Справа № 812/461/14
Суддя: Яковенко М.М.
Дата ухвалення: 2014-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Свергун І.О.
Суддя-доповідач - Яковенко М.М.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2014 року
справа №812/461/14
приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючий суддя:
Яковенко М.М.

судді:
Ханова Р.Ф., Гайдар А.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Державного підприємства «Антрацит» на
постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 24 лютого 2014
року по адміністративній справі №
812/461/14 за позовом Державного
підприємства «Антрацит» до Державної
податкової інспекції у м. Свердловську
Головного управління Міндоходів у
Луганській області про скасування
вимоги від 08.01.2014 року № Ю-695-17,-

В С Т А Н О В
И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у місті
Свердловську Головного управління
Міндоходів у Луганській області про
скасування вимоги від 08.01.2014 № Ю-695-17.

В обґрунтування позовних вимог
позивачем зазначено, що 15.01.2014 ДП
"Антрацит" отримано вимогу ДПІ у м.
Свердловську ГУ Міндоходів у
Луганській області від 08.01.2014 № Ю-695-17
про сплату боргу (недоїмки) з єдиного
внеску у сумі 456 752,32 грн., що рахується
за ВП "Свердловський РМЗ" ДП "Антрацит"
станом на 01.01.2014.

ВП "Свердловський РМЗ" ДП "Антрацит"
надано до органу доходів і зборів звіт
про суми нарахованого єдиного внеску
12.12.2013 - за листопад 2013 року. Відповідно
до звіту за листопад 2013 року ВП
"Свердловський РМЗ" ДП "Антрацит"
нараховано до сплати єдиний внесок у
розмірі 405 397,94 грн.

Платіжними дорученнями за №№ 71, 501 від
16.12.2013, №№ 27-33 від 26.12.2013, № 2 від 30.12.2013 на
загальну суму 415 319,67 грн. ДП "Антрацит"
був сплачений єдиний внесок за
листопад 2013 року, про що зазначено у
розділі: "Призначення платежу"
платіжних доручень. Така сплата була
зарахована до складу іншої
заборгованості. Враховуючи викладене,
позивача вважає, що поточні
нарахування єдиного внеску за листопад
2013 року Державним підприємством
"Антрацит" сплачені в повному обсязі.

09.01.2013 ухвалою Господарського суду
Луганської області по справі № 913/124/13-г
було порушено провадження у справі про
банкрутство відносно ДП "Антрацит",
введено мораторій на задоволення вимог
кредиторів.

Зазначене стягнення було здійснено
відповідачем за вимогою від 05.12.2013 №
Ю-695-17 на суму 465 007,70 грн. Тобто,
стягнення відбулось на підставі
документу, який містить майнову вимогу,
що заборонено положеннями ч. 3 ст. 19
Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом".

Позивач вважає, що ДПІ у м. Свердловську
ГУ Міндоходів у Луганській області не
мала права самостійно проводити
стягнення добровільно сплачених сум ДП
"Антрацит" з єдиного внеску у рахунок
погашення іншої заборгованості.

На підставі викладеного позивач просив
скасувати вимогу ДПІ у м. Свердловську
ГУ Міндоходів у Луганській області від
08.01.2014 № Ю-695-17 про сплату боргу.

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 24 лютого 2014
року по адміністративній справі №
812/461/14 у задоволенні позову відмовлено
(а.с.50, 51-54).

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції позивач звернувся з
апеляційною скаргою, пославшись на
незаконність та необґрунтованість
постанови суду першої інстанції, що
прийнята з порушенням норм
матеріального права, просив постанову
суду першої інстанції скасувати і
прийняти нове рішення, яким
задовольнити позов у повному обсязі
(а.с.60-62).

Розгляд справи здійснювався в порядку
письмового провадження, з урахуванням
приписів п.2 ч.1 ст.197 КАС України.

Колегія суддів заслухавши доповідь
судді-доповідача, дослідивши матеріали
справи і обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, вважає за
необхідне апеляційну скаргу залишити
без задоволення з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що Державне підприємство
"Антрацит" зареєстровано в якості
юридичної особи.

Матеріалами справи підтверджується, що
відокремлений підрозділ
"Свердловський ремонтно-механічний
завод" Державного підприємства
"Антрацит" подано до Антрацитівської
ОДПІ звіт, яким визначено суму єдиного
внеску, що підлягає сплаті за листопад
2013 року - на суму 405 397,94 грн. (арк. справи
8-10).

Згідно платіжних доручень №№ 71, 501 від
16.12.2013, №№ 27-33 від 26.12.2013, № 2 від 30.12.2013
сплачено єдиного внеску за зазначений
період на загальну суму 405 397,94 грн. (арк.
справи 12-21).

Державною податковою інспекцією у
місті Свердловську Головного
управління Міндоходів у Луганській
області на адресу ДП "Антрацит"
надіслано вимогу про сплату боргу
(недоїмки) від 08.01.2014 № Ю-695-17 на суму 456
752,32 грн.

Колегія суддів підтримує висновки суду
першої інстанції про відсутність
підстав для задоволення позовних вимог
ДП "Антрацит" щодо скасування вимоги
від 08.01.2014 № Ю-695-17 ДПІ у м. Свердловську
ГУ Міндоходів у Луганській області.

Так, відповідно до п.п. 19-1.1.2 п. 19-1.1 ст. 19-1
Податкового кодексу України (ПК
України) контролюючі органи
контролюють своєчасність подання
платниками податків та платниками
єдиного внеску передбаченої законом
звітності (декларацій, розрахунків та
інших документів, пов'язаних з
обчисленням і сплатою податків, зборів,
платежів), своєчасність, достовірність,
повноту нарахування та сплати
податків, зборів, платежів.

Згідно з п.п. 20.1.19 п. 20.1 ст. 20 Податкового
кодексу України контролюючі органи
мають право застосовувати до платників
податків передбачені законом
фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за
порушення податкового чи іншого
законодавства, контроль за додержанням
якого покладено на контролюючі органи;
стягувати до бюджетів та державних
цільових фондів суми грошових
зобов'язань та/або податкового боргу у
випадках, порядку та розмірі,
встановлених цим Кодексом та іншими
законами України; стягувати суми
недоїмки із сплати єдиного внеску.

Правові та організаційні засади
забезпечення збору та обліку єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку визначає Закон
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" від 08 липня 2010
року № 2464-VI (далі - Закон № 2464).

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464 єдиний
внесок на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування (далі - єдиний
внесок) - консолідований страховий
внесок, збір якого здійснюється до
системи загальнообов'язкового
державного соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464
платниками єдиного внеску є:
роботодавці - підприємства, установи та
організації, інші юридичні особи,
утворені відповідно до законодавства
України, незалежно від форми власності,
виду діяльності та господарювання, які
використовують працю фізичних осіб на
умовах трудового договору (контракту)
або на інших умовах, передбачених
законодавством, чи за
цивільно-правовими договорами (крім
цивільно-правового договору,
укладеного з фізичною особою -
підприємцем, якщо виконувані роботи
(надавані послуги) відповідають видам
діяльності, зазначеним у свідоцтві про
державну реєстрацію її як підприємця),
у тому числі філії, представництва,
відділення та інші відокремлені
підрозділи зазначених підприємств,
установ і організацій, інших юридичних
осіб, які мають окремий баланс і
самостійно ведуть розрахунки із
застрахованими особами. Однією з
обов'язків Платника єдиного внеску,
згідно Закону, являється своєчасність,
повність нараховування, обчислення та
сплата єдиного внеску. Єдиний внесок
нараховується для платників,
зазначених у пунктах 1 (крім абзацу
сьомого), 2, 3, 6, 7 і 8 частини першої
статті 4 цього Закону, - на суму
нарахованої заробітної плати за видами
виплат, які включають основну та
додаткову заробітну плату, інші
заохочувальні та компенсаційні
виплати, у тому числі в натуральній
формі, що визначаються відповідно до
Закону України "Про оплату праці", та
суму винагороди фізичним особам за
виконання робіт (надання послуг) за
цивільно-правовими договорами.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464 платник
єдиного внеску зобов'язаний своєчасно
та в повному обсязі нараховувати,
обчислювати і сплачувати єдиний
внесок.

Згідно з ч. 8 ст. 9 Закону № 2464 платники
єдиного внеску, крім платників,
зазначених у пунктах 4 і 5 частини
першої статті 4 цього Закону,
зобов'язані сплачувати єдиний внесок,
нарахований за календарний місяць, не
пізніше 20 числа наступного місяця, крім
гірничих підприємств, які зобов'язані
сплачувати єдиний внесок, нарахований
за календарний місяць, не пізніше 28
числа наступного місяця.

Частиною 12 статті 9 Закону № 2464
встановлено, що єдиний внесок підлягає
сплаті незалежно від фінансового стану
платника.

За наявності у платника єдиного внеску
одночасно із зобов'язаннями із сплати
єдиного внеску зобов'язань із сплати
податків, інших обов'язкових платежів,
передбачених законом, або зобов'язань
перед іншими кредиторами зобов'язання
із сплати єдиного внеску виконуються в
першу чергу і мають пріоритет перед
усіма іншими зобов'язаннями, крім
зобов'язань з виплати заробітної плати
(доходу).

Відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону № 2464
орган доходів і зборів у порядку, за
формою та у строки, встановлені
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику,
надсилає платникам єдиного внеску, які
мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є
виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов'язаний
протягом десяти календарних днів з дня
надходження вимоги про сплату недоїмки
сплатити суми недоїмки та штрафів
разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми
недоїмки платник єдиного внеску
узгоджує її з органом доходів і зборів
шляхом оскарження вимоги про сплату
єдиного внеску в адміністративному або
судовому порядку.

Відповідно до п. 87.9 ст. 87 Податкового
кодексу України у разі наявності у
платника податків податкового боргу
контролюючі органи зобов'язані
зарахувати кошти, що сплачує такий
платник податків, в рахунок погашення
податкового боргу згідно з черговістю
його виникнення незалежно від напряму
сплати, визначеного платником
податків.

Згідно ч. 6 ст. 25 Закону № 2464 за рахунок
сум, що надходять від платника єдиного
внеску або від державної виконавчої
служби, погашаються суми недоїмки,
штрафних санкцій та пені у порядку
календарної черговості їх виникнення.
У разі якщо платник має несплачену суму
недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним
суми єдиного внеску зараховуються в
рахунок сплати недоїмки, штрафів та
пені у порядку календарної черговості
їх виникнення.

З огляду на зазначене, колегія суддів
приходить до висновку, що кошти ВП
"Свердловський РМЗ" ДП "Антрацит",
сплачені в рахунок погашення
зобов'язань з єдиного внеску,
зараховуються в рахунок погашення
боргу в порядку календарної черговості
незалежно від напряму сплати та
зазначення призначення платежу.

Судами першої та апеляційної інстанції
встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що ухвалою
Господарського суду Луганської
області від 09 січня 2013 року порушено
провадження в справі про банкрутство
щодо ДП "Антрацит" та введено мораторій
на задоволення вимог кредиторів (арк.
справи 7).

Відповідно до положень частини першої
статті 19 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
від 14.05.1992 № 2343-ХІІ (далі - Закон № 2343)
мораторій на задоволення вимог
кредиторів - зупинення виконання
боржником грошових зобов'язань і
зобов'язань щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів), термін
виконання яких настав до дня введення
мораторію, і припинення заходів,
спрямованих на забезпечення виконання
цих зобов'язань та зобов'язань щодо
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів), застосованих до дня введення
мораторію.

Відповідно до п. 5 ст. 19 Закону № 2343 дія
мораторію на задоволення вимог
кредиторів не поширюється на вимоги
поточних кредиторів.

Окрім того, відповідно до частини 1
статті 244-2 Кодексу адміністративного
судочинства України рішення
Верховного Суду України, прийняте за
результатами розгляду заяви про
перегляд судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Верховний Суд України висловив у
постановах від 4 липня 2011 року в справі
№ 21-144а11, 7 травня 2012 року в справі №
21-289а11, 11 червня 2012 року в справі №
21-179а12, 1 жовтня 2012 року в справі №
21-298а12, 26 лютого 2013 року в справі № 21-34а13,
9 липня 2013 року в справі № 21-178а13 правову
позицію з питань застосування у
правовідносинах, пов'язаних з дією
мораторію у справі про банкрутство.
Так, статті 1, 12 Закону № 2343 регулюють
правовідносини, які виникли між
боржником і кредиторами у зв'язку з
неспроможністю боржника виконати
після настання встановленого строку
існуючі зобов'язання, і спрямовані на
відновлення платоспроможності
боржника або його ліквідацію з метою
здійснення заходів щодо задоволення
визнаних судом вимог кредиторів. З
порушенням провадження у справі про
банкрутство не пов'язується завершення
підприємницької діяльності боржника,
він має право укладати угоди, у нього
можуть виникати нові зобов'язання.
Тобто, дія мораторію поширюється лише
на задоволення вимог конкурсних
кредиторів. Таким чином, що стосується
зобов'язань поточних кредиторів, то за
цими зобов'язаннями згідно із
загальними правилами нараховується
неустойка (штраф, пеня), застосовуються
інші санкції за невиконання чи
неналежне виконання грошових
зобов'язань та зобов'язань щодо сплати
податків і зборів (обов'язкових
платежів). За своєю правовою природою
фінансові та економічні санкції є
додатковими зобов'язаннями, похідними
від основного зобов'язання. Тож
оскільки мораторій не зупиняє
виконання боржником грошових
зобов'язань і зобов'язань щодо сплати
податків і зборів (обов'язкових
платежів), які виникли після введення
мораторію, то і не припиняє заходів,
спрямованих на їх забезпечення.
Невиконання таких зобов'язань є
правопорушенням. Отже, нарахування
санкцій, застосування заходів
забезпечення за невиконання
зазначених зобов'язань та примусове
стягнення на підставі виконавчих
документів коштів на виконання таких
грошових зобов'язань і зобов'язань щодо
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів), а також штрафних санкцій
ґрунтується на законі. Враховуючи те,
що строк виконання зобов'язань зі
сплати страхових внесків настав у
позивача після порушення провадження у
справі про банкрутство, дія мораторію
на виконання цих зобов'язань не
поширюється. Нарахування неустойки
(штрафу, пені), процентів та інших
економічних санкцій з усіх видів
заборгованості за зобов'язаннями,
строк виконання яких настав після
порушення справи про банкрутство та
введення мораторію, припиняється
згідно з частиною першою статті 23
Закону № 2343 лише з дня прийняття
господарським судом постанови про
визнання боржника банкрутом і
відкриття ліквідаційної процедури.

Встановлено, що постановою Вищого
господарського суду України від 19
грудня 2013 року припинено провадження в
справі про банкрутство Державного
підприємства "Антрацит" (арк. справи
46-47).

Зважаючи, що на час формування
відповідачем оскаржуваної вимоги
провадження в справі про банкрутство
Державного підприємства "Антрацит"
було припинено, та до оскаржуваної
вимоги про сплату боргу було включено
суму боргу з єдиного внеску за поточні
платежі, на які відповідно до ст. 19
Закону № 2343 не поширювалася дія
мораторію на задоволення вимог
кредиторів, то суд апеляційної
інстанції вважає, що відповідач при
винесенні вимоги про сплату боргу від
08.01.2014 № Ю-695-17 діяв на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Таким чином, позиція позивача
викладена в апеляційній скарзі, є
безпідставною.

На підставі викладеного, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про відмову у
задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасовано правильне по
суті рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Таким чином, судова колегія вважає, що
рішення суду першої інстанції є
обґрунтованим, прийняте на підставі
з'ясованих та встановлених обставинах
справи, які підтверджуються доказами,
та ухвалив постанову з додержанням
норм матеріального і процесуального
права, а тому залишає апеляційну скаргу
без задоволення, а судове рішення без
змін.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують правильність прийнятого
судом першої інстанції рішення.

Керуючись статтями 2, 11, 159, 160, 167, 184, 195, 197,
198, 200, 205, 206, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Державного
підприємства «Антрацит» - залишити без
задоволення.

Постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 24 лютого 2014
року по адміністративній справі №
812/461/14 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за
наслідками розгляду в порядку
письмового провадження набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копії особам, які беруть
участь у справі та може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом 20 днів після набрання нею
законної сили.

Головуючий суддя
М.М. Яковенко

Судді
Р.Ф. Ханова

А.В. Гайдар