Справа № 819/375/13-а
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2014-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" квітня 2014 р. м. Київ
К/800/58505/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії: Лосєва А.М., Бившевої
Л.І., Шипуліної Т.М.,розглянувши у
попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Гусятинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Тернопільській області

на постанову Тернопільського
окружного адміністративного суду від
12.03.2013

та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 15.10.2013

у справі № 819/375/13-а (876/6742/13)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «ЕлАгрі-Деренівка»

до Гусятинської міжрайонної
державної податкової інспекції
Тернопільської області Державної
податкової служби

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 12.03.2013,
залишеною без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 15.10.2013, адміністративний позов
задоволено:скасовано податкове
повідомлення-рішення Гусятинської
міжрайонної державної податкової
інспекції Тернопільської області
Державної податкової служби від 04.12.2012
№.

Вважаючи, що рішення судів першої та
апеляційної інстанцій прийнято з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, відповідач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України із касаційною скаргою, у
якій просить скасувати судові рішення
та прийняти нову постанову, якою
відмовити у задоволенні позову.

Позивач надав письмові заперечення на
касаційну скаргу, в яких наводить
доводи законності та обґрунтованості
оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до частини першої статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, щопредставниками
податкового органу проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку позивача з питань
достовірності декларування від'ємного
значення з податку на додану вартість,
за результатами якої 16.11.2012 складено
акт № 650/2200/34696571 (надалі акт).

Перевіркою встановлено порушення
позивачем приписів пунктів 198.1, 198.2
статті 198, пунктів 201.1, 201.7 статті 201
Податкового кодексу України, пункту 14
Порядку заповнення податкової
накладної, затвердженого наказом
Міністерства фінансів України від
01.11.2011 № 1379, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 22.11.2011 №
1333/20071, що призвело до завищення
від'ємного значення податку на додану
вартість за серпень 2012 року на суму 3 499
098,00 грн.

На підставі акта податковим органом
прийнято податкове
повідомлення-рішення від 04.12.2012 №
, яким позивачу зменшено розмір
від'ємного значення суми податку на
додану вартість у розмірі 3 499 098,00 грн. у
декларації за серпень 2012 року.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, 02.07.2008 між позивачем
(інвестор) та ТОВ «Хоростківський
цукровий завод» (замовник) укладено
інвестиційнийдоговір згідно умов
якого інвестор зобов'язався: надати
інвестиції відповідно до Графіку
будівництва та фінансування на суму,
яка орієнтовно була визначена на дату
укладання цього Договору у розмірі 1 000
000 000,00 (сто мільйонів) грн., включаючи
податок на додану вартість;
реалізувати проект будівництва об'єкта
замовником до стадії введення в
експлуатацію, включаючи організацію
повного циклу робіт щодо будівництва;
отримати 100 % права власності на об'єкт
після його введення в експлуатацію, а
також право оренди на частину
земельної ділянки, на якій буде
розташовано об'єкт та прилеглу
територію, необхідну (достатню) для
його обслуговування.

Відповідач вважає, що надані позивачем
первинні документи не підтверджують
суми податку на додану вартість, що
віднесені до податкового кредиту за
спірними операціями.

Згідно з пунктом 1.7 статті 1 Закону
України «Про податок на додану
вартість» податковий кредит - це сума,
на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного періоду,
визначена згідно з цим Законом.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» податковий кредит
звітного періоду складається із сум
податків, сплачених (нарахованих)
платником податку у звітному періоді у
зв'язку з придбанням товарів (робіт і
послуг), вартість яких відноситься до
складу витрат виробництва (обігу).
Право на нарахування податкового
кредит виникає незалежно від того, чи
такі товари (послуги) та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно з підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7
Закону України «Про податок на додану
вартість» не підлягають включенню до
складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг),
не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пп. 7.2.6 цього Закону). У разі коли на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, попередньо включені до
складу податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим підпунктом
документами, платник податку несе
відповідальність у вигляді фінансових
санкцій, установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами.

Відповідно до підпункту 7.5.1 пункту 7.5
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» датою виникнення
права платника податку на віднесення
сум податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

01.01.2011 набрав чинності Податковий
кодекс України.

Аналогічні положення закріплені в
статтях 138 - 139, 198, 200, 201 Податкового
кодексу України.

Законом України від 16.07.1999 № 996-XIV «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» (надалі - Закон
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»)
визначено, що підставою для
бухгалтерського обліку, господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій.

Частиною 2 статті 3 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» визначено, що
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

Відповідно до статті 1 цього ж Закону,
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно з статтею 9 Закону України «Про
бухгалтерський обік та фінансову
звітність в Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Згідно з пунктом 2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
№ 88 від 24.05.1995, первинні документи (на
паперових і машинозчитуваних носіях
інформації) для надання їм юридичної
сили і доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назва
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), код форми, дата і місце
складання, зміст господарської
операції та її вимірники (у
натуральному і вартісному виразі),
посади, прізвища і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійснення
господарської операції і складання
первинного документа.

Судами встановлено, що реальність
господарських операцій підтверджено
первинними документами, а саме, на
виконання господарських зобов'язань
ТОВ «Хоростківський цукровий завод»
надало позивачу податкову накладну № 1
від 10.08.2012 у графі 3 «номенклатура
товарів/послуг продавця» якої
вказаноперелік товарів реалізованих
позивачу серед яких: «з'єднувальна
галерея» вартістю 631 571,13 грн.,
«дизельний генератор» 484 186,81 грн.,
«каналізаційний вигріб» 50 917,00 грн.,
«пункт навантаження залізничних
вагонів з вагою» 1 744 061,56 грн.,
«вбиральня» 3000,00 грн., «вагова» 181 871.00
грн., «будівельно-монтажні роботи по
великому силосу на 10 750 т зерна» 2 791 651,65
грн.».

Крім того, ТОВ «Хоростківський
цукровий завод» надало позивачу
податкову накладну № 2 на загальну суму
21 194 032,00 грн., акти приймання-передачі
обладнання та матеріалів, акт
готовності об'єкта до експлуатації, акт
приймання виконання будівельних робіт,
сертифікат відповідності № ТП 000074 від
01.01.2010, витяг про державну реєстрацію
права власності № 27632446 від 13.10.2010,
свідоцтво про право власності на
нерухоме майно (елеватор) від 13.10.2010,
сертифікат відповідності № ТП 000376 від
25.11.2010, витяг про державну реєстрацію
права власності № 28384055 від 16.12.2010,
свідоцтво про право власності на
нерухоме майно (елеватор) від 16.12.2010,
витяг про державну реєстрацію права
власності № 35197220 від 16.08.2012, свідоцтво
про право власності на нерухоме майно
(елеватор) від 16.08.2012, сертифікат
відповідності № ТП 4 від 11.07.2012,
платіжні доручення, виписки по
особових рахунках, видаткові накладні,
звіт ТОВ «Хоростківський цукровий
завод» про виконання умов
інвестиційного договору від 10.08.2012.

Надані позивачем копії первинних
документів підписані відповідальними
посадовими особами та скріплені
печатками юридичних осіб, крім того,
містять інші відомості та реквізити,
наявність яких визнана обов'язковою
для первинного документу в розумінні
частини другої статті 9 Закону України
«Про бухгалтерський обік та фінансову
звітність в Україні».

Таким чином, позивачем правомірно
сформовано податковий кредит, оскільки
наведені вище первинні документи чітко
відображають реальність господарських
операцій, які були здійсненні між
позивачем та його контрагентом.

На момент проведення господарських
операцій контрагент позивача
перебував у Єдиному державному реєстрі
юридичних осіб та фізичних осіб
підприємців та мав статус платника
податку на додану вартість.

Крім того, суди попередніх інстанцій
обґрунтовано вказали на те, що в
контексті інвестиційного договору від
02.07.2008 будівельно-монтажні роботи
означали діяльність з будівництва
об'єкта, а не безпосередні роботи з
будівництва.Інвестування у
будівництво елеватора здійснено
позивачем з метою подальшого його
використання в оподаткованих
операціях у межах власної
господарської діяльності, що доведено
матеріалами справи.

Беручи до уваги викладене, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України вважає правильними висновки
судів першої та апеляційної
інстанційщодо правомірності включення
до складу податкового кредиту податку
на додану вартість за серпень 2012 року в
сумі 3 499 098 грн.

Частиною другою статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. Проте
податковий орган цього обов'язку не
виконав.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав вважати, що при прийнятті
оскаржуваних судових рішень, судами
першої та апеляційної інстанцій були
порушені норми матеріального та
процесуального права.

Відповідно до статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 210, 214, 215, 220, 220-1, 223, 224, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Гусятинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Тернопільській
областізалишити без задоволення.

2. Постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 12.03.2013та
ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 15.10.2013у
справі № 819/375/13-а (876/6742/13)залишити без
змін.

3. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у порядку та в
строки, встановлені статтями 236- 238, 2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:(підпис)А.М. Лосєв
Судді(підпис)Л.І. Бившева (підпис) Т.М.
Шипуліна