Справа № 2а-6057/09/2670
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" березня 2014 р. м. Київ
К-37244/10

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Голубєвої
Г.К., Рибченка А.О.,

при секретарі судового засідання
Мосійчук І.В.,

за участю представника позивача
Куницького В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу
Спеціалізованої державної податкової
інспекції у м. Києві по роботі з
великими платниками податків на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 20.04.2010 та постанову
Київського апеляційного
адміністративного суду від 26.10.2010 по
справі № 2а-6057/09/2670 за позовом
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" до Спеціалізованої
державної податкової інспекції у м.
Києві по роботі з великими платниками
податків про визнання нечинними
податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2009 року Компанією в судовому
порядку оскаржено податкові
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції від 06.10.2008 №
/0, від 16.12.2008 № /1, від 25.02.2009 №
/2, від 13.05.2009 № /3, якими
позивачу визначено податкове
зобов'язання з податку на додану
вартість (ділі - ПДВ) у сумі 47 746 736,45 грн.

Постановою суду першої інстанції
позовні вимоги задоволено частково:
оспорювані податкові повідомлення -
рішення визнано нечинними в частині
визначення суми податкового
зобов'язання з ПДВ у розмірі 41 454 038,70
грн., в задоволенні решти позовних
вимог відмовлено.

Апеляційний адміністративний суд
постановою від 26.10.2010 рішення суду
першої інстанції в частині відмови у
задоволенні позову скасував та позовні
вимоги в цій частині задовольнив, в
іншій частині судове рішення першої
інстанції залишив без змін.

Не погоджуючись з судовими рішеннями,
Державна податкова інспекція
оскаржила їх в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України.

Державна податкова інспекція вважає,
що судові рішення першої та інстанцій
прийняті з порушенням матеріального та
процесуального права. Просить Вищий
адміністративний суд України
здійснити перегляд матеріалів справи у
касаційному порядку, скасувати судові
рішення першої та апеляційної
інстанцій та ухвалити нове рішення,
яким позивачеві у задоволенні позовних
вимог відмовити.

У поданих запереченнях на скаргу
відповідач просить її відхилити з
мотивів необґрунтованості.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідь судді, перевіривши
повноту встановлених обставин справи
та правильність їх юридичної оцінки
судами, Вищий адміністративний суд
України не вбачає підстав для
задоволення касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що передумовою визначення
податкового зобов'язання з ПДВ
відповідно до оспорюваних податкових
повідомлень - рішень слугував висновок
фахівців контролюючого органу,
викладений в акті невиїзної
позапланової перевірки від 23.09.2008, що
позивачем в порушення пп. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4
Закону України "Про оподаткування
прибутку підприємств" за період з 01.01.2007
по 31.12.2007 (період перевірки) занижено
податок на прибуток на 47 746 736,45 грн.

Висновок податкового органу щодо
заниження позивачем податкового
зобов'язання мотивовано зокрема тим,
що: Компанією у 2007 році до складу
валових доходів було віднесено
кредиторську заборгованість у сумі 9 201
153,40 грн., за якою минув строк позовної
давності (1999 - 2000 роки), внаслідок чого
до суми податкового зобов'язання було
включено санкції за порушення строків
включення до складу валових доходів; не
віднесено до складу валових доходів
суму простроченої кредиторської
заборгованості у розмірі 163 116 154,79 грн.
за обов'язковими платежами до
Державного Інноваційного фонду станом
зі строком сплати до 01.09.2002, яку у
зв'язку із закінченням строку позовної
давності списано в бухгалтерському
обліку Компанії.

Відповідно до пп. 15.1.1 п. 15.1 ст. 15 Закону
України від 21.12.2000 № 2181-III "Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами" за винятком
випадків, визначених пп. 15.1.2 цього
пункту, податковий орган має право
самостійно визначити суму податкових
зобов'язань платника податків у
випадках, визначених цим Законом, не
пізніше закінчення 1 095 дня, наступного
за останнім днем граничного строку
подання податкової декларації, а у
разі, коли така податкова декларація
була подана пізніше, - за днем її
фактичного подання. Якщо протягом
зазначеного строку податковий орган не
визначає суму податкових зобов'язань,
платник податків вважається вільним
від такого податкового зобов'язання, а
спір стосовно такої декларації не
підлягає розгляду в адміністративному
або судовому порядку.

На думку колегії суддів, суди у цій
справі правильно встановили наявність
перерахованих у п. 15.1 Закону обставин (з
моменту подання позивачем податкових
декларацій минуло більше 1 095 днів), а
тому висновок судів першої та
апеляційної інстанцій про відсутність
в Державної податкової інспекції у
цьому випадку підстав для нарахування
податкового зобов'язання внаслідок
пропущеного законодавчо встановленого
граничного строку давності для
визначення позивачу податкового
зобов'язання ґрунтується на вимогах
Закону.

Судами також встановлено, що підставою
для висновків за наслідками перевірки
про порушення позивачем пп. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4
Закону № 334/94-ВР, стало ще і те, що
Товариством у відповідному звітному
періоді до складу валових доходів не
віднесено суму безповоротної
фінансової допомоги у розмірі 2 700 000,00
грн., яка виникла внаслідок спливу
строків позовної давності за виданими
векселями, що підлягали оплаті після
01.01.2009, оскільки векселедержателя (ТОВ
"ННТ") ліквідовано за рішенням власника
у 2000 році.

Відповідно до пп. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4 Закону №
334/94-ВР валовий доход включає доходи у
вигляді сум безповоротної фінансової
допомоги, отриманої платником податку
у звітному періоді.

Згідно із пп. 1.22.1 п. 1.22 ст. 1 цього Закону
безповоротна фінансова допомога - це,
зокрема: сума коштів, передана платнику
податку згідно з договорами дарування,
іншими подібними договорами, які не
передбачають відповідної компенсації
чи повернення таких коштів (за винятком
бюджетних дотацій і субсидій), або без
укладання таких угод; сума безнадійної
заборгованості, відшкодована
кредитору позичальником після її
списання, якщо така безнадійна
заборгованість була попередньо
включена до складу валових витрат
кредитора; сума заборгованості
платника податку перед іншою юридичною
чи фізичною особою, що залишилася
нестягнутою після закінчення строку
позовної давності.

Пункт 1.25 ст. 1 Закону № 334/94-ВР
заборгованість по зобов'язаннях, за
якою минув строк позовної давності
відносить до безнадійної
заборгованості.

Отже, для віднесення сум грошових
зобов'язань за переданими
постачальникові товару векселями до
"безповоротної фінансової допомоги"
мають бути наявні виключні правові
підстави, визначені у п. 1.22.1 п. 1.22 ст. 1
Закону № 334/94-ВР (чинного до 01.04.2011),
однією з яких є нестягнення
заборгованості після закінчення
строку позовної давності.

Згідно зі ст. 21 Закону України від 18.06.1991
№ 1201-ХІІ "Про цінні папери та фондову
біржу" вексель - це цінний папір, який
засвідчує безумовне грошове
зобов'язання векселедавця сплатити
після настання строку визначену суму
грошей власнику векселя
(векселедержателю).

Статтею 4 Закону № 2374-III передбачено, що
у разі видачі (передачі) векселя
відповідно до договору припиняються
грошові зобов'язання щодо платежу за
цим договором та виникають грошові
зобов'язання щодо платежу за векселем.

Таким чином, у покупця не виникатиме
валових доходів у періоді
трансформації заборгованості з
"товарної" у "вексельну". Чинне
законодавство не встановлює жодних
обмежень щодо строку, на який видається
вексель. При цьому, оскільки
зобов'язання за договором вважаються
виконаними, з дати видачі векселя
почнуть рахуватися нові строки
позовної давності - вексельної
позовної давності.

В свою чергу строки вексельної
позовної давності не мають нічого
спільного зі строками позовної
давності відповідно до норм Цивільного
законодавства, оскільки відносини
учасників вексельного обігу
регулюються нормами вексельного
законодавства.

Відповідно до ст. 77 Уніфікованого
закону про переказний та простий
векселі, ратифікованого Верховною
Радою України згідно Закону України
від 06.07.1999 № 826-XIV "Про приєднання
України до Женевської конвенції 1930
року, якою запроваджено Уніфікований
закон про переказні векселі та прості
векселі" (дата набуття чинності
Україною 06.01.2000) до простих векселів
застосовуються такі ж положення, що
стосуються переказних векселів, тією
мірою, якою вони є сумісними з природою
цих документів, а саме положення щодо:
індосаменту (статті 11 - 20); строку
платежу (статті 33 - 37); платежу (статті 38 -
42); права регресу у разі неплатежу
(статті 43 - 50, 52 - 54); платежу у порядку
посередництва (статті 55, 59 - 63); копій
(статті 67 і 68); змін (стаття 69); позовної
давності (статті 70 і 71); неробочих днів,
обчислення строків і заборони
пільгових строків (статті 72, 73 і 74).

Частина 1 ст. 70 глави XI "Позовна
давність" Уніфікованого закону про
переказні векселі та прості векселі
встановлює: "Позовні вимоги до
акцептанта, які випливають з
переказного векселя, погашаються із
закінченням трьох років, які
обчислюються від дати настання строку
платежу". Ця норма стосується не тільки
векселедержателя, а всіх осіб, що мають
право вимагати за векселем.

Наведене дає підстави для висновку, що
початок перебігу позовної давності у
три роки щодо погашення грошових
зобов'язань за простим векселем
пов'язується з настанням строку
платежу за таким векселем. І тільки
після закінчення такого строку
позовної давності непогашена
заборгованість відноситься до
безповоротної фінансової допомоги, а у
платника податку виникає обов'язок
збільшити валовий доход на суму такої
допомоги згідно із вимогами пп. 4.1.6 п. 4.1
ст. 4 Закону № 334/94-ВР.

Посилання відповідача на положення ч. 3
ст. 205 Господарського кодексу України,
за яким господарське зобов'язання
припиняється неможливістю виконання у
разі ліквідації суб'єкта
господарювання, якщо не допускається
правонаступництво за цим
зобов'язанням, та висновок про те, що у
такому випадку перебіг строку позовної
давності за векселями зупиняється, є
слушним.

Поряд з цим, державним податковим
органом не враховано, що вексель як
платіжний засіб може
використовуватись для погашення
заборгованості між ринковими
суб'єктами, запобігаючи платіжній
кризі. Водночас вексель є інструментом
комерційного кредиту, що виступає у
вигляді відстрочення платежу за надані
товари та послуги.

Відповідно до статей 43, 77 Уніфікованого
закону держатель може використати своє
право регресу проти індосантів,
трасанта та інших зобов'язань осіб при
настанні строку платежу, якщо останній
не був здійснений, а також до настання
строку платежу за таких умов: якщо мала
місце повна або часткова відмова
здійснити акцепт; у разі банкрутства
трасата (незалежно від того, здійснив
він акцепт чи ні), або у разі припинення
ним платежів, навіть якщо ця обставина
не була встановлена судовим рішенням,
або у разі безрезультатного звернення
стягнення на його майно; у разі
банкрутства трасанта за векселем, що не
підлягає акцепту. Вказані норми
закріплюють право векселедержателя на
дострокову реалізацію права вимоги за
векселем за рахунок солідарно
зобов'язаних осіб у разі, якщо до
настання строку платежу відбудуться
визначені Уніфікованим законом події,
що унеможливлюють погашення такого
векселя прямим боржником. При цьому
векселедержатель може використовувати
простий вексель у розрахунках зі
своїми контрагентами, при цьому
переводячи власну заборгованість на
векселедателя. У такому випадку
припиняється право вимоги одного
кредитора і виникає право вимоги у
іншого кредитора. Отже, вексель може і
надалі використовуватися в обігу до
закінчення строку платежу за ним.

Таким чином, вексель як актив не
втрачає своєї правової сили внаслідок
ліквідації держателя та може і надалі
використовуватися в обігу.

Податковим органом не доведено, а судом
не встановлено факту залишення у
ліквідованого контрагента позивача
виданих останнім векселів без
подальшої їх передачі.

Отже, висновок судів, що грошове
зобов'язання щодо платежів за
векселями, які емітовані позивачем на
користь ТОВ "ННТ", не підпає у даному
випадку під визначення фінансової
допомоги у розумінні Закону України
"Про оподаткування прибутку
підприємств".

Також цілком обґрунтовано судом
апеляційної інстанції було скасовано
судове рішення першої інстанції в
частині висновків про відмову у позові
щодо необґрунтованості висновків
державного податкового органу про
обов'язок позивача віднести до складу
валових доходів кредиторську
заборгованість по контрагенту, що
визнаний банкрутом, та в цій частині
задоволено позовні вимоги з посиланням
на те, що майнові права позивача
відносно кредиторської заборгованості
по контрагенту ТОВ "Юридичної фірми
"Апріорі" не підпадають під визначення
безповоротної фінансової допомоги,
оскільки станом на момент складання
акту перевірки строк позовної давності
за кредиторською заборгованістю не
сплинув, а ліквідація юридичної особи
не є беззаперечною обставиною як
підстави для віднесення її
заборгованості до валових доходів
контрагента.

З огляду на зазначене у суду відсутні
правові підстави для висновку про
законність оскаржених податкових
повідомлень-рішень.

За таких обставин переглянуті судові
рішення у справі відповідають приписам
чинного законодавства, а доводи
касаційної скарги визнаються
непереконливими.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції у м.
Києві по роботі з великими платниками
податків залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 20.04.2010 та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 26.10.2010 по
справі № 2а-6057/09/2670 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає,
крім як з підстав, у строк та в порядку,
визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
О.В. Карась

Судді
Г.К. Голубєва

А.О. Рибченко