Справа № 817/1107/14
Суддя: Друзенко Н.В.
Дата ухвалення: 2014-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/1107/14

23 квітня 2014 року 12год. 27хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний
суд у складі судді Друзенко Н.В.

розглянувши в письмовому провадженні
адміністративну справу за позовом:

Управління Пенсійного
фонду України в Корецькому районі

до Відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійного захворювання України в
Гощанському районі про стягнення
заборгованості , -ВСТАНОВИВ :

Управління Пенсійного фонду України в
Корецькому районі звернулось до
Рівненського окружного
адміністративного суду з позовом до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в Гощанському
районі про вчинення дій щодо
зарахування до заліку на відшкодування
витрат у сумі 185,05 грн. Позовні вимоги
обгрунтовані тим, що згідно з нормами
Порядку відшкодування Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві і професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності, внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійному захворюванні і пенсій у
випадку втрати годувальника, що помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, затвердженого
постановою правління Пенсійного фонду
України і правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві і професійних захворювань
України №5-4/4 від 04.03.2003 року, органи
Пенсійного фонду щомісяця до 10 числа
місяця, наступного за звітним, разом з
відділенням виконавчої дирекції Фонду
складають акт щомісячної звірки витрат
по особових справах потерпілих, яким
виплачені пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання та пенсій у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, в якому визначають
загальну суму витрат.

В судове засідання представник
позивача не прибув, подав клопотання
про розгляд справи без його участі, в
якому зазначив, що позов підтримує в
повному обсязі (а.с.21).

Представник відповідача в судове
засідання не прибув, причини
неприбуття суду не повідомив. Подав
письмові заперечення на
адміністративний позов, які
обгрунтованні тим, що Фонд
зобов'язаний відшкодовувати виплати
іншим страхувальниками суми допомоги
на поховання лише тих осіб, які померли
від нещасного випадку на виробництві
або професійного захворювання, тобто
за умови наявності причинного зв'язку
їх смерті з одержаним каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я. Оскільки
такий факт стосовно померлого ОСОБА_1
не встановлено, акт не підписаний
правомірно (а.с.18-19).

Судом не визнавалася обов'язковою
участь сторін в судовому засіданні. За
таких обставин, суд вважає за можливе
розглянути справу без участі сторін на
підставі наявних доказів.

Враховуючи неявку в судове засідання
всіх осіб, які беруть участь у справі,
відповідно до положень частини 6 статті
12 Кодексу адміністративного
судочинства України, повне фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не забезпечується.

Дослідивши подані сторонами письмові
докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтуються на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді у судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
приходить до висновку, що у позові слід
відмовити повністю виходячи з
наступного.

З досліджених судом доказів
вбачається, що Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Гощанському
районі за результатами щомісячної
звірки за березень 2014року відмовилось
взяти до відшкодування кошти,
виплаченні позивачем сім'ї на
поховання померлого пенсіонера ОСОБА_1,
який отримував пенсію по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві, в сумі 185,05 грн (а.с.5-7).

Відповідно до статті 4 Основ
законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування №16/98-ВР від
14.01.1998 року, в Україні залежно від
страхового випадку є такі види
загальнообов'язкового державного
соціального страхування: пенсійне
страхування; страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням; медичне страхування;
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності; страхування на випадок
безробіття. Відносини, що виникають за
зазначеними у частині першій цієї
статті видами загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
регулюються окремими законами,
прийнятими відповідно до цих основ.

Відповідно до частини восьмої статті 34
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності "№1105-XIV від 23.09.1999 року у
разі смерті потерпілого від нещасного
випадку або професійного захворювання
витрати на його поховання несе Фонд
згідно з порядком, визначеним
Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 2 Порядку
проведення витрат на поховання у разі
смерті потерпілого від нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України №826 від 11.07.2001 року,
витрати на поховання провадяться у
разі смерті потерпілого, що настала за
обставин, за яких настає страховий
випадок державного соціального
страхування громадян від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, перелік яких наведено
Кабінетом Міністрів України .

Відповідно до пункту 5 цього Порядку,
організація поховання працівника, який
загинув на виробництві або помер у
лікарні під час лікування отриманої на
виробництві травми, проводиться
страхувальником.

Згідно з абзацом 2 частини дев'ятої
статті 34 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності "№1105-XIV від 23.09.1999 року у
разі смерті потерпілого, який
одержував страхові виплати і не
працював, розмір відшкодування шкоди
особам, зазначеним у статті 33 цього
Закону, визначається виходячи із суми
щомісячних страхових виплат і пенсій ,
які одержував потерпілий на день його
смерті, з відповідним корегуванням
щомісячних страхових виплат згідно з
статтею 29 цього Закону. Причинний
зв'язок смерті потерпілого з одержаним
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я має підтверджуватися
висновками відповідних медичних
закладів.

Зміст частини четвертої статті 26 Основ
та частини другої статті 24 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності "
№1105-XIV від 23.09.1999 року свідчить про те,
що якщо після призначення
застрахованій особі матеріальної
допомоги чи надання соціальних послуг
між страховиками виник спір щодо
понесених витрат, виплата здійснюється
страховиком, до якого звернулася
застрахована особа. При цьому
неналежний страховик має право
звернутися до належного страховика та
відшкодувати понесені ним витрати.

Аналіз норм Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності "№1105-XIV від 23.09.1999 року,
який визначає правову основу,
економічний механізм та організаційну
структуру загальнообов'язкового
державного соціального страхування
громадян від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, що призвели до втрати
працездатності або загибелі
застрахованих на виробництві осіб, та
зазначеного вище Порядку,
затвердженого на виконання частини
восьмої статті 34 цього Закону, дає
підстави вважати, що Фонд зобов'язаний
відшкодовувати виплачені іншими
страховиками суми допомоги на
поховання лише тих осіб, які померли
від нещасного випадку на виробництві
або професійного захворювання, тобто
за умови наявності причинного зв'язку
їх смерті з одержаним каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я.

Також слід зазначити, що положення
пункту 4 Порядку відшкодування Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, затвердженого
постановою правління Пенсійного фонду
України та правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України № 5-4/4 від 4 березня
2003 року,яка зареєстрована в
Міністерстві юстиції України за № 376/7697
від 16 травня 2003 року, за яким Фонд
зобов'язано відшкодовувати ПФУ витрати
на допомогу на поховання сім'ї
померлого або особі, яка здійснила
поховання особи, котра отримувала
пенсію по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, суперечить
положенням Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" №1105-XIV від 23.09.1999 року .
Так, зокрема, стаття 21 цього Закону
пов'язує виникнення такого обов'язку у
Фонду зі смертю працівника, а не з
отриманням померлим, який не працював,
зазначеної вище пенсії.

Така позиція відповідає позиції
Верховного Суду України у справі
№21-48а11 від 23.05.2011 року.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до статті 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення. А суд, згідно
статті 86 зазначеного Кодексу, оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Відповідачем було надано суду достатні
та беззаперечні докази в обґрунтування
обставин, на яких ґрунтуються його
заперечення.

За таких обставин, позовні вимоги
управління Пенсійного фонду України в
Корецькому районі є необґрунтованими,
безпідставними та такими, що не
підлягають до задоволення.

Оскільки позивачем не надано доказів
понесення судових витрат, то підстави
для застосування вимог статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України у суду відсутні.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Управлінню Пенсійного фонду України в
Корецькому районі до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Гощанському
районі про вчинення дій щодо
зарахування до заліку на відшкодування
витрат у сумі 185,05 грн.- відмовити
повністю.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Друзенко Н.В.