповідно до покладених на нього
завдань:

1) забезпечує додержання
підприємствами, установами,
організаціями та громадянами актів
законодавства про пенсійне
забезпечення;

2) планує доходи та видатки коштів
Фонду в районі (місті), у межах своєї
компетенції забезпечує виконання
бюджету Фонду;

3) здійснює реєстрацію та веде
облік платників на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування та збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування,
забезпечує надходження страхових
внесків та інших платежів до Фонду;

4) забезпечує ведення
бухгалтерського обліку з виконання
бюджету, кошторису видатків на
утримання Управління Фонду та
своєчасно складає і в установленому
порядку подає затверджену звітність
регіональному управлінню Фонду;

5) контролює надходження страхових
внесків та інших платежів до Фонду від
підприємств, установ, організацій та
громадян, збирає у встановленому
порядку відповідну звітність,
проводить планові та позапланові
перевірки фінансово-бухгалтерських
документів, звітів та інших
документів щодо правильності
нарахування та сплати страхових
внесків, призначення (перерахунку) і
виплати пенсій, щомісячного довічного
грошового утримання суддям у
відставці та інших виплат, які згідно
із законодавством здійснюються за
рахунок коштів Фонду та інших джерел,
визначених законодавством, цільового
використання коштів Фонду в
організаціях, що здійснюють виплату і
доставку пенсій;

6) призначає (здійснює перерахунок)
і виплачує пенсії, щомісячне довічне
грошове утримання суддям у відставці,
допомогу на поховання та інші виплати
відповідно до чинного законодавства;

7) забезпечує ведення
персоніфікованого обліку відомостей у
системі загальнообов'язкового
державного пенсійного страхування та
автоматизовану обробку інформації у
районі (місті);

8) проводить у межах своїх
повноважень
інформаційно-роз'яснювальну роботу
серед населення;

9) інформує громадськість про свою
діяльність;

10) у межах своєї компетенції
розглядає звернення, заяви та скарги
підприємств, установ, організацій і
громадян з питань діяльності Фонду;

11) узагальнює та аналізує
результати роботи Управління, уносить
відповідні пропозиції регіональному
управлінню Фонду;

12) взаємодіє з місцевими органами
виконавчої влади та органами
місцевого самоврядування,
правоохоронними органами,
підприємствами, установами та
організаціями з питань діяльності
Фонду;

13) організовує професійну
підготовку та підвищення
кваліфікації кадрів, узагальнює та
поширює прогресивні форми і методи
роботи;

14) виконує інші функції, передбачені
чинним законодавством.

Згідно пп. 6 п. 2.3. зазначеного
Положення Управління має право
стягувати з платників страхових
внесків їх несплачені суми.

Відповідно до п. 4.2. Положення про
управління Пенсійного фонду України в
районах, містах, районах у містах, а
також у містах та районах Управління є
юридичною особою, має самостійний
баланс, рахунки в органах Державної
казначейської служби України та
уповноважених банках, печатку із
зображенням Державного Герба України
та своїм найменуванням.

Таким чином, управління Пенсійного
фонду України в Кремінському районі
Луганської області є територіальним
органом Пенсійного фонду України та
відповідно до п. 1.2 Положення про
управління Пенсійного фонду України в
районах, містах, районах у містах, а
також у містах та районах у своїй
діяльності керується Конституцією і
законами України, указами Президента
України та постановами Верховної
Ради України, прийнятими відповідно
до Конституції та законів України,
актами Кабінету Міністрів України,
Положенням про Пенсійний фонд
України, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України від 24.10.2007 N
1261, постановами правління, наказами
Фонду, наказами та розпорядженнями
регіональних управлінь, іншими
нормативно-правовими актами, а також
цим Положенням.

Судом встановлено, що управління
Пенсійного фонду України в
Кремінському районі Луганської
області відповідно до вимог діючого
законодавства утворено як юридична
особа, має самостійний баланс, рахунки
в установах банків (у тому числі
валютні), печатку із зображенням
Державного Герба України та своїм
найменуванням та виконує владні
функції, покладені на нього законом.
Тобто, посилання позивача на те, що
відповідач є приватною юридичною
особою та не належить до органів
державної влади, є незмістовним,
оскільки відповідно до Положення про
управління Пенсійного фонду України в
районах, містах, районах у містах, а
також у містах та районах відповідач є
територіальним органом центрального
органу виконавчої влади - Пенсійного
фонду України, внаслідок чого виконує
владні управлінські функції.

Як встановлено в судовому
засіданні, відповідно до положень,
визначених пп. 6 п. 2.3. Положення про
управління Пенсійного фонду України в
районах, містах, районах у містах, а
також у містах та районах, УПФУ в
Кремінському районі винесено вимогу
про сплату боргу №Ф37 від 05.12.2013 на суму
1515,60 грн., тобто, ці дії виконані в межах
законодавчо визначених повноважень.

Сторонами не надано, а судом не
виявлено доказів відсутності у
позивача заборгованості зі сплати
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування. Тобто,
начальник УПФУ в Кремінському районі
на виконання покладених на Управління
пп. 5 п. 2.2 Положення завдань, а саме:
контролю надходження страхових
внесків та інших платежів до Фонду від
підприємств, установ, організацій та
громадян, та на виконання вимог ч. 3 ст.
106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» виніс вимогу про сплату
боргу №Ф37 від 05.12.2013.

Щодо вимог про зобов'язання УПФУ в
Кремінському районі Луганської
області утриматись від складання
відносно позивача вимог про сплату
боргу суд зазначає, що ці вимоги
спрямовані на майбутнє. Водночас,
відповідно до положень ст.. 2 КАС
України завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб. Тобто, суд розглядає та
вирішує справи відносно дій або
бездіяльності, які вже мали місце в
часі, та не уповноважений відповідно до
законодавства вирішувати спори на
майбутнє.

Таким чином, позивач не надав суду
належних доказів в обґрунтування
позовних вимог як це передбачено
частиною 1 статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в якій зазначено, що розгляд і
вирішення справ в адміністративних
судах здійснюється на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості, а також частиною 1
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України, в якій зазначено,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, що є підставою
для відмови у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 11, 71, 159-163 КАС України,
Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 до Управління Пенсійного
фонду України в Кремінському районі
Луганської області про визнання
незаконними дій та зобов'язання
вчинити певні дії відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Донецького
апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до
Донецького апеляційного
адміністративного суду через
Луганський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні, апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

Повний текст постанови складено та
підписано 18 квітня 2014 року.

Суддя
С.В. Борзаниця