Справа № 2602/4640/12
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2014-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" квітня 2014 р. м. Київ
К/800/6308/14

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

Олендера І.Я. (доповідача),
Лиска Т.О., Мойсюка М.І.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_4 до Управління у справах
громадянства, міграції і реєстрації
фізичних осіб Дарницького РУ ГУ МВС
України в м. Києві про визнання дій
неправомірними, зобов'язання вчинити
дії, провадження в якій відкрито за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову
Дарницького районного суду м. Києва від
26 грудня 2012 року та постанову
Київського апеляційного
адміністративного суду від 19 грудня 2013
року, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2012 року позивач - ОСОБА_4
звернувся до суду першої інстанції з
позовом, в якому просив визнати
протиправною відмову відповідача -
Управління у справах громадянства,
міграції і реєстрації фізичних осіб
Дарницького РУ ГУ МВС України в м.
Києві протиправною та зобов'язати його
зареєструвати позивача за адресою:
АДРЕСА_1.

Постановою Дарницького районного суду
м. Києва від 26 грудня 2012 року
адміністративний позов задоволено.

Суд першої інстанції мотивував своє
рішення тим, що належний позивачеві
садовий будинок відповідно до положень
статті 379 ЦК України може вважатися
іншим житловим приміщенням, що є
підставою для визнання його житлом, а
тому відмова відповідача у реєстрації
позивача за вказаним ним місцем
проживання - є протиправною.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 19 грудня 2013
року апеляційну скаргу відповідача
задоволено частково, а саме скасовано
постанову Дарницького районного суду
м. Києва від 26 грудня 2012 року та
ухвалено нову про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи
рішення суду першої інстанції,
мотивував своє рішення тим, що садові
будинки не призначені для постійного
проживання у них, а лише для
тимчасового проживання на час
здійснення садівництва, а тому в
задоволенні позовних вимог необхідно
відмовити.

У поданій касаційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати зазначені судові
рішення, постановити нове про
направлення справи до суду першої
інстанції на новий розгляд.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що
судами попередніх інстанцій неповно
з'ясовано обставини, що мають значення
для справи.

Касаційний розгляд справи проведено в
порядку письмового провадження,
відповідно до пункту 1 частини 1 статті
222 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судами попередніх інстанцій
встановлені наступні обставини.

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець м.
Києва, без місця реєстрації, знятий за
місцем реєстрації: АДРЕСА_2, 15.11.2012 (а.с.
4-5).

ОСОБА_4, як особа, що не має постійного
місця реєстрації, 12.10.2012 звернувся із
заявою до Управління у справах
громадянства, міграції і реєстрації
фізичних осіб Дарницького РУ ГУ МВС
України в м. Києві про проведення
реєстрації місця його проживання в
садовому будинку за адресою: АДРЕСА_1,
який належить йому на праві приватної
власності згідно Свідоцтва про право
власності від 27.12.2011, виданого на
підставі Наказу ГУ житлового
забезпечення № 1113-С/СТ від 26.09.2011 (а.с. 8).

Відповідач, керуючись ст. 4 ЖК України
відмовив позивачу у проведенні такої
реєстрації, посилаючись на те, що
садовий будинок не входить до складу
житлового фонду (а.с. 7).

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального і
процесуального права, колегія суддів
приходить до висновку, що зазначена
касаційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступних
мотивів.

За змістом статті 3 (у редакції, чинній
на час виникнення спірних відносин)
Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» № 1382-ІV (далі
-Закон № 1382-ІV):

- свобода пересування - право
громадянина України, а також іноземця
та особи без громадянства, які на
законних підставах перебувають в
Україні, вільно та безперешкодно за
своїм бажанням переміщатися по
території України у будь-якому
напрямку, у будь-який спосіб, у
будь-який час, за винятком обмежень, які
встановлюються законом;

- вільний вибір місця проживання чи
перебування - право громадянина
України, а також іноземця та особи без
громадянства, які на законних
підставах перебувають на території
України, на вибір
адміністративно-територіальної
одиниці, на території якої вони хочуть
проживати чи перебувати;

- місце перебування -
адміністративно-територіальна
одиниця, на території якої особа
проживає строком менше шести місяців
на рік;

- місце проживання
-адміністративно-територіальна
одиниця, на території якої особа
проживає строком понад шість місяців
на рік;

- особа -фізична особа;

- реєстрація -внесення відомостей до
паспортного документа про місце
проживання або місце перебування із
зазначенням адреси житла особи та
внесення цих даних до реєстраційного
обліку відповідного органу спеціально
уповноваженого центрального органу
виконавчої влади з питань реєстрації.

Тобто, реєстрація можлива лише у
випадку проживання особи на території
адміністративно-територіальної
одиниці портягом 6 місяців. Поняття
проживання має розглядатися у
нерозривному зв`язку з поняттям житла.

У відповідності до ст. 4 ЖК України, жилі
будинки, а також жилі приміщення в
інших будівлях, що знаходяться на
території Української РСР, утворюють
житловий фонд.

Житловий фонд включає: жилі будинки і
жилі приміщення в інших будівлях, що
належать державі (державний житловий
фонд); жилі будинки і жилі приміщення в
інших будівлях, що належать колгоспам
та іншим кооперативним організаціям,
їх об'єднанням, профспілковим та іншим
громадським організаціям (громадський
житловий фонд); жилі будинки, що
належать житлово-будівельним
кооперативам (фонд житлово-будівельних
кооперативів); жилі будинки (частини
будинків), квартири, що належать
громадянам на праві приватної
власності (приватний житловий фонд);
квартири в багатоквартирних жилих
будинках, садибні (одноквартирні) жилі
будинки, а також жилі приміщення в
інших будівлях усіх форм власності, що
надаються громадянам, які відповідно
до закону потребують соціального
захисту (житловий фонд соціального
призначення).

До житлового фонду включаються також
жилі будинки, що належать
державно-колгоспним та іншим
державно-кооперативним об'єднанням,
підприємствам і організаціям.
Відповідно до Основ житлового
законодавства Союзу РСР і союзних
республік до цих будинків
застосовуються правила, встановлені
для громадського житлового фонду.

Згідно зі ч.1 та 3 ст. 35 ЗК України,
громадяни України із земель державної
і комунальної власності мають право
набувати безоплатно у власність або на
умовах оренди земельні ділянки для
ведення індивідуального або
колективного садівництва.

Земельні ділянки, призначені для
садівництва, можуть використовуватись
для закладання багаторічних плодових
насаджень, вирощування
сільськогосподарських культур, а також
для зведення необхідних будинків,
господарських споруд тощо.

Таким чином, садові будинки не
призначені для постійного проживання у
них, а лише для тимчасового проживання
на час здійснення садівництва.

Враховуючи викладене суд касаційної
інстанції погоджується з висновком
суду апеляційної інстанції про те, що
садові будинки не призначені для
постійного проживання у них, а лише для
тимчасового проживання на час
здійснення садівництва, і відповідно,
враховуючи те, що садовий будинок не є
адресою житла особи, в розумінні
положень статті 3 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місяця проживання в Україні», тому
правові підстави для реєстрації
позивача відсутні.

Доводи касаційної скарги
спростовуються викладеними вище
нормами права та установленими
обставинами справи, у зв'язку з чим
відсутні підстави для її задоволення
та скасування оскаржуваних судових
рішень.

За змістом ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 223 КАС України
суд касаційної інстанції за наслідками
розгляду касаційної скарги має право
залишити касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що з
оскаржуваних судових рішень
вбачається, що при їх ухвалені, суди
попередніх інстанцій не допустили
порушень норм матеріального та
процесуального права, які могли б бути
підставою для скасування чи зміни
судового рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 220, 222, 223, 224, 231, 254
КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 19 грудня 2013 року у справі № 2602/4640/12 -
без змін.

Ухвала набирає законної сили протягом
п'яти днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
оскарженню не підлягає.

Судді
І.Я. Олендер

Т.О. Лиска

М.І. Мойсюк