Справа № 435/6466/13
Суддя: Міронова Г.М.
Дата ухвалення: 2014-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Сергєєв В.М.
Суддя-доповідач - Міронова Г.М.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2014 року
справа №435/6466/13
приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді Міронової Г.М.,
суддів: Юрко І.В., Блохіна А.А..,
розглянув в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Департаменту з питань праці та
соціального захисту населення
Луганської міської ради на постанову
Жовтневого районного суду м. Луганська
від 18 лютого 2014 року у справі №
435/6466/13-а за позовом ОСОБА_2 до
Департаменту з питань праці та
соціального захисту населення
Луганської міської ради, Жовтневої
міжрайонної виконавчої дирекції
Луганського обласного відділення
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності,
третя особа: Головне управління
Державного казначейства України в
Луганській області про визнання дій
неправомірними, перерахунок допомоги
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 26.06.2013 року звернулася до
суду з адміністративним позовом до
Департаменту з питань праці та
соціального захисту населення
Луганської міської ради, мотивуючи
свої вимоги тим, що має малолітню
дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку з
чим має право відповідно до Закону
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми» на отримання допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку у розмірі не меншому
ніж розмір прожиткового мінімуму,
встановленого для дітей віком до 6
років. Однак відповідач виплачував їй
зазначений вид допомоги у сумі, меншій,
ніж це передбачено законодавством
України. Просила суд визнати
неправомірною бездіяльність
відповідача № 1 та зобов'язати
здійснити перерахунок допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку, за період з 01.12.2012 року
по дату прийняття рішення судом у
розмірі не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом, з
урахуванням проведених виплат.

Ухвалою Жовтневого районного
суду м. Луганська від 18 лютого 2014 року
адміністративний позов за період з
01.12.2012 року по 25.12.2012 року залишено без
розгляду. Ухвала сторонами не
оскаржена, набрала законної сили.

Постановою Жовтневого районного суду
м. Луганська від 18 лютого 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Визнано неправомірними дії
Департаменту з питань праці та
соціального захисту населення
Луганської міської ради щодо
перерахування та виплати ОСОБА_2 сум
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку нижче
прожиткового мінімуму, встановленого
для дітей віком до шести років.

Зобов'язано Департамент з питань праці
та соціального захисту населення
Луганської міської ради здійснити
перерахування та виплату ОСОБА_2
щомісячну державну допомогу по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку у розмірі прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років за
період з 26 грудня 2012 року по дату
винесення постанови.

Не погодившись із зазначеним
судовим рішенням, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просив
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове, яким
відмовити у задоволенні позовних
вимог.

В обґрунтування апеляційної
скарги посилається на норми Закону
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми», Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням»,
норми Бюджетного кодексу України та
зазначив, що позовні вимоги стосовно
призначення та виплати допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку мають бути пред'явлені
до роботодавця та Фонду соціального
страхування з тимчасової страти
працездатності. Тобто, Департамент з
питань праці та соціального захисту
населення Луганської міської ради є
неналежним відповідачем у справі.

Сторони у судове засідання не
з'явились, про дату, час та місце
розгляду справи були повідомлені
належним чином.

За нормами пункту другого частини
першої статті 197 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
розглянув справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, оскільки справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, так як не прибула жодна з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання.

Колегія суддів, перевіривши матеріали
справи і обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, вважає за
необхідне вимоги, викладені в
апеляційній скарзі, залишити без
задоволення, а постанову суду першої
інстанції залишити без змін, з
наступних підстав.

Суд апеляційної інстанції переглядає
оскаржуване судове рішення суду першої
інстанції в межах апеляційної скарги,
відповідно до ч. 1 ст. 195 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судами першої та апеляційної інстанції
встановлено, що позивач є матір'ю
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджено
свідоцтвом про народження (а.с. 17).

Позивач у зв`язку з народженням дитини
перебуває на обліку у відповідача та
отримує допомогу по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку у
розмірі 130 грн., що підтверджується
довідкою, яка наявна в матеріалах
справи (а.с. 18).

Колегія суддів вважає, що висновки суду
першої інстанції про часткове
задоволення позовних вимог
відповідають нормам матеріального
права з наступних підстав.

До 1 січня 2008 року - дати набрання
чинності Законом України від 28 грудня
2007 року № 107-VI "Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України"
(далі - Закон N 107-VI) - правовідносини щодо
виплати допомоги регулювалися Законом
N 2811-XII, дія якого поширювалася на осіб,
не застрахованих в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування (стаття 13) та
Законом N 2240-III, який поширював свою дію
на застрахованих у зазначеній системі
осіб. Розмір допомоги також визначався
цими законами. Зокрема, статтею 43
Закону N 2240-III було передбачено, що
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Пунктами 23, 25 розділу II Закону N 107-VI були
внесені відповідні зміни до Закону №
2811-XII та Закону № 2240-III. Зокрема, змінами
до статті 13 Закону № 2811-XII його дію
поширено на застрахованих осіб, а із
Закону № 2240-III було виключено статті 40 -
44.

Конституційний Суд України Рішенням
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнав
неконституційними низку положень
Закону № 107-VI, в тому числі й пункт 25
розділу II Закону № 107-VI щодо виключення
статей 40 - 44 Закону № 2240-III.

Пунктом 2 розділу III Закону № 107-VI було
передбачено, що розділ II цього Закону
діє до 31 грудня 2008 року.

Таким чином, з часу проголошення
Рішення № 10-рп/2008 Конституційним Судом
України відновили свою дію
вищезазначені положення Закону № 2240-III,
а з 1 січня 2009 року - статті 13, 15 Закону №
2811-XII.

Статтею 46 Закону України від 26 грудня
2008 року № 835-VI "Про Державний бюджет
України на 2009 рік" та статтею 45 Закону
України від 27 квітня 2010 року № 2154-VI "Про
Державний бюджет України на 2010 рік"
(далі - Закон № 2154-VI) передбачено, що у
2009, 2010 роках допомога при народженні
дитини та по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
відповідно до Закону № 2240-III
призначається і здійснюється в
розмірах і порядку, визначених
Кабінетом Міністрів України.

Порядок призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми був
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України 27 грудня 2001 року № 1751
саме на виконання Закону N 2811-XII (пункт 1).
Новий акт уряду на виконання статті 46
Закону № 835 та статті 45 Закону № 2154-VI не
приймався.

Розміри і порядок виплати допомоги
відповідно до Закону N 2240-III на
виконання статті 46 Закону № 835 та
статті 45 Закону N 2154-VI Кабінетом
Міністрів України не визначалися.

Законом України «Про Державний бюджет
на 2012 рік», Законом України «Про
Державний бюджет на 2013 рік», не
встановлювався інший, ніж у Законі №
2240-ІІІ розмір допомоги, а положення
постанови КМУ № 1751 від 27.12.2001 року було
затверджено саме на виконання Закону №
2811 - ХІІ, тому застосовувати зазначену
постанову КМУ до особи, яка
застрахована в системі
загальнообов'язкового страхування
неможливо, оскільки на відносини щодо
виплати допомоги такій особі у
зазначеному випадку поширюються норми
спеціального Закону № 2240-ІІІ, а саме
ст. 43, згідно якої допомога по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку надається
застрахованій особі у розмірі, що
встановлюється правлінням Фонду, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Таким чином, відповідач,
виплачуючи позивачу допомогу по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку в розмірі,
встановленому постановою Кабінету
Міністрів України від 27.12.2001 року № 1751
«Про затвердження Порядку призначення
і виплати державної допомоги сім'ям з
дітьми», діяв неправомірно та з
порушенням вимог законодавства.

Пунктом 1 частини 1 статті 92
Конституції України передбачено, що
виключно законами України
визначаються права і свободи людини і
громадянина, гарантії цих прав і
свобод. За положеннями частини третьої
статті 46 Конституції України, пенсії,
інші види соціальних виплат та
допомоги, що є основним джерелом
існування, мають забезпечувати рівень
життя, не нижчий від прожиткового
мінімуму, встановлено законом.

Правові засади формування та
застосування державних соціальних
стандартів і нормативів, спрямованих
на реалізацію закріплених
Конституцією України та законами
України основних соціальних гарантій
визначені Законом України «Про
державні соціальні стандарти та
державні соціальні гарантії» від 5
жовтня 2000 року № 2017-3.

Колегія суддів вважає, що доводи
апеляційної скарги висновків суду
першої інстанції не спростовують, а
тому підстав для скасування чи зміни
оскаржуваного судового рішення не
вбачається.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 211,
212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Департаменту з
питань праці та соціального захисту
населення Луганської міської ради у
справі № 435/6466/13-а - залишити без
задоволення.

Постанову Жовтневого районного
суду м. Луганська від 18 лютого 2014 року у
справі № 435/6466/13-а за позовом ОСОБА_2 до
Департаменту з питань праці та
соціального захисту населення
Луганської міської ради, Жовтневої
міжрайонної виконавчої дирекції
Луганського обласного відділення
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності,
третя особа: Головне управління
Державного казначейства України в
Луганській області про визнання дій
неправомірними, перерахунок допомоги
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за
наслідками апеляційного перегляду в
порядку письмового провадження
набирає законної сили через п'ять днів
після направлення її копії особам, які
беруть участь у справі та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом 20 днів після
набрання нею законної сили.

Головуючий суддя: Г.М. Міронова

Суддів: І.В. Юрко

А.А.Блохін