Справа № 826/17813/13-а
Суддя: Парінов А.Б.
Дата ухвалення: 2014-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
1-й інстанції: Келеберда В.І
Суддя-доповідач: Парінов А.Б.
У Х В А Л А

Іменем України

24 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого - судді Парінова А.Б.

суддів: Грибан І.О., Губської О.А.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2
на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 30
грудня 2013 року у справі за позовом
публічного акціонерного товариства
«Брокбізнесбанк» до державного
виконавця підрозділу примусового
виконання рішень відділу державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві,
Головного управління юстиції у м.
Києві, за участю третіх осіб:
товариства з обмеженою
відповідальністю
«Виробничо-комерційна фірма «AMK LTD»,
ОСОБА_2 про скасування постанови та
зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
позовом до державного виконавця
підрозділу примусового виконання
рішень Державної виконавчої служби
України, Головного управління юстиції
у м. Києві, в якому просив:

- скасувати постанову від 23.10.2013 у
виконавчому провадженні №33783191 в
частині накладення арешту на прості
іменні акції ПАТ «Київське
автотранспортне підприємство 13003» в
кількості 1326687 штук, що становить 78,1714 %
від статутного капіталу емітента та
належить ТОВ «ВКФ «АМК LTD», накладений в
межах суми 7 113 230 грн., які зберігаються
на рахунках цінних паперах №426000
відкритому в АТ «Брокбізнесбанк»

- зобов'язати відповідача прийняти
постанову про зняття арешту з
вказаного майна.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 30
грудня 2013 року позов задоволено:
скасовано постанову про накладення
арешту на цінні папери боржника від
23.10.2013 у виконавчому провадженні №33783191
в частині накладення арешту на прості
іменні акції ПАТ «Київське
автотранспортне підприємство 13003» в
кількості 1326687 шт., що становить 78,1714%
від статутного капіталу емітента та
належить товариству з обмеженою
відповідальністю
«Виробничо-комерційна фірма «АМК LTD»
накладеного в межах суми 7 113 230 грн., які
зберігаються на рахунку в цінних
паперах №426000 відкритому в АТ
«Брокбізнесбанк» та знято арешт з
простих іменних акцій ПАТ «Київське
автотранспортне підприємство 13003» в
кількості 1326687 шт, що становить 78,1714%
від статутного капіталу емітента та
належить товариству з обмеженою
відповідальністю
«Виробничо-комерційна фірма «АМК LTD»
накладеного в межах суми 7 113 230 грн., які
зберігаються на рахунку в цінних
паперах №426000 відкритому в АТ
«Брокбізнесбанк», накладений
постановою про накладення арешту на
цінні папери боржника від 23.10.2013 у
виконавчому провадженні №33783191.

Не погоджуючись з прийнятим судовим
рішенням, третя особа ОСОБА_2, який є
стороною у виконавчому провадженні, в
рамках якого накладено спірний арешт,
подав апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати оскаржувану постанову та
прийняти нове рішення, яким у
задоволенні вимог адміністративного
позову відмовити.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що
рішення суду першої інстанції прийняте
з порушенням норм матеріального права
при неповному з'ясуванні обставин
справи.

В засідання учасники процесу не
з'явилися, будучи належним чином
повідомленими про дату, час і місце
апеляційного розгляду.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд
апеляційної інстанції може розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі неприбуття жодної з
осіб, які беруть участь у справі, у
судове засідання, хоча вони були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
перегляду оскаржуваного рішення суду
першої інстанції, колегія суддів
визнала можливим розглядати справу в
порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, перевіривши
правильність застосування норм
матеріального та процесуального права
судом першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідно до договору застави від
01.09.2006 № 24 та додаткової угоди №1 від
28.03.2011 до договору застави від 01.09.2006 №24,
ТОВ «ВКФ «АМК LTD» в забезпечення
виконання основного зобов'язання по
поверненню кредиту, сплати процентів
за користування ним, штрафних санкцій,
платежів, що передбачені та/або
випливають з Кредитного договору від
01.09.2006 №24-06V передано в заставу АБ
«Брокбізнесбанк» цінні папери: акції
прості іменні ВАТ «Київське
автотранспортне підприємство 13003» в
кількості 1 326 687 шт. на суму 331 671, 75 грн.

Постановою державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
м. Києві від 15.08.2012 відкрито виконавче
провадження №33783191 з примусового
виконання виконавчого листа №2-3172/09,
виданого 03.08.2012, про стягнення з ТОВ
«ВКФ «АМК LTD» на користь ОСОБА_2 боргу в
розмірі 7113230 грн.

В рамках виконавчого провадження
постановою державного виконавця від
23.10.2013 накладено арешт на прості іменні
акції ПАТ «Київське автотранспортне
підприємство 13003» в кількості 1326687 шт.,
що становить 78,1714% від статутного
капіталу емітенту, що належить ТОВ
«ВКФ «АМК LTD» та накладено заборону на
відчуження вказаних простих іменних
акцій.

Вважаючи дії відповідача щодо
накладення арешту на прості іменні
акції ПАТ «Київське автотранспортне
підприємство 13003» в кількості 1326687 шт.,
що становить 78,1714% від статутного
капіталу емітенту, що належить ТОВ
«ВКФ «АМК LTD», та перебуває в заставі
банку протиправними, позивач звернувся
з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про задоволення
адміністративного позову, суд першої
інстанції виходив з того, що накладення
арешту на акції, що перебувають у
заставі позивача, обмежує забезпечене
заставою право позивача на задоволення
вимог за договором застави від 01.09.2006
року, оскільки вартість предмета
застави не перевищує розмір
заборгованості боржника
заставодержателю, у зв'язку з чим,
прийшов до висновку, що позовні вимоги
підлягають задоволенню.

Колегія суддів не погоджується з
наведеною позицією суду першої
інстанції з огляду на наступне.

Частиною 3 ст. 2 КАС України встановлено,
що у справах щодо оскарження рішень,
дій чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
зокрема: на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Порядок виконання рішень суду
зобов'язального характеру
передбачений Законом України «Про
виконавче провадження».

Відповідно до Закону України «Про
державну виконавчу службу» примусове
виконання рішень здійснюють державні
виконавці відділу примусового
виконання рішень Департаменту
державної виконавчої служби
Міністерства юстиції України,
підрозділу примусового виконання
рішень відділів державної виконавчої
служби Головного управління юстиції
Міністерства юстиції України в
Автономній Республіці Крим, обласних,
Київського та Севастопольського
міських управлінь юстиції, районних,
міських (міст обласного значення),
районних у містах відділів державної
виконавчої служби (далі - державні
виконавці).

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Частиною 1 ст. 11 Закону України «Про
виконавче провадження» встановлено, що
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

З матеріалів справи вбачається, що
предметом даного спору є визначення
відповідності вимогам Закону
постанови державного виконавця про
накладення арешту на майно, що
перебуває в заставі.

Частиною шостою статті 24 Закону
України «Про виконавче провадження»
передбачено право державного
виконавця за заявою стягувача накласти
арешт на майно (крім коштів) боржника з
метою забезпечення виконання рішення
про майнові стягнення при відкритті
виконавчого провадження.

За нормами ст. 54 Закону України «Про
виконавче провадження», звернення
стягнення на заставлене майно в
порядку примусового виконання
допускається за виконавчими
документами для задоволення вимог
стягувача - заставодержателя.

У разі якщо коштів, що надійшли від
реалізації заставленого майна,
недостатньо для задоволення вимог
стягувача - заставодержателя за
виконавчим документом, на підставі
якого звернуто стягнення на заставлене
майно, такий документ повертається
стягувачу - заставодержателю в порядку,
встановленому пунктом 8 частини першої
статті 47 цього Закону.

Для задоволення вимог стягувачів, які
не є заставодержателями, стягнення на
заставлене майно боржника може бути
звернуто у разі: виникнення права
застави після винесення судом рішення
про стягнення з боржника коштів.

Відповідно до частини першої статті 58
Закону України «Про заставу» якщо в
результаті видання органом державної
виконавчої влади чи органом місцевого
і регіонального самоврядування акта,
який не відповідає чинному
законодавству, і порушуються права
заставодержателя або інших осіб щодо
володіння, користування та
розпорядження предметом застави, такий
акт визнається недійсним судом.

Норми ч. 2 ст. 4 вказаного Закону надають
право державному виконавцю під час
виконання рішень на безпосередній
доступ до баз даних і реєстрів, у тому
числі електронних, що містять
інформацію про боржників, їхнє майно та
кошти.

Враховуючи, що право застави є
першочерговим, виникло до винесення
судом рішення про стягнення з боржника
коштів, вартість предмета застави не
перевищує розмір заборгованості
боржника заставодержателю, то арешт
накладений на вказане майно боржника,
порушує пріоритетне право позивача як
заставодержателя на задоволення своїх
вимог за рахунок майна переданого в
заставу, колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
визнання оскаржуваної постанови
державного виконавця незаконною та
зняття арешту з майна, що перебуває в
заставі.

Посилання апелянта на ту обставину, що
рішенням Господарського суду м. Києва
від 04.07.2013 року, що було залишене без
змін постановою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 10.09.2013 року у справі № 5011-8/16660-2012 за
позовом ТОВ «ВКФ «АМК LTD» до ПАТ
«Брокбізнесбанк» про визнання
недійсним договору застави договір
застави № 24 від 01.09.2006 року визнано
недійсним не приймається судом до
уваги, оскільки, як вбачається з
матеріалів справи, постановою Вищого
Господарського суду України від 23
грудня 2013 року постанову Київського
апеляційного господарського суду від
10.09.2013 року та рішення господарського
суду м. Києва від 04.07.2013 року у справі №
5011-8/16660-2012 було скасовано. Справу
передано на новий розгляд до
Господарського суду м. Києва, за
результатами якого було прийнято
рішення про відмову у задоволенні
позову про визнання недійсним договору
застави договір застави № 24 від 01.09.2006
року.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції повно
та всебічно, оцінивши фактичні
обставини справи, з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
дійшов вірного висновку про
задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги третьої
особи висновки суду першої інстанції
не спростовують та відхиляються судом
так, як є помилковими.

Згідно з ст. ст. 198, 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 167, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 30 грудня 2013 року
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, а якщо його було
прийнято за наслідками розгляду у
письмовому провадженні, - через п'ять
днів після направлення копій особам,
які беруть участь у справі (ч. 5 статті
254 КАС України). Касаційна скарга на
судові рішення подається
безпосередньо до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів
після набрання законної сили судовим
рішенням суду апеляційної інстанції,
крім випадків, передбачених цим
Кодексом, а в разі складення постанови
в повному обсязі відповідно до статті
160 цього Кодексу - з дня складення
постанови в повному обсязі (стаття 212
КАС України).

Головуючий суддя

А.Б. ПаріновСудді
І.О. Грибан О.А.
Губська

Головуючий суддя
Парінов А.Б.

Судді:
Грибан І.О.

Губська О.А.