Справа № 2а/1005/118/2012
Суддя: Мироненко О.В.
Дата ухвалення: 2014-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/64118/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

судді - доповідача Мироненка О.В.

суддів - Сороки М.О.

Чумаченко Т.А.

провівши попередній розгляд справи за
позовом ОСОБА_2 до Бориспільської
міської ради Київської області, треті
особи: ОСОБА_3, ДП "Центр ДЗК" про
скасування рішень за касаційною
скаргою ОСОБА_2 на постанову
Бориспільського міськрайонного суду
Київської області від 25 липня 2012 року
та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 25 вересня
2012 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2010 року позивач звернувся в
суд із позовом до Бориспільської
міської ради Київської області, треті
особи: ОСОБА_3, ДП "Центр ДЗК" про
скасування рішень.

Ухвалою Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 25 липня 2012 року провадження у
справі в частині вимог щодо визнання
недійсним Державного акта на право
власності на земельну ділянку -закрито.

Постановою Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 25 липня 2012 року відмовлено в
задоволенні позову.

Не погоджуючись із постановою суду
першої інстанції позивачка звернулася
зі скаргою до суду апеляційної
інстанції щодо скасування зазначеного
вище рішення.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 25 вересня
2012 року апеляційну скаргу позивача
залишено без задоволення, постанову
суду першої інстанції залишено без
змін.

Не погоджуючись із постановою суду
першої та ухвалою суду апеляційної
інстанцій, позивач звернувся із
касаційною скаргою до Вищого
адміністративного суду України, в якій
просить скасувати судові рішення,
ухвалити нову постанову, якою
задовольнити позов, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши
матеріали справи та перевіривши
наведені в скарзі доводи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що відповідно до
договору дарування, укладеного 12.05.1981
року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, свідоцтва
про право на спадщину від 09.01.2008 року,
рішення Бориспільської міської ради
Київської області від 11.02.2009 року,
будинок по АДРЕСА_2., належить на праві
власності ОСОБА_2 (а.с.10-11, 12-13).

Відповідно до ст.126 Земельного кодексу
України, встановлено вичерпний перелік
документів, що посвідчують право
власності або користування земельною
ділянкою, зокрема ними є державний акт
на землю та договір оренди.

Так позивачем, на підтвердження свого
права власності подано архівну довідку
Бориспільської районної державної
адміністрації Київської області від
11.11.2009 року №05-03/226, згідно якої у
документах про землеустрій колгоспу
«Перемога»за 1947 рік, за ОСОБА_6, яка є
свекрухою ОСОБА_2, значиться 0,15 га
земельної ділянки. Проте, судом першої
інстанції вірно встановлено, що
вказана архівна довідка, відповідно до
ст.126 Земельного кодексу України не є
документом, що посвідчує право
власності на спірну земельну ділянку
(а.с.9).

Тобто, право власності ОСОБА_2 на
земельну ділянку площею 0,15 га не
підтверджено.

Також, поданими до суду позивачем
свідоцтво про право на спадщину,
договір дарування та рішення
Бориспільського міськрайонного суду
Київської області від 11.02.2009 року не
підтверджується факт переходу права
користування земельною ділянкою для
обслуговування житлового будинку в
розмірі 0,15 га.

Бориспільська міська рада на підставі
заяви ОСОБА_3 про надання дозволу на
розробку проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки площею у
межах 0,10 га у власність для будівництва
та обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
прийняла відповідне рішення від 04
вересня 2008 року № 4554-39/, відповідно до
якого ОСОБА_3 передана у власність
земельна ділянка площею 0,10 га (АДРЕСА_3
(а.с.15).

Розглянувши проекти землеустрою
розроблені землевпорядними
організаціями, які мають відповідні
дозволи, враховуючи пропозиції
постійної міської ради з питань
індивідуального будівництва та
землекористування, відповідно до
ст.ст.12, 83, 116, 118, 121, 125, 91 Земельного
кодексу України, п.34 ч.1 ст.26 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні»Бориспільська міська рада 07
квітня 2009 року прийняла рішення №5664-49-/
«Про затвердження проектів
землеустрою та передачу безоплатно у
власність земельних ділянок
громадянам для будівництва та
обслуговування жилих будинків,
господарських будівель і споруд
(присадибні ділянки) у м. Бориспіль».
Згідно додатку до вказаного рішення
ОСОБА_3 передано у власність земельну
ділянку у АДРЕСА_1 (а.с.16-17).

На підставі рішення Бориспільської
міської ради від 07 квітня 2009 року №
5664-49-/ ОСОБА_3 видано Державний акт на
право приватної власності на землю
площею 0,10 га по АДРЕСА_3 для
обслуговування жилого будинку і
господарських будівель (а.с.48).

Статтею 121 Земельного кодексу України
від 25 жовтня 2001 року №2768-III,
встановлено, що громадяни України
мають право на безоплатну передачу їм
земельних ділянок із земель державної
або комунальної власності для
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд (присадибна ділянка) в містах -
не більше 0,10 га.

Пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР,
визначено виключну компетенцію
місцевих рад, згідно яких місцеві ради
мають право на вирішення відповідно до
закону питань регулювання земельних
відносин.

Таким чином, рішення Бориспільської
міської ради Київської області про
передачу ОСОБА_3 у приватну власність
земельної ділянки площею 0,10 га,
прийняті відповідно до вимог чинного
законодавства.

Оскільки, позивачем, не надано суду
належних доказів правових підстав
користування зазначеною земельною
ділянкою розміром 0,15 га та вжиття
заходів щодо оформлення, згідно
чинного законодавства відповідних
правовстановлюючих документів на
земельну ділянку у вказаних або
будь-яких інших розмірах, колегія
суддів вважає, що спірні рішення
відповідача є правомірними. Як вже
зазначалось відповідно до статті 121
Земельного кодексу України, громадяни
України мають право на безоплатну
передачу їм земельних ділянок із
земель державної або комунальної
власності для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка) в містах - не
більше 0,10 га, а тому 0,5 га земельної
ділянки, що використовується позивачем
належить Бориспільській міськрайонній
раді Київської області.

Разом з тим, судом першої інстанції
вірно встановлено, що адреса переданої
ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,10 га,
які зазначені в рішенні відповідача та
державному акті відрізняються. Так, у
додатку до рішення Бориспільської
міської ради Київської області від
07.04.2009 року № 5664-49-/ зазначено, що ОСОБА_3
передані у власність земельна ділянка
площею 0,10 га по АДРЕСА_1, а у державному
акті від 07.08.2009 року, зазначено, що
ОСОБА_3 передано земельну ділянку
площею 0,10 га по АДРЕСА_3 (а.с.18, 48).

Судом вірно зазначено, що Рішенням
Конституційного Суду України №10-рп/2010
від 01.04.2010 року підтверджено, що до
публічно-правових спорів, на які
поширюється юрисдикція
адміністративних судів, належать і
земельні спори фізичних чи юридичних
осіб з органом місцевого
самоврядування як суб'єктом владних
повноважень, пов'язані з оскарженням
його рішень, дій чи бездіяльності. Так,
за правилами адміністративного
судочинства розглядаються й вимоги про
скасування актів, у тому числі й тих, що
посвідчують певне цивільне право. Якщо
суд встановить, що суб'єкт владних
повноважень не допустив порушень при
ухваленні рішення на підставі якого
видано акт, то у задоволенні позову
належить відмовити.

Ухвалюючи рішення, суд дійшов
правильного висновку про те, що
зазначені обставини повинні
досліджуватись при звернені позивача з
позовом до суду в порядку цивільного
судочинства.

З огляду на викладене, постанова суду
першої та ухвала суду апеляційної
інстанцій відповідають обставинам
справи наданим доказам та нормам
процесуального права.

Доводи касаційної скарги висновки суду
не спростовують.

Підстав для скасування судового
рішення з мотивів, викладених в
касаційні скарзі, не вбачається.

За правилами частини 1 статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо суди не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
оскаржуваних судових рішень, то суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення-без змін.

Керуючись статтями 220-1, 224, 230, 231 КАС
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, постанову
Бориспільського міськрайонного суду
Київської області від 25 липня 2012 року
та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 25 вересня
2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Судді