Справа № 812/669/14
Суддя: Шальєва В. А.
Дата ухвалення: 2014-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Агевич К.В.
Суддя-доповідач - Шальєва В. А.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2014 року
справа №812/669/14
приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд в складі колегії
суддів:

головуючого - судді Шальєвої В.А.

суддів Компанієць І.Д., Чебанова О.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в залі судового засідання
Донецького апеляційного
адміністративного суду за адресою: м.
Донецьк, б. Шевченка, 26, апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в Артемівському районі м.
Луганська на постанову Луганського
окружного адміністративного суду від
03.03.2013 р. в справі № 812/669/14 за позовом
управління Пенсійного фонду України в
Артемівському районі м. Луганська до
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Луганську про
визнання дій неправомірними та
відшкодування витрат,

В С Т А Н О В И В:

Управління Пенсійного фонду України в
Артемівському районі м. Луганська (далі
- УПФУ) звернулось до Луганського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Луганську про
визнання дій неправомірними та
стягнення витрат на виплату пенсій в
сумі 7273,02 грн. за червень-грудень 2013 р.
по особовій справі ОСОБА_2, в
обґрунтування якого зазначило про
неприйняття відповідачем до заліку сум
пенсій по втраті годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, виплачених позивачем
ОСОБА_2

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 03.03.2014 р. в
задоволенні позову відмовлено.

Позивачем подана апеляційна скарга, в
який він просить скасувати постанову
суду першої інстанції та прийняти нове
рішення про задоволення вимог.
Апеляційна скарга обґрунтована
порушенням судом першої інстанції норм
матеріального права, невідповідністю
висновків суду обставинам справи.
Позивач вказує, що належним
страховиком, тим, хто має надавати
застрахованій особі матеріальну
допомогу чи соціальні послуги,
відповідно до ст. 25 Основ є Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків. Також вимогами законодавства
передбачений обов'язок Фонду
відшкодовувати шкоду, заподіяну
працівникові внаслідок ушкодження
здоров'я або у разі його смерті при
настанні страхового випадку,
виплачувати особам, які перебували на
його утриманні, пенсію у зв'язку із
втратою годувальника. Апелянт вказує,
що Законом України «Про пенсійне
забезпечення» не передбачено
положення, що саме на момент смерті
годувальника дружина повинна досягти
п'ятдесяти п'ятирічного віку.

Особи, які беруть участь у справі, до
судового засідання не з'явились, про
дату, час і місце апеляційного розгляду
повідомлені належним чином, у зв'язку з
чим у відповідності до вимог ст. 197 КАС
України справа розглянута в порядку
письмового провадження.

Колегія суддів, перевіривши доводи
апеляційної скарги матеріалами справи,
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
в червні-грудні 2013 р. позивачем
сплачена пенсія по втраті годувальника
ОСОБА_2 в розмірі 727,02 грн. Ці суми
включені позивачем до відповідних
актів щомісячної звірки витрат по
особовим справам потерпілих, яким
виплачено пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання та пенсії у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, але відповідачем не
прийняті до заліку.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що не підлягають відшкодуванню
витрати позивача на виплату ОСОБА_2
пенсії у зв'язку з втратою годувальника
в порядку, встановленому Законом, у
зв'язку із не досягненням ОСОБА_2 на час
смерті годувальника п'ятдесяти
п'ятирічного віку.

Колегія суддів вважає такий висновок
обґрунтованим, з огляду на наступне.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що УПФУ в Артемівському
районі м. Луганська 17.01.2014 р. призначена
ОСОБА_2 пенсія у зв'язку з втратою
годувальника - чоловіка ОСОБА_3, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві, на підставі акту про
нещасний випадок на виробництві від
23.03.1983 р. на підприємстві Мінвуглепрому
УССВ Шахти «Центральна»
шахтоуправління ім. 19 партз'їзду КПРС
(6-7).

На момент настання страхового випадку
ОСОБА_2 було 28 років. В матеріалах
справи відсутні відомості про те, що на
час смерті чоловіка ОСОБА_2 була
непрацездатною.

Статтею 1 Основ законодавства України
про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від 14 січня 1998
року № 16/98-ВР (далі - Основи)
встановлено, що загальнообов'язкове
державне соціальне страхування - це
система прав, обов'язків і гарантій, яка
передбачає надання соціального
захисту, що включає матеріальне
забезпечення громадян у разі хвороби,
повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати
годувальника, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та
в інших випадках, передбачених законом,
за рахунок грошових фондів, що
формуються шляхом сплати страхових
внесків власником або уповноваженим
ним органом, громадянами, а також
бюджетних та інших джерел,
передбачених законом.

Залежно від страхового випадку є такі
види загальнообов'язкового державного
соціального страхування: пенсійне
страхування; страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням;
медичне страхування; страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності;
страхування на випадок безробіття.
Відносини, що виникають за зазначеними
у частині першій цієї статті видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, регулюються
окремими законами, прийнятими
відповідно до цих Основ (стаття 4 Основ
у редакції, чинній на час виникнення
спірних відносин).

Відповідно до пункту 4 статті 25 Основ,
за страхуванням від нещасного випадку
на виробництві та професійного
захворювання надаються такі види
соціальних послуг і матеріального
забезпечення: профілактичні заходи по
запобіганню нещасним випадкам на
виробництві та професійним
захворюванням; відновлення здоров'я та
працездатності потерпілого; допомога
по тимчасовій непрацездатності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; відшкодування збитків,
заподіяних працівникові каліцтвом чи
іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним
з виконанням ним своїх трудових
обов'язків; пенсія по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; пенсія у зв'язку із
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; допомога на поховання
осіб, які померли внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання.

Ураховуючи те, що пенсія по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсія у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, є наслідком страхування
від нещасного випадку на виробництві
та професійного захворювання, належним
страховиком, тим, хто має надавати
застрахованій особі матеріальну
допомогу чи соціальні послуги,
відповідно до статті 25 Основ є Фонд, що
також передбачено статтею 21 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»
(далі - Закон № 1105-XIV), яка визначає
перелік соціальних послуг та виплат,
які здійснюються та відшкодовуються
Фондом.

Згідно з частиною четвертою статті 26
Основ, якщо після призначення
застрахованій особі матеріальної
допомоги чи надання соціальних послуг
між страховиками виник спір щодо
понесених витрат, виплата здійснюється
страховиком, до якого звернулася
застрахована особа. При цьому
неналежний страховик має право
звернутися до належного страховика
щодо відшкодування понесених ним
витрат.

Аналогічне правило закріплене
частиною другою статті 24 Закону № 1105-XIV,
відповідно до пункту 5 якої якщо після
призначення застрахованій особі
матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між Фондом і
страховиками з інших видів соціального
страхування виникають спори щодо
понесених витрат, виплата здійснюється
страховиком, до якого звернувся
застрахований. При цьому страховик, до
якого звернувся застрахований, має
право звернутися до відповідного
страховика з інших видів соціального
страхування щодо відшкодування
понесених ним витрат.

Згідно з абзацом другим пункту 4
Порядку відшкодування витрат,
розробленого та затвердженого ПФУ і
Фондом відповідно до Закону № 1105-XIV та
законів України «Про страхові тарифи
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» та «Про пенсійне
забезпечення», відшкодуванню Фондом
підлягають, зокрема, виплачені суми
основного розміру пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання.

Статтями 21, 28 Закону № 1105-XIV
встановлено, що у разі настання
страхового випадку Фонд соціального
страхування від нещасних випадків
зобов'язаний у встановленому
законодавством порядку виплатити
особам, які мають на це право, зокрема,
пенсію у зв'язку з втратою
годувальника.

Згідно із ст. 33 Закону № 1105-XIV у разі
смерті потерпілого право на одержання
щомісячних страхових виплат (пенсій
згідно з підпунктом «д» пункту 1
частини першої статті 21 цього Закону)
мають непрацездатні особи, які
перебували на утриманні померлого або
мали на день його смерті право на
одержання від нього утримання.

Вирішуючи питання, чи здійснюються ці
виплати за рахунок коштів Фонду,
необхідно враховувати те, що
страхування від нещасного випадку є
самостійним видом
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, за допомогою
якого здійснюється соціальний захист,
охорона життя та здоров'я громадян у
процесі їх трудової діяльності.

Одним з основних принципів страхування
від нещасного випадку є цільове
використання коштів, які відповідно до
статті 46 Закону № 1105-XIV не формуються за
рахунок Державного бюджету України, не
включаються до його складу та
використовуються виключно за їх прямим
призначенням.

Відтак, зважаючи на особливості
фінансування страхування від
нещасного випадку, виключно цільове
використання цих коштів та враховуючи
те, що Фонд зобов'язаний у
встановленому законом порядку
своєчасно та в повному обсязі
відшкодовувати шкоду, заподіяну
працівникові внаслідок ушкодження
здоров'я, в тому числі пенсії по
інвалідності від трудового каліцтва
або професійного захворювання та
пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання,
доказуванню підлягає обставина щодо
настання страхового випадку - втрата
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання.

У зв'язку з тим, що дружина потерпілого
ОСОБА_2, якій виплачена пенсія
позивачем у зв'язку із втратою
годувальника, на час смерті
годувальника не досягла пенсійного
віку, не була непрацездатною і не
знаходилась на утриманні померлої
особи, вважається, що страховий
випадок, передбачений Законом України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», не настав, а тому
відсутні підстави для відшкодування
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України
понесених Пенсійним фондом витрат на
виплату такої пенсії.

Враховуючи наведене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про відсутність правових
підстав для задоволення позовних
вимог.

Доводи апеляційної скарги колегія
суддів вважає необґрунтованими з
підстав, викладених вище.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів дійшла висновку, що судом першої
інстанції правильно встановлені
обставини справи, постанова прийнята з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції, тому
підстав для задоволення апеляційної
скарги та скасування постанови не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 8, 9, 10, 11, 159, 160, 195, 197, 198,
200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Артемівському районі м. Луганська на
постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 03.03.2013 р. в
справі № 812/669/14 залишити без
задоволення.

Постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 03.03.2013 р. в
справі № 812/669/14 за позовом управління
Пенсійного фонду України в
Артемівському районі м. Луганська до
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Луганську про
визнання дій неправомірними та
відшкодування витрат залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня складання
ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя:
Шальєва В.А.

Судді:
Компанієць І.Д.

Чебанов О.О.