Справа № 359/1932/14-а
Суддя: Яковлєва Л. В.
Дата ухвалення: 2014-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 359/1932/14-а
Провадження № 2-а/359/98/2014
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2014 року Бориспільський
міськрайонний суд Київської області у
складі:

головуючого судді -
Яковлєвої Л.В.,

при секретарі -
Леоненко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Борисполі Київської
області адміністративну справу за
позовом Державного
територіально-галузевого об'єднання
«Південно-Західна залізниця» до
Державної прикордонної служби України
окремого контрольно-пропускного
пункту «Київ» про скасування постанови
про накладення адміністративного
стягнення,-

В С Т А Н О В И В:

11 березня 2014 року до Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від начальника юридичної служби
Південно-Західної залізниці Клим’юк
О.С. надійшла вище зазначена позовна
заява, з проханням : скасувати
постанову № 393 від 12.11.2013 року про
правопорушення, пов'язане із
здійсненням перевізником міжнародних
пасажирських перевезень Окремого
контрольно-пропускного пункту «Київ»
Державної прикордонної служби України
про накладення на ДТГО
«Південно-Західна залізниця» штрафу у
розмірі 8500,00 гривень.

Позов обґрунтовпно тим, що 12.11.2013 року
начальником ОКПП Київ полковником
Мулом С.А. розглянуто справу про
правопорушення передбачене ч. 1 ст. 1
Закону України «Про відповідальність
перевізників» та винесено постанову №
393, якою накладено штраф у розмірі 8 500
гривень.

На думку позивача, висновки, викладені
в протоколі № 920250 про правопорушення
пов'язане зі здійсненням перевізником
міжнародних пасажирських перевезень,
не відповідають дійсності та нормам
чинного законодавства, а тому
оскаржувана постанова, винесена за
наслідками вказаного протоколу, є
протиправною та підлягає скасуванню.

У судовому засіданні представник
позивача Осьмак А.В. підтримав позовні
вимоги та просив їх задовольнити.

Представник відповідача Хужин К.А.
заперечував проти позову та просив
відмовити, при цьому підтримав
письмові заперечення на позовну заяву,
в якому зазначено наступне.

Законом України «Про відповідальність
перевізників під час здійснення
міжнародних перевезень» встановлено
відповідальність підприємства.
Установи, організацій, фізичні особи -
підприємці, які здійснюють міжнародні
пасажирські перевезення, за
невиконання обов'язку перевірити перед
початком міжнародного перевезення
наявність у пасажира документів,
необхідних для в'їзду до держави
прямування, транзиту, що призвело до
перевезення чи спроби перевезення
пасажира через державний кордон
України без необхідних документів.

Згідно міжнародної угоди між Кабінетом
Міністрів України та Урядом Киргизької
Республіки про взаємні поїздки
громадян від 25.02.2004 року - громадяни
держави однієї сторони можуть
виїжджати, прямувати транзитом,
виїжджати і перебувати на території
держави іншої сторони на підставі
документів, дійсних для виїзду за
кордон - паспорт громадянина
Киргизької Республіки.

Станом на 2004 рік в Киргизькій
Республіки діяли наступні паспортні
документи - паспорт громадянина
Киргизької республіки зразка 2004 року.
Положення про які були затверджені
постановою Уряду Киргизької
Республіки від 27.07.2004 року за № 557. В
подальшому постановою Уряду
Киргизької Республіки від 10.11.2006 року
за № 787 затверджено положення, опис та
зразок загальногромадянського
паспорта громадянина Киргизької
республіки зразка 2006 року.

Згідно постанови Уряду Киргизької
Республіки від 28.03.2012 року за № 210 «Про
платні послуги по терміновому
прийманню, оформленню, перевірці та
видачі паспортів громадян Киргизької
Республіки» визначено існування
паспорту громадянина Киргизької
Республіки - ID - картка та
загальногромадянського паспорту
громадянина Киргизької Республіки
(закордонний паспорт).

Водночас Угодою від 25.02.2004 року
зазначено, що сторони дипломатичними
каналами не пізніше, ніж за 30 діб,
будуть інформувати одна одну про
введення нових документів, дійсних для
виїзду за кордон, а також внесення змін
у діючі документи і обмінюватися їх
зразками.

Інформація, про те, що паспорт
громадянина Киргизької Республіки - ID -
картка є документом дійсним для виїзду
за кордон в розумінні угоди від 25.02.2004
року в ОКПП «Київ» відсутня, водночас
згідно інформації посольства
Киргизької Республіки в Україні кожен
громадянин Киргизької Республіки, який
постійно або тимчасово знаходиться на
території України зобов'язаний мати
загальногромадянський закордонний
(службовий чи дипломатичний) паспорт.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши письмові матеріали
адміністратив-ної справи, суд вважає,
що у задоволенні позову слід відмовити
з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що 02
листопада 2014 року відповідачем
складено протокол № 920250 відносно
перевізника ДТТО «Південно-західної
залізниці», відповідно до якого 02
листопада 2013 року о 08.45 годин за
маршрутом Москва-Київ у пункті
пропуску «Київ-Пасажирський» було
виявлено громадянку Республіки
Киргизтан, ІНФОРМАЦІЯ_1, документованої
внутрішнім паспортом Республіки
Киргизтан Серії НОМЕР_1, термін дії
якого 25.06.2010-25.06.2020, що не дає їй права на
в'їзд до України (а. с. 14-16).

12 листопада 2013 року начальником ОКПП
«Київ» полковником Мул С.А. розглянуто
справу про правопорушення, передбачене
ч. 1 ст. 1 Закону України «Про
відповідальність перевізників під час
здійснення міжнародних пасажирських
перевезень» відносно ДТГО
«Південно-Західна залізниця» та
накладено стягнення на перевізника
штраф у розмірі 8 500 гривень, що
підтверджується відповідною
постановою (а. с. 10-12).

Зі змісту постанови вбачається, що під
час розгляду справи встановлено, що
зазначеним перевізником, який здійснює
міжнародні пасажирські перевезення, не
виконано обов'язок перевірити перед
початком міжнародного пасажирського
перевезення наявність у пасажира
документів, необхідних для в'їзду до
держави прямування, що призвело до
перевезення через державний кордон
України 02 листопада 2013 року, о 08 годин 45
хвилин потягом № 5 за маршрутом
«Москва-Київ». У вагоні № 15, на
залізничну станцію пункту контролю
«Київ-пасажирський» Державного
територіально-галузевого об'єднання
«Південно-Західна Залізниця» м. Київ,
без необхідних документів для в'їзду до
держави прямуван-ням України одного
пасажира, а саме : громадянина
Киргизької Республіки ОСОБА_10,
ІНФОРМАЦІЯ_1, документованої паспортом
гр. Киргизької Республіки серії НОМЕР_1,
що не дає їй право на в'їзд до України (а.
с. 10 -12).

Згідно ст.22-1 Закону України «Про
залізничний транспорт» під час
перевезення у міжнародному
залізничному сполученні пасажир
зобов'язаний мати належним чином
оформлені документи, необхідні для
в'їзду до держави прямування, держав за
маршрутом слідування, та пред'явити їх
перевізникові на його вимогу.

Перевізник при перевезенні пасажира у
міжнародному залізничному сполученні,
крім обов'язків, передбачених статтею 22
вказаного Закону, зобов'язаний до
початку перевезення перевірити
наявність у пасажира документів,
необхідних для в'їзду до держави
прямування, держав за маршрутом
слідування, та відмовити у перевезенні
пасажиру, який на його вимогу не
пред'явив необхідні документи.

Відмова перевізника від договору
міжнародного залізничного перевезення
пасажира, який на його вимогу не
пред'явив документи, необхідні для
в'їзду до держави прямування, держав за
маршрутом слідування, не тягне за собою
обов'язок перевізника відшкодувати
пасажиру заподіяну у зв'язку з цим
шкоду.

За невиконання обов'язку перевірити
перед початком перевезення пасажира у
міжнародному залізничному сполученні
наявність у нього документів,
необхідних для в'їзду до держави
прямування, держав за маршрутом
слідування, що призвело до перевезення
чи спроби перевезення пасажира через
державний кордон України без
необхідних документів, перевізник несе
відповідальність, передбачену законом.

Відповідно до частини першої статті 1
Закону України «Про відповідальність
перевізників під час здійснення
міжнародних пасажирських перевезень»
підприємства (їх об'єднання), установи,
організації, фізичні особи -
підприємці, які здійснюють міжнародні
пасажирські перевезення (далі -
перевізники), за невиконання обов'язку
перевірити перед початком
міжнародного пасажирського
перевезення наявність у пасажира
документів, необхідних для в'їзду до
держави прямування, транзиту, що
призвело до перевезення чи спроби
перевезення пасажира через державний
кордон України без необхідних
документів, несуть відповідальність у
вигляді штрафу від п'ятисот до однієї
тисячі неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян за кожного такого
пасажира, але не більше двадцяти тисяч
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян за одне перевезення.

Згідно міжнародної угоди між Кабінетом
Міністрів України та Урядом Киргизької
Республіки про взаємні поїздки
громадян від 25.02.2004 року - громадяни
держави однієї сторони можуть
в'їжджати, прямувати транзитом,
виїжджати і перебувати на території
держави іншої сторони на підставі
документів, дійсних для виїзду за
кордон - паспорт громадянина
Киргизької Республіки.

Станом на 2004 рік в Киргизькій
Республіці діяли паспортні документи -
паспорт громадянина Киргизької
республіки зразка 2004 року, та
загальногромадянський паспорт
громадянина Киргизької республіки
зразка 2004 року, положення про які були
затверджені постановою Уряду
Киргизької Республіки від 27.07.2004 року №
557.

Постановою Уряду Киргизької
Республіки від 10.11.2006 року за № 787
затверджено положення, опис та зразок
загальногромадянського паспорта
громадянина Киргизької республіки
зразка 2006 року.

Згідно постанови Уряду Киргизької
Республіки від 28.03.2012 року № 210 «Про
платні послуги по терміновому
прийманню, оформленню, перевірці та
видачі паспортів громадян Киргизької
Республіки» визначено, існування
паспорту громадянина Киргизької
Республіки - ID - картка та
загальногромадянського паспорту
громадянина Киргизької Республіки
(закордонний паспорт).

У відповідності до ч. 2 ст. 2 Угода між
Кабінетом Міністрів України та Урядом
Киргизької Республіки про взаємні
поїздки громадян Сторони
дипломатичними каналами не пізніше,
ніж за 30 (тридцять) діб, будуть
інформувати одна одну про введення
нових документів, дійсних для виїзду
за кордон, а також про внесення змін у
діючі документи і обмінюватися їх
зразками.

З пояснень представника відповідача
встановлено, що інформація, про те, що
паспорт громадянина Киргизької
Республіки - ID - картка є документом
дійсним для виїзду за кордон в
розумінні Угоди від 25.02.2004 року в ОКПП
«Київ» відсутня. Інформація посольства
Киргизької Республіки в Україні кожен
громадянин Киргизької Республіки, який
постійно або тимчасово знаходиться на
території України зобов'язаний мати
загальногромадянський закордонний (
службовий чи дипломатичний) паспорт.

Таким чином, з урахуванням
встановлених обставин справи та
наведених норм чинного законодавства
України щодо відповідальності
перевізників під час здійснення
міжнародних пасажирських перевезень,
суд приходить до висновку, що позивача
як перевізника правомірно притягнуто
до відповідальності у вигляді штрафу
за вчинення правопорушення, а саме : за
невиконання обов'язку перевірити перед
початком міжнародного пасажирського
перевезення наявність у пасажира
документів, необхідних для в'їзду до
держави прямування, що призвело до
спроби перевезення через державний
кордон України з Республіки Польща
одного пасажира без необхідних
документів.

Суд не бере до уваги твердження
позивача про відсутність підстав для
притягнення до відповідальності,
оскільки перевізник перед початком
міжнародного пасажирського
перевезення зобов'язаний перевірити
наявність, але не справжність у
пасажира документів, оскільки частиною
першою статті 1 Закону України «Про
відповідальність перевізників під час
здійснення міжнародних пасажирських
перевезень» встановлена
відповідальність перевізників за
невиконання обов'язку перевірити перед
початком міжнародного пасажирського
перевезення наявність у пасажира
документів, необхідних саме для в'їзду
до держави прямування, транзиту, що
призвело до перевезення чи спроби
перевезення пасажира через державний
кордон України без необхідних
документів.

Судом встановлено, що громадянка
Республіки Киргизтан слідувала через
державний кордон України з Російської
Федерації по документу, який не дає
право на перетинання державного
кордону України, а саме: по
внутрішньому паспорту громадянки
Республіки Киргизтан, виданого на її
ім'я, тобто, перевізником в особі
провідника не було виконано обов'язку
перевірити перед початком
міжнародного пасажирського
перевезення наявність у вказаного
пасажира документів, необхідних саме
для в'їзду до України, що призвело до
спроби перевезення цього пасажира
через державний кордон України без
необхідних документів.

Згідно із частиною першою статті 6
Закону України «Про відповідальність
перевізників під час здійснення
міжнародних пасажирських перевезень»
справа про правопорушення
розглядається в присутності
представника перевізника. В разі його
відсутності справу може бути
розглянуто лише у випадках, коли є дані
про своєчасне сповіщення представника
про місце і час розгляду справи і якщо
від нього не надійшло клопотання про
відкладення розгляду.

З постанови № 393 від 12 листопада 2013 року
встановлено, що представник
перевізника на розгляд справи не
прибув, хоча своєчасно був сповіщений
про місце та час розгляду справи,
клопотань про відкладення розгляду
справи від нього не надходило.

Зважаючи на вищевказане, суд приходить
до висновку, що оскаржувана постанова
прийнята відповідачем з дотриманням
вимог частини першої статті 6 Закону
України «Про відповідальність
перевізників під час здійснення
міжнародних пасажирських перевезень».

Судом також встановлено, що
оскаржувана постанова винесена
відповідачем з дотриманням вимог щодо
змісту та форми постанови у справі про
правопорушення, передбачених статтею 12
Закону України «Про відповідальність
перевізників під час здійснення
міжнародних пасажирських перевезень»,
а саме постанова від 12 листопада 2013
року за № 393 про правопорушення,
пов'язане зі здійсненням перевізником
міжнародних пасажирських перевезень,
підписана уповноваженою посадовою
особою та скріплена печаткою (а. с. 10-12).

Крім того, суд не бере до уваги
посилання представника позивача про
те, що провідник вагону № 13053 потягу № 5
сполученням «Москва-Київ» ОСОБА_9 під
час виконання своїх службових
обов'язків дотримувався і діяв у
відповідності до вимог пунктів 2.5, 2.6
Технології прикордонного та митного
контролю у пунктах пропуску (пунктах
контролю) через державний кордон для
залізничного сполучення, затвердженої
спільним наказом Адміністрації
Державної прикордонної служби України,
Державної митної служби України та
Міністерства транспорту та зв'язку
України від 06.10.2009 за № 745/926/1032,
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 05.11.2009 року за № 1036/17052, оскільки
позивачем в особі провідника порушено
вимоги нормативно-правових актів вищої
юридичної сили, а саме : статті 22-1
Закону України «Про залізничний
транспорт» та статті 1 Закону України
«Про відповідальність перевізників
під час здійснення міжнародних
пасажирських перевезень».

При цьому, підстав для звільнення
позивача від відповідальності,
визначених частиною 1 статті 1 Закону
України «Про відповідальність
перевізників під час здійснення
міжнародних пасажирських перевезень»,
судом при розгляді даної справи не
встановлено.

Посилання представника позивача на
статтю 6 Єдиних правил до договору
міжнародного залізничного перевезення
пасажирів Конвенції про міжнародні
залізничні перевезення згідно з
текстом Протоколу змін від 3 червня 1999,
згідно з якою договір перевезення
повинен бути підтверджений одним
проїзним документом, що надається
пасажиру, також не приймаються судом до
уваги, оскільки статтею 6 параграфу 2
зазначених Правил визначено, що
договір перевезення повинен бути
підтверджений одним або кількома
проїзними документами.

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону України «Про
правовий статус іноземців та осіб без
громадянства» іноземці та особи без
громадянства в'їжджають в Україну за
наявності визначеного цим Законом чи
міжнародним договором України
паспортного документа та одержаної у
встановленому порядку візи, якщо інше
не передбачено законодавством чи
міжнародними договорами України. Це
правило не поширюється на іноземців
та осіб без громадянства, які
перетинають державний кордон України
з метою визнання їх біженцями або
особами, які потребують додаткового
або тимчасового захисту чи отримання
притулку.

Відповідно до п. п. 3, 4 ст. 7 Конвенції
Ради Європи «Про заходи щодо протидії
торгівлі людьми» де це доцільно й без
шкоди для відповідних міжнародних
конвенцій такі заходи включають
запровадження обов'язку комерційних
перевізників, зокрема будь-якої
транспортної компанії або власника чи
оператора будь-якого транспортного
засобу, упевнитися, що всі пасажири
мають проїзні документи, які
вимагаються для в'їзду до приймаючої
держави. Кожна сторона вживає
необхідних заходів згідно зі своїм
внутрішнім законодавством для
забезпечення санкцій у випадках
порушення обов'язку, викладеного в
пункті 3 цієї статті.

Частинами 1 та 2 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністратив-ного позову.

Пунктом першим частини третьої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, зокрема, чи прийняті
(вчинені) вони : на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що
передбаче-ні Конституцією та законами
України.

Таким чином, виходячи з меж заявлених
позовних вимог, системного аналізу
положень законодавства України,
пояснень, наданих представниками
позивача та відповідача, доказів,
наявних в матеріалах справи, суд дійшов
висновку про необґрунтованість
позовних вимог та вважає їх такими, що
задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини другої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони - суб'єкта владних
повноважень, суд присуджує з іншої
сторони всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати, пов'язані із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз.

Оскільки спір вирішено на користь
суб'єкта владних повноважень, а доказів
понесення ним інших витрат, пов'язаних
з розглядом справи суду не надано,
судові витрати стягненню з позивача не
підлягають.

На підставі викладеного, керуючись
статтею 124 Конституції України,
статтями 69-71, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У позові Державного
територіально-галузевого об'єднання
«Південно-Західна залізниця» до
Державної прикордонної служби України
окремого контрольно-пропускного
пункту «Київ» про скасування постанови
про накладення адміністративного
стягнення - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до
Київського апеляційного
адміністративного суду через
Бориспільський міськрайонний суд
шляхом подачі апеляційної скарги на
постанову суду протягом десяти днів з
дня її проголошення.

Суддя
Л. В. Яковлєва