Справа № 2а-249/11/1370
Суддя: Довгополов О.М.
Дата ухвалення: 2014-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2014 р.
Справа № 10104/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання
Малетич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові апеляційну
скаргу фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від
07 лютого 2011 року у справі за позовом
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
Личаківському районі м. Львова про
скасування вимоги про сплату боргу, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до
управління Пенсійного фонду України в
Личаківському районі м. Львова, яким
просив скасувати вимогу управління
Пенсійного фонду України в
Личаківському районі м. Львова № 355 від
21.12.2010 року про сплату боргу.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 07 лютого
2011 року в позові відмовлено повністю.
Постанова мотивована тим, що посилання
позивача на те, що він є платником
єдиного податку як на підставу
неправомірності нарахування
відповідачем страхових внесків не
можуть бути прийняті до уваги, оскільки
обов'язок сплачувати страхові внески
на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування не зумовлюється
статусом платника податку як суб'єкта
підприємницької діяльності.

Постанову в апеляційному порядку
оскаржив позивач, вважає, що вона
прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, просить постанову скасувати та
прийняти нову, якою задовольнити
позовні вимоги повністю. На
обґрунтування вимог апеляційної
скарги зазначає, що до спірних
правовідносин підлягає застосуванню
Указ Президента України "Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва", який не суперечить
положенням Закону України "Про збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування", тому апелянт не повинен
нараховувати та відповідно сплачувати
страхові внески на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування.

Фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється
відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу
адміністративного судочинства України
у зв'язку з неявкою у судове засідання
всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що в
задоволенні апеляційної скарги слід
відмовити з наступних підстав.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 є
платником страхових внесків, збору на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування та є страхувальником в
розумінні Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» і відповідно до ст. 17
цього Закону зобов'язаний своєчасно
нараховувати, обчислювати та
сплачувати в установлені строки та в
повному обсязі страхові внески до
Пенсійного фонду.

За результатами планової перевірки
суб'єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи ОСОБА_1 з питань
дотримання вимог законодавства щодо
нарахування, обчислення та сплати
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування, інших
платежів за період з 22.08.2006 року по
21.12.2010 року та надання достовірних
відомостей до органів Пенсійного фонду
за період з 01.01.2004 року по 31.12.2009 року,
складено акт від 21.12.2010 року за №666, яким
виявлено заниження нарахованих
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування на суму 14002,36 грн., чим
порушено п.6 ч.2 ст. 17 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року.

Також відповідачем було надіслано
вимогу про сплату боргу від 21.12.2010 року
за №Ф-355 на суму 14002 грн. 36 коп., яку
позивач вважає незаконною,
безпідставною та такою, що підлягає
скасуванню, оскільки в період, за який
проводилась перевірка, він знаходився
на спрощеній системі оподаткування та
є платником єдиного податку.

Колегія суддів вважає таку вимогу
правомірною та обґрунтованою, виходячи
з наступного.

Порядок обчислення та сплати страхових
внесків визначено ст. 20 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» та Інструкцією
про порядок обчислення і сплати
страхувальниками та застрахованими
особами внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування до
Пенсійного фонду України, затвердженою
постановою правління Пенсійного фонду
України від 19 грудня 2003 року № 21-1 та
зареєстрованою в Міністерстві юстиції
України 16 січня 2004 року за № 64/8663.

Статтею 5 Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" за №1058-ІV від 09.07.2003 року (в
редакції чинній на момент виникнення
спірних правовідносин), передбачено, що
цей Закон регулює відносини, що
виникають між суб'єктами системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування. Дія інших
нормативно-правових актів може
поширюватися на ці відносини лише у
випадках, передбачених цим Законом, або
в частині, що не суперечить цьому
Закону. Виключно цим Законом
визначаються принципи та структура
системи загальнообов'язкового
державного пенсійного страхування;
коло осіб, які підлягають
загальнообов'язковому державному
пенсійному страхуванню; платники
страхових внесків, їх права та
обов'язки; порядок нарахування,
обчислення та сплати страхових
внесків, стягнення заборгованості за
цими внесками; види пенсійних виплат;
умови набуття права та порядок
визначення розмірів пенсійних виплат;
пенсійний вік чоловіків та жінок, при
досягненні якого особа має право на
призначення пенсії за віком;
мінімальний розмір пенсії за віком;
порядок здійснення пенсійних виплат за
загальнообов'язковим державним
пенсійним страхуванням; порядок
використання коштів Пенсійного фонду
та Накопичувального фонду; організація
та порядок здійснення управління в
системі загальнообов'язкового
державного пенсійного страхування.

Пунктом 1 статті 11 згаданого Закону
установлено, що загальнообов'язковому
державному пенсійному страхуванню
підлягають, зокрема, громадяни України,
іноземці (якщо інше не встановлено
міжнародними договорами, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України) та особи без
громадянства, які працюють на
підприємствах, в установах,
організаціях, створених відповідно до
законодавства України, незалежно від
форми власності, виду діяльності та
господарювання, у філіях,
представництвах, відділеннях та інших
відокремлених підрозділах цих
підприємств та організацій, в
об'єднаннях громадян, у фізичних осіб -
суб'єктів підприємницької діяльності
та інших осіб (включаючи юридичних та
фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності, які обрали
особливий спосіб оподаткування
(фіксований податок, єдиний податок,
фіксований сільськогосподарський
податок, придбали спеціальний торговий
патент) на умовах трудового договору
(контракту) або працюють на інших
умовах, передбачених законодавством,
або виконують роботи на зазначених
підприємствах, в установах,
організаціях чи у фізичних осіб за
договорами цивільно-правового
характеру.

У відповідності до вимог п.1 статті 14
цього ж Закону, страхувальниками цих
осіб є їх роботодавці, які відповідно
до частини 1 статті 15 згаданого Закону є
платниками страхових внесків та
зобов'язані на підставі п.6 ч.2 ст.17
зазначеного Закону нараховувати,
обчислювати і сплачувати в установлені
строки та в повному обсязі страхові
внески.

У статті 18 цього ж Закону зазначено, що
страхові внески є цільовим
загальнообов'язковим платежем, який
справляється на всій території України
в порядку, встановленому цим Законом;
страхові внески не включаються до
складу податків, інших обов'язкових
платежів, що складають систему
оподаткування; на ці внески не
поширюється податкове законодавство;
законодавством не можуть
встановлюватися пільги з нарахування
та сплати страхових внесків або
звільнення від їх сплати.

Ставки, механізм справляння та пільги
щодо сплати збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування
встановлені Законом України „Про збір
на обов'язкове державне пенсійне
страхування", яким разом із вже
згаданим Законом не встановлено такої
пільги, як звільнення від сплати збору
на обов'язкове державне пенсійне
страхування для суб'єктів
підприємницької діяльності, котрі
перейшли на спрощену систему
оподаткування.

Покликання позивача на те, що до
спірних правовідносин підлягає
застосуванню Указ Президента України
"Про спрощену систему оподаткування,
обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва" не можуть бути
прийняті до уваги, оскільки аналізуючи
наведені правові норми, колегія суддів
дійшла висновку, що страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування не входять до системи
оподаткування, на них не поширюється
податкове законодавство, а іншим
законодавством не можуть
встановлюватися пільги з нарахування
та сплати цих внесків або звільнення
від їх сплати.

Отже, обов'язок сплачувати страхові
внески на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування не зумовлюється
статусом платника податку як суб'єкта
підприємницької діяльності.

Згідно з вимогами статті 15 Прикінцевих
положень Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" до приведення
законодавства України у відповідність
із цим Законом закони України та інші
нормативно-правові акти
застосовуються в частині, що не
суперечить цьому Закону.

Отже, положення статті 6 Указу
Президента України від 03.07.1998 року №
727/98 «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва» про
звільнення суб'єктів малого
підприємництва, які сплачують єдиний
податок, від збору на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, суперечать Закону і
застосуванню не підлягають.

Статтею 19 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» установлено, що страхові
внески до солідарної системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування нараховуються
роботодавцем на суми фактичних витрат
на оплату праці (грошового
забезпечення) працівників, що
включають витрати на виплату основної
та додаткової заробітної плати та
інших заохочувальних і компенсаційних
виплат.

Аналогічна правова позиція висловлена
Верховним Судом України у постанові
від 15 травня 2007 року № 21-1142во06.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про правомірність дій
управління Пенсійного фонду України в
Личаківському районі м. Львова щодо
нарахування позивачу суми страхових
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування. Тому,
надсилаючи позивачу вимогу про сплату
боргу, суб'єкт владних повноважень діяв
у відповідності до вимог чинного
законодавства.

За наведених обставин колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та прийняв постанову
з додержанням норм матеріального і
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду, тому оскаржувану
постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198,
ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС
України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 07 лютого 2011
року у справі № 2а-249/11/1370 за позовом
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
Личаківському районі м. Львова про
скасування вимоги про сплату боргу -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий
О.М. Довгополов

Судді
Л.Я. Гудим

В.В. Святецький