Справа № 808/1711/14
Суддя: Сіпака Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2014-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2014 року 17-02Справа № 808/1711/14
м.ЗапоріжжяЗапорізький окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Сіпаки А.В.

при секретарі Горбовій І.С.

за участю:

представника позивача Касьяненко Г.О.

представника відповідача
Гайдаржийського В.С.

представника третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Запоріжжі
адміністративну справу

за позовом селянського (фермерського)
господарства "КСС"

до Головного управління
Держземагенства у Запорізькій області

третя особа ОСОБА_4

про скасування наказів

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся із позовом про
скасування наказів, в якому зазначив,
що рішенням Новомиколаївської
районної Ради народних депутатів
Новомиколаївського району Запорізької
області від 07.04.2000 року № 12 ОСОБА_5 була
надана у постійне користування
земельна ділянка для ведення
селянського (фермерського)
господарства загальною площею 44,20 га,
розташована на території Любицької
сільської ради Новомиколаївського
району Запорізької області.

03 січня 2001 року ОСОБА_5 отримав на
вказану земельну ділянку Державний акт
на право постійного користування
землею серії І-ЗП № 009645, виданий
Новомиколаївською районною Радою
народних депутатів (надалі державний
акт).

30 січня 2001 року на підставі даного акту
ОСОБА_5 було створено Селянське
(фермерське) господарство «КСС», яке
діє по цей час. Після створення
селянського (фермерського)
господарства право користування та
володіння земельною ділянкою, що була
надана ОСОБА_5 перейшло до самого
фермерського господарства.

31 жовтня 2010 року засновник та голова
господарства ОСОБА_5 помер.

Члени господарства, які одночасно є
прямими спадкоємцями засновника,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, 13.05.2011 року
успадкували фермерське господарство
єдиним майновим комплексом. В 2011 році
був обраний новий голова господарства
ОСОБА_7

У грудні 2013 році, враховуючи
роз'яснення Держземагенства України
від 06.08.2012 року № 9870/17/13-12, С(Ф)Г «КСС»
вирішило переоформити право
постійного користування у
відповідності до вимог законодавства
та позивачу стало відомо про те, що
вказана земельна ділянка передана
третій особі.

На даний часземельна ділянка
знаходиться у користуванні позивача.
Там зростає озима технічна культура
ріпак, засіяна господарством, про що
свідчить акт обстеження земельної
ділянки від 06.02.2014 року. Здійснені
посіви згідно вищенаведеної норми
права є власністю позивача.

Представник позивача в судове
засідання з'явився позовні вимоги
підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача в судове
засідання з'явився, позовні вимоги не
визнає у повному обсязі.

Представник відповідача вважає, що
позов не підлягає задоволенню так як
передача в оренду земельної ділянки
відбулася на підставі проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки в оренду для ведення
фермерського господарства третій
особі. При наданні дозволу на
розроблення документації землеустрою,
затвердженні документації відповідач
керувався документами, що були додані
зацікавленою особою до клопотання та
документацією з землеустрою.

Згідно інформації наданою відділом
Держземагенства у Вільнянському
районі(за даними форми 6-зем) на
зазначену земельну ділянку відсутні
правовстановлюючі документи. Згідно
додаткової інформації Держземагенства
у Вільнянському районі вбачається
наявність державного акту на право
постійного користування земельною
ділянкою, виданого на ім'я ОСОБА_5, для
ведення селянського (фермерського)
господарства, зареєстрованого в Книзі
записів державних актів на право
постійного користування за № 108.

Право користування земельною ділянкою
після смерті особи на яку було видано
державний акт на право користування не
входить до складу спадщини і є
виключним правом користування особи,
який це право було надано, і не може
бути передано іншій особі.

Статтею 141 Земельного кодексу
визначено перелік підстав припинення
права землекористування і він не є
вичерпним. І відповідно право
користування припинилось у в зв'язку зі
смертю землекористувача.

Також зазначає, що якщо право
користування не внесено головою
селянського (фермерського)
господарства до складеного капіталу,
то успадковуватись як цілісний
майновий комплекс не може.

Представник третьої особи на стороні
відповідача який не заявляє
самостійних вимог на предмет спору в
судове засідання з'явилась позовні
вимоги не визнає у повному обсязі.

Обґрунтовує не визнання позову тими з
підставами, що і відповідач. Також
додатково посилається на пункт 6
Перехідних положень Земельного
кодексу України, який передбачає,
щогромадяни та юридичні особи, які
мають у постійному користуванні
земельні ділянки, але за цим Кодексом
не можуть мати їх на такому праві,
повинні до 1 січня 2008 року переоформити
у встановленому порядку право
власності або право оренди на них.

На думку представника третьої особи
так як ОСОБА_5 не переоформив право
користування до 01.01.2008 року, то
відповідно Позивач не має належного
правовстановлюючого документу. Також
зазначає, що право користування
земельною ділянкою може перейти до
спадкоємців у разі якщо земельну
ділянку передано до складеного
капіталу господарства, що повинно бути
відображено у статуті господарства.

Розглянувши наявні матеріали та
фактичні обставини справи, дослідивши
і оцінивши надані докази в їх
сукупності, суд встановив наявність
достатніх підстав для задоволення
позову виходячи з наступного.

Пунктом 5 статті 2 ЗУ «Про
селянське (фермерське) господарство» в
редакції станом на 02.12.2000 року
встановлено що на ім'я голови
селянського (фермерського)
господарства видається відповідно
Державний акт на право приватної
власності на землю, Державний акт на
право постійного користування землею.
З ним укладається договір на тимчасове
користування землею, в тому числі на
умовах оренди. Складаються також інші
документи відповідно до законодавства
України.

Пунктом 2 статті 2 ЗУ «Про
селянське (фермерське) господарство»
визначено що головою селянського
(фермерського) господарства є його
засновник або особа, яка є його
правонаступником».

Частиною 2 статті 9 ЗУ «Про селянське
(фермерське) господарство» передбачено
що після відведення земельної ділянки
в натурі (на місцевості) і одержання
Державного акта на право приватної
власності на землю, Державного акта на
право постійного користування або
укладання договору на тимчасове
користування землею, в тому числі на
умовах оренди, та державної реєстрації
селянське (фермерське) господарство
набуває статусу юридичної особи,
одержує печатку із своїм найменуванням
і адресою, відкриває розрахунковий та
інші рахунки в установах банку і
вступає у відносини з підприємствами,
установами та організаціями,
визнається державними органами та
органами місцевого самоврядування як
самостійний товаровиробник при
плануванні економічного і соціального
розвитку регіону.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів
України «Про затвердження форм
державного акта на право власності на
земельну ділянку та державного акта на
право постійного користування
земельною ділянкою» від 02 квітня 2002
року № 449 встановлено, що раніше видані
державні акти на право приватної
власності на землю, державні акти на
право власності на землю, державні акти
на право власності на земельну ділянку
та державні акти на право постійного
користування землею залишаються
чинними і підлягають заміні у разі
добровільного звернення громадян або
юридичних осіб.

Згідно статті 92 Земельного кодексу
України право постійного користування
земельною ділянкою - це право володіння
і користування земельною ділянкою, яка
перебуває у державній або комунальній
власності, без встановлення строку.

Пункт 5 статті 116 Земельного кодексу
України передбачає, що земельні
ділянки, які перебувають у власності чи
користуванні громадян або юридичних
осіб, передаються у власність чи
користування за рішенням органів
виконавчої влади чи органів місцевого
самоврядування лише після припинення
права власності чи користування ними в
порядку, визначеному законом.

За статтею 141 Земельного кодексу
Українипідставами припинення права
користування земельною ділянкою,
зокрема, є: добровільна відмова від
права користування земельною ділянкою;
вилучення земельної ділянки у
випадках, передбачених цим Кодексом;
припинення діяльності державних чи
комунальних підприємств, установ та
організацій; використання земельної
ділянки способами, які суперечать
екологічним вимогам; використання
земельної ділянки не за цільовим
призначенням; систематична несплата
земельного податку або орендної плати.

Ствердження Відповідача та третьої
особи про те, що вказаний перелік не є
вичерпнім спростовується
безпосередньо статтею 141 Земельного
кодексу України де не зазначено, що
можуть бути інші підстави крім
перелічених. Таким чином вищевказаний
перелік є вичерпним.

Тобто відповідно до норм діючого
законодавства, за умови правомірного
використання землі, без згоди членів
фермерського господарства землю, яка
знаходиться у постійному користуванні
у фермерського господарства та без
дотримання процедури вилучення
земельної ділянки відповідач не має
правових підстав передавати її іншим
особам.

Згідно з чинним законодавством право
постійного користування передбачає
використання цієї землі за відповідним
цільовим призначенням безстроково: до
моменту відмови користувача від її
використання, або до її безоплатної
приватизації членами фермерського
господарства або до інших випадків
вилучення земель державою (припинення
діяльності фермерського господарства,
використання земель не за їх цільовим
призначенням).

Підставами припинення діяльності
фермерського господарства є:
реорганізація фермерського
господарства; ліквідація фермерського
господарства; визнання фермерського
господарства неплатоспроможнім
(банкрутом); якщо не залишилося жодного
члена фермерського господарства або
спадкоємця, який бажає продовжити
діяльність фермерського господарства.

Позивач є діючим підприємством про що
свідчить виписка державного
реєстратора до додана до матеріалів
справи.

Згідно зі статтями 35, 36 Закону України
«Про фермерське господарство» смерть
або переобрання голови фермерського
господарства не означає
припиненнядіяльності фермерського
господарства. Навіть у випадку коли
помер один єдиний член господарства
законодавство передбачає продовження
діяльності цього господарства
спадкоємцем померлого голови
господарства.

Таким чином, позивач має усі правові
підстави для використання цієї
земельної ділянки.

Стосовно припинення права Позивача
користування земельної ділянки та
дотримання процедури вилучення
земельної ділянки слід зазначити
наступне:

З матеріалів справи вбачається та не
заперечується відповідачем та третьою
особою що позивача ніхто не повідомляв
і не попереджав про те, що земельну
ділянку мають намір відібрати. Згоди на
припинення права користування землею
позивач не надавав. Рішення про
передачу землі іншій особі були
прийняті відповідачем без припинення
права постійного користування, що є
порушенням норм Земельного кодексу
України, які регламентують порядок
передачі землі в користування.

Також діючим законодавством
передбачено порядок припинення права
користування. Таким чином, незалежно
від причин припинення необхідно внести
відповідні відомості щодо такого
припинення права користування
земельною ділянкою. Однак, згідно
відповіді на адвокатський запит жодних
відомостей щодо припинення права
користування земельною ділянкою
позивачем не вносилось.

Посилання третьої особи на те, що
позивач не має правовстановлюючого
документу з посиланням напункт 6
Перехідних положень Земельного
кодексу України є хибним так як
зазначений втратив чинність, як такий,
що не відповідає Конституції України (є
неконституційним) в частині
зобов'язання переоформити право
постійного користування земельною
ділянкою на право власності або право
оренди без відповідного законодавчого,
організаційного та фінансового
забезпечення на підставі Рішення
Конституційного Суду № 5-рп/2005 від
22.09.2005 року.

Твердження відповідача та третьої
особи що право користування земельною
ділянкоюякщо право користування не
внесено головою селянського
(фермерського) господарства до
складеного капіталу, то
успадковуватись як цілісний майновий
комплекс не може не відповідає вимогам
законодавства.

Виходячи з аналізу ЗУ «Про селянське
(фермерське) господарство» складений
капітал формується членами
господарства на власний розсуд та
вказаний закон або інший нормативно
правовий акт не містить обов'язкової
умови відображення складу, вартості
або будь-якої іншої інформації щодо
складеного капіталу у статуті
господарства.

Крім того, факт того, що право
користування земельною ділянкою
належить позивачу та вона входить до
складеного капіталу підтверджують
податкові звіти як то податкова
декларація з плати за землю.

Статтею 95 Земельного кодексу України
передбачені права землекористувачів,
землекористувачі, якщо інше не
передбачено законом або договором,
мають право: а) самостійно
господарювати на землі; б) власності на
посіви і насадження
сільськогосподарських та інших
культур, на вироблену продукцію.

Згідно акту обстеження земельної
ділянки від 06.02.2014 року на земельній
ділянці знаходяться посіви позивача.
Також це підтверджується податковими
документами позивача, що знаходяться в
матеріалах справи.

Згідно 319 Цивільного кодексу України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Усім власникам
забезпечуються рівні умови здійснення
своїх прав. Держава не втручається у
здійснення власником права власності.
Діяльність власника може бути обмежена
чи припинена або власника може бути
зобов'язано допустити до користування
його майном інших осіб лише у випадках
і в порядку, встановлених законом.

Передавши земельну ділянку у
користування іншій особі Відповідач
фактично розпорядився власністю
Позивача і втрутився в господарську
діяльність Позивача.

Стаття 20. Господарського кодексу
України наголошує, що держава
забезпечує захист прав і законних
інтересів суб'єктів господарювання та
споживачів. Кожний суб'єкт
господарювання та споживач має право
на захист своїх прав і законних
інтересів.

Відповідно до частини 3 статті 32
Закону України «Про фермерське
господарство» незаконне втручання в
господарську діяльність фермерського
господарства органів державної влади
або органів місцевого самоврядування,
їх посадових осіб забороняється.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
адміністративний позов підлягає
задоволенню в повному обсязі.

Враховуючи вищезазначене та керуючись
ст. ст.2, 9, 32, 35, 36 Закону України «Про
фермерське господарство» ст. 319
Цивільного кодексу України, ст. 20
Господарського кодексу Українист.ст. 2,
4, 7-12, 14, 86, 158-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Скасувати наказ Головного управління
Держземагенства у Запорізькій області
про надання ОСОБА_4 дозволу на
виготовлення проекту землеустрою щодо
відведення в оренду земельної ділянки
сільськогосподарського призначення
загальною площею 44,20 га, розташованої
на території Любицької сільської ради
Новомиколаївського району Запорізької
області в контурі поля № 524.

Скасувати наказ Головного управління
Держземагенства у Запорізькій області
про затвердження проекту землеустрою
щодо відведення в оренду земельної
ділянки сільськогосподарського
призначення загальною площею 44,20 га,
розташованої на території Любицької
сільської ради Новомиколаївського
району Запорізької області в контурі
поля № 524 (кадастровий номер земельної
ділянки: :07:018:0021) та передачу
вказаної земельної ділянки в оренду
ОСОБА_4.

Стягнути з Державного бюджету на
користь селянського (фермерського)
господарства "КСС" (3) суму
судового збору в розмірі 121 грн. 80 коп.
(сто двадцять одна гривня вісімдесят
копійок).

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого Кодексом
адміністративного судочинства
України, якщо таку скаргу не було
подано.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Запорізький окружний адміністративний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України, або прийняття
постанови у письмовому провадженні - з
дня отримання копії постанови,
апеляційної скарги, з подачею її копії
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Суддя
А.В. Сіпака