Справа № 2а-1870/8162/11
Суддя: Мироненко О.В.
Дата ухвалення: 2014-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/34465/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

судді - доповідача Мироненка О.В.

суддів - Сороки М.О.

Чумаченко Т.А.

провівши попередній розгляд справи за
позовом Управління праці і соціального
захисту населення Сумської міської
ради до Державної фінансової інспекції
в Сумській області, треті особи:
Міністерство праці та соціальної
політики України Головне управління
Державного казначейства України в
Сумській області Фінансове управління
Сумської міської ради про визнання
протиправною та скасування вимоги за
касаційною скаргою Державної
фінансової інспекції в Сумській
області на постанову Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 01 березня 2012 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2011 року позивач звернувся в
суд із позовом Державної фінансової
інспекції в Сумській області, треті
особи: Міністерство праці та
соціальної політики України Головне
управління Державного казначейства
України в Сумській області Фінансове
управління Сумської міської ради про
визнання протиправною та скасування
вимоги.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 11 січня 2012
року відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись із постановою суду
першої інстанції, позивач звернувся зі
скаргою до суду апеляційної інстанції
щодо скасування зазначеного вище
рішення.

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 01 березня
2012 року апеляційну скаргу позивача
задоволено частково, постанову суду
першої інстанції скасовано та ухвалено
нову постанову, якою позов задоволено
частково. Скасовано вимогу
Контоольно-ревізійного управління в
Сумській області від 04.11.2011 року №
1804-14-14/7327 в частині зобов'язання
Управління праці та соціального
захисту населення Сумської міської
ради вжити заходи щодо перерахування
до державного бюджету коштів в сумі 118, 2
тис. гривень та зобов'язання Управління
праці та соціального захисту населення
Сумської міської ради стягнути з осіб,
винних у допущеному порушені, шкоду у
порядку та розмірі, встановленому
ст..ст. 130-136 Кодексу законів про працю
України. В задоволенні решти позовних
відмовлено.

Не погоджуючись із постановою суду
апеляційної інстанції, відповідач
звернувся із касаційною скаргою до
Вищого адміністративного суду України,
в якій просить скасувати судове
рішення, залишивши постанову суду
першої інстанції в силі, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши
матеріали справи та перевіривши
наведені в скарзі доводи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що за наслідками
проведеної посадовими особами
відповідача ревізії позивача з питання
використання наданих з державного
бюджету місцевим бюджетам субвенції на
виплату допомоги сім'ям з дітьми,
малозабезпеченим сім'ям та інвалідам з
дитинства і дітям-інвалідам та
тимчасової державної допомоги дітям за
період з 01.01.2010 року по 31.07.2010 року було
складено акт від 07.10.2011 року № 04-08/69.

У висновках акту перевірки
вказувалося, що по бухгалтерському
обліку Управління станом на 01.01.2011 року,
01.08.2011 року та на початок ревізії не
відображена дебіторська
заборгованість в загальній сумі,
відповідно 9084,30 грн. та 8834,34 грн. по
встановлених станом на 01.01.2011 року та на
01.08.2011 року сумах переплат, що призвело
до заниження дебіторської
заборгованості в бухгалтерському
обліку управління та недоотримання сум
переплат, при відсутності
кредиторської заборгованості в обліку
дебітора, чим порушено п.1 та п.5 статті 9
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні".

На підставі висновків акту
відповідачем була направлена
лист-вимога про усунення виявлених
порушень чинного законодавства при
використанні бюджетних коштів від
04.11.2011 року № 18-04-14-14/7327, п. 3 якого
вимагалося проведення
претензійно-позовної роботи щодо
відшкодування коштів у сумі 8,8 тис. грн.
з подальшим перерахуванням збитків
попередніх періодів в сумі 8,8 тис. грн.
до Державного бюджету (в іншому випадку
стягнути з осіб, винних у допущенному
порушенні осіб, шкоду у порядку та
розмірі встановленому ст.ст. 130 - 136
Кодексу законів про працю України).

Як вбачається з акту перевірки,
операцію з відсутності дебіторської
заборгованості по встановленим
Управлінням сумам переплат в
бухгалтерському обліку відображено в
меморіальному ордері № 17 за дебетом
рахунку 674/1 д "Розрахунки за
спеціальними видами платежів",
кредитом рахунку 363 "Розрахунки з
відшкодування завданих збитків", що
призвело до заниження дебіторської
заборгованості за одержувачами
державних соціальних допомог за 2010 рік
та станом на 01.08.2011 року у формі "Довідка
про дебіторську та кредиторську
заборгованість за операціями, які не
відображені у формі №7м
"Заборгованість за бюджетними коштами"
по коштах загального фонду та у рядку 187
форми "Баланс" за 2010 рік та 1 півріччя 2011
року, відповідно на суму 9084,30 гривень та
8834,34 грн.

В судовому засіданні, позивач визнав,
що в ході ревізії Управлінням
відновлено дебіторську заборгованість
в сумі 8834,34 грн. та були запровадженні
заходи по фактичному виконанню п. 3
листа-вимоги від 04.11.2011року № 18-04-14-14/7327.
Доводи апелянта по визнанню
протиправною такої вимоги зводяться
лише до обставин добровільно виконання
позивачем такої вимоги відповідача, що
не може спростувати правомірність
самої вимоги на час її складання.

Посилання позивача на обставини
підписання вимоги заступником
начальника КРУ в Сумській області не
можуть слугувати підставою для
визнання таких вимог неправомірним,
зважаючи на наданий відповідачем наказ
КРУ в Сумській області від 23.09.2010 року №
159 "Про розподіл обов"язків по
координації роботою відділів і
секторів апарату управління та
контрольно-ревізійних відділів в
містах і районах Сумської області".

За таких обставин є правомірними
висновки суду про відсутність підстав
для скасування п. 3 листа-вимоги
відповідача від 04.11.2011 року № 18-04-14-14/7327.

Однак, суд апеляційної інстанції
правильно не погодився з висновками
суду про правомірність п. 4 зазначеного
листа-вимоги, з огляду на наявні у
справі належні та допустимі докази та
відповідні правові підстави на
підтвердження заявлених позовних
вимог про скасування такої вимоги
відповідача.

Згідно п. 49 Порядку призначення і
виплати державної допомоги сім'ям з
дітьми, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 27.12.2001
року № 1751, особи, яким виплачується
державна допомога сім'ям з дітьми,
зобов'язані повідомляти органи, що
призначають і виплачують зазначену
допомогу, про зміну всіх обставин, які
впливають на виплату державної
допомоги (зміни у складі сім'ї,
перевищення середньомісячного
сукупного доходу сім'ї тощо). Суми
державної допомоги сім'ям з дітьми,
виплачені надміру внаслідок
зловживань з боку громадян (у
результаті подання документів із
свідомо неправдивими відомостями,
неподання відомостей про зміни у
складі сім'ї, приховування обставин,
які впливають на призначення і виплату
державної допомоги тощо), стягуються
згідно із законом. Відрахування на
підставі рішень відповідних органів
провадиться у розмірі не більш як 20
відсотків суми виплачуваної допомоги.

Відповідно п. 8 ст. 7 Бюджетного кодексу
України, бюджетні кошти
використовуються тільки на цілі,
визначені бюджетними призначеннями та
бюджетними асигнуваннями.
Відповідальний виконавець бюджетних
програм у процесі їх виконання
забезпечує цільове та ефективне
використання бюджетних коштів
протягом усього строку реалізації
відповідних бюджетних програм у межах
визначених бюджетних призначень (ст. 20
Бюджетного кодексу України).

Пунктом 1 Порядку фінансування
видатків місцевих бюджетів на
здійснення заходів з виконання
державних програм соціального захисту
населення за рахунок субвенцій з
державного бюджету, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 04.03.2002 року № 256 встановлено, що
зазначений Порядок визначає
відповідно до статті 102 Бюджетного
кодексу України механізм фінансування
видатків місцевих бюджетів на
здійснення заходів з виконання
державних програм соціального захисту
населення.

Пункти 2, 4, 8 Порядку передбачають, що
фінансування видатків місцевих
бюджетів за державними програмами
соціального захисту населення
провадиться за рахунок субвенцій,
передбачених державним бюджетом на
відповідний рік. Перерахування сум
субвенцій на фінансування видатків
місцевих бюджетів на здійснення
заходів з виконання державних програм
соціального захисту населення
провадиться Державною казначейською
службою згідно з помісячним розписом
асигнувань державного бюджету, але в
межах фактичних зобов'язань
відповідних бюджетів. Отримані
місцевими бюджетами суми субвенцій
перераховуються протягом одного
операційного дня на рахунки головних
розпорядників коштів, відкриті в
територіальних управліннях Державної
казначейської служби, для здійснення
відповідних видатків у межах
п'ятиденного строку.

Таким чином, суд апеляційної інстанції,
у своєму рішенні вірно зазначив про те,
що позивач зобов'язаний був
використати відповідні бюджетні
призначення у межах п'ятиденного
строку виключно на виплату відповідних
державних допомог або пільг за
цільовим призначенням з врахуванням
вже проведених ним стягнень (утримань)
надміру виплачених сум.

Відповідач посилається на п. 3.2
Інструкції з обліку коштів,
розрахунків та інших активів бюджетних
установ (із змінами), затвердженої
наказом Державного казначейства
України від 26.12.2003 № 242, який зобов"язує
позивача суми коштів, які надходять на
відновлення касових видатків
загального фонду, проведених у минулих
бюджетних періодах, перераховувати до
доходів відповідного бюджету.

Ухвалюючи рішення, суд апеляційної
інстанції виходив з того, що позивач
стверджував про дотримання
встановленого порядку у випадках
реального отримання коштів від осіб,
проте в даному випадку спірні суми
зайво сплачених 118,2 тис. грн. не були ним
реально отримані, а утримані,
відповідно до наказу Міністерства
праці та соціальної політики України
від 21.10.2010 року № 332 «Про затвердження
Методичних рекомендацій щодо
організації ведення бухгалтерського
та складання фінансової і бюджетної
звітності за. операціями з нарахування
і виплати усіх видів соціальної
допомоги в органах праці та
соціального захисту населення
України».

Відповідно до пунктів 2.2.6, 2.2.7
зазначеного наказу, у випадках
передбачених чинним законодавством з
усіх видів соціальної допомоги
здійснюються утримання аліментів та
інших стягнень за виконавчими листами
та рішеннями судів, а також зайво
виплачені суми соціальної допомоги з
вини одержувачів (переплати) та інші
утримання. Інформація про утримання
групується у реєстри утримань.
Відомості на виплату соціальної
допомоги формуються з урахуванням
утримань.

Позивач, керуючись зазначеними
приписами нормативних актів, під час
підготовки відомостей на виплату
соціальних допомог вказував лише ті
суми, які в подальшому при надходженні
субвенції з державного бюджету
фактично були перераховані на
відповідні рахунки одержувачів
допомоги. Тобто кошти зайво виплачених
сум допомоги 118,2 тис. грн. не надходили
на реєстраційні рахунки позивача, а
були ним враховані при формуванні
відповідних бюджетних запитів на
виплату таких допомог.

Тому доводи відповідача про
необхідність отримання позивачем
зазначених сум недоотриманої допомоги
з бюджету за КЕКВ 1343 лише для того, щоб
забезпечити їх повернення до бюджету
за кодом КЕКВ 0000 є необгрунтованими.

У рішенні, суд апеляційної інстанції
вірно зауважив, що утримання позивачем
переплачених сум допомог з фактично
нарахованої суми поточного місяця не
дає можливість перерахувати дані кошти
до Державного бюджету по КЕКВ 0000,
оскільки нарахування сум допомог
відповідно до Порядку, затвердженого
постановою КМУ від 04.03.2002 № 256, є лише
передумовою їх подальшого
перерахування на реєстраційний
рахунок Позивача з Державного бюджету
у вигляді субвенції. Тобто сума коштів,
яка утримана з призначених допомог, не
надходила на рахунки управління,
оскільки відбувалося зменшення
фактичних нарахувань поточного
періоду шляхом утримання переплачених
сум допомог з фактично нарахованої
суми поточного місяця, що унеможливлює
наявність шкоди (збитків) державному
бюджету.

Таким чином, колегія суддів касаційної
інстанції підтримує висновок суду
попередньої інстанції про те, що є
неправомірною та підлягає скасуванню
п. 4 вимоги відповідача про вжиття
позивачем заходів щодо перерахування
до державного бюджету коштів в сумі 118, 2
тис. грн. та зобов'язання Управління
праці та соціального захисту населення
Сумської міської ради стягнути з осіб,
винних у допущеному порушені, шкоду у
порядку та розмірі, встановленому
ст.ст. 130-136 Кодексу законів про працю
України.

З огляду на викладене, постанова суду
апеляційної інстанції відповідає
обставинам справи наданим доказам та
нормам процесуального права.

Доводи касаційної скарги висновки суду
не спростовують.

Підстав для скасування судового
рішення з мотивів, викладених в
касаційні скарзі, не вбачається.

За правилами частини 1 статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо суди не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
оскаржуваних судових рішень, то суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення-без змін.

Керуючись статтями 220-1, 224, 230, 231 КАС
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної фінансової
інспекції в Сумській області залишити
без задоволення, постанову
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 01 березня
2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Судді