Справа № 810/1048/14
Суддя: Шевченко А.В.
Дата ухвалення: 2014-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2014 року місто Київ
№ 810/1048/14

Київський окружний адміністративний
суд у складі головуючого - судді
Шевченко А.В., розглянувши в порядку
письмового провадження
адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю
«Укртрансоіл-2009»доДержавної
податкової інспекції в Обухівському
районі Головного управління
Міндоходів у Київській
областіпровизнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Товариство з обмеженою
відповідальністю «Укртрансоіл-2009»,
звернувся до суду з адміністративним
позовом до Державної податкової
інспекції в Обухівському районі
Головного управління Міндоходів у
Київській області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції в Обухівському
районі Головного управління
Міндоходів у Київській області від
05.02.2014 № прийняте з порушенням
норм матеріального права, є таким, що
суперечать нормам чинного
законодавства України та підлягає
скасуванню.

В призначений день та час у судове
засідання з'явився представник
позивача, представник відповідача в
судове засідання не з'явився, належним
чином повідомлений про дату, час і
місце розгляду справи.

Під час судового розгляду справи
надавалися додаткові докази по справі,
які досліджені судом та долучені до
матеріалів справи.

Відповідно до частини шостої статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

Судом встановлено, що для розгляду і
вирішення даної справи відсутня
потреба у заслуховуванні свідків чи
експертів, також немає інших перешкод
для розгляду справи у судовому
засіданні, зазначених у статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України, тому суд протокольною ухвалою
від 15.04.2014 вирішив подальший розгляд
справи проводити в порядку письмового
провадження.

Представник позивача позовні вимоги
підтримав у повному обсязі, просив суд
позов задовольнити.

Відповідач проти позову заперечував з
підстав, викладених у письмових
запереченнях на адміністративний
позов, наданих під час судового
розгляду справи, просив суд відмовити в
задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представника
позивача, всебічно та об'єктивно
дослідивши матеріали справи, та
оцінивши їх у сукупності, судом
встановлено наступне.

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Укртрансоіл-2009» є
юридичною особою, код за .

З матеріалів справи встановлено, що
20.01.2014 ДПІ в Обухівському районі ГУ
Міндоходів у Київській області було
проведено перевірку позивача, за
результатами якої складено Акт від
20.01.2014 № 91/10-16-22-01/38274072 «Про результати
позапланової виїзної документальної
перевірки ТОВ «Укртрансоіл-2009» (код за
) з питань правильності
нарахування, повноти і своєчасності
сплати податку на додану вартість по
взаємовідносинах з ТОВ «Нафтозбут»
(код за ) за період - серпень
2013 року».

Перевіркою встановлено та в Акті
зафіксовано наступні порушення вимог
податкового законодавства:

- пункт 185.1 статті 185, пункт 188.1
статті 188, пункти 198.2, 198.3, 198.6 статті 198,
пункт 200.1 статті 200, пункти 201.4, 201.7, 201.8,
201.10 статті 201 Податкового кодексу
України, що призвело до заниження
податку на додану вартість, що підлягає
сплаті до бюджету у сумі - 999 939, 00
гривень, в тому числі по місяцях:
серпень 2013 року - 999 939, 00 гривень.

На підставі Акта перевірки від 20.01.2014 №
91/10-16-22-01/38274072, ДПІ в Обухівському районі
ГУ Міндоходів у Київській області було
винесено податкове повідомлення
рішення від 05.02.2014 № за платежем
по ПДВ на суму грошового зобов'язання
за основним платежем - 999 939, 00 гривень та
за штрафними (фінансовими) санкціями -
249 984, 75 гривень.

Позивач, не погодившись з вищевказаним
податковим повідомленням-рішенням
звернувся до суду з даним позовом, в
якому просив суд його скасувати, що і є
предметом даного позову.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
надані учасниками судового процесу
докази в їх сукупності,
проаналізувавши положення чинного
законодавства, судом встановлено
наступне.

Між ТОВ «Укртрансоіл-2009»
(Субкомісіонер) та ТОВ «Нафтозбут»
(Комісіонер) було укладено договір
субкомісії від 30.08.2013 № 30/08К.

За умовами даного договору Комісіонер
ТОВ «Нафтозбут» доручає, а
Субкомісіонер ТОВ «Укртрансоіл-2009»
зобов'язується здійснювати за
винагороду від свого імені, але за
рахунок Комісіонера договори
купівлі-продажу, поставки щодо
наданого Комісіонером товару,
зазначеного в додатках до цього
договору, а саме специфікація № 1 до
договору субкомісії № 30/08К від 30.08.2013.

За умовами договору субкомісії від
30.08.2013 № 30/08К товар, переданий
Комісіонером Субкомісіонеру є
власністю Комітента (ТОВ
«Росукренергохолдінг» згідно договору
комісії від 16.08.2013 № 2706-к (пункт 1.4
договору).

Відповідно до пункту 4.1 договору
Комісіонер передає товари для їх
подальшої реалізації за адресою:
Київська область,
Переяслав-Хмельницький район, село
Переяславське, вулиця Шевченка 1-А.

Ціна реалізації товарів третім особам
формується Комітентом і вказується в
додатках до цього договору (пункт 5.1
договору).

З матеріалів справи вбачається, що
16.08.2013 між ТОВ «Росукренергохолдінг»
(Комітент) та ТОВ «Нафтозбут»
(Комісіонер) було укладено договір
комісії № 2706-к.

Згідно умов вказаного договору
Комісіонер самостійно реалізує товар
третій особі по ціні, зазначеній у
специфікації № 1 до даного договору або
передає для подальшої реалізації по
договору субкомісії Субкомісіонеру.
Комісіонер може збільшити ціну
реалізації товару до 7 % від ціни товару,
передбаченої у специфікації № 1 до
даного договору (пункт 1.3 договору).

Транспортування товару відбувалося,
згідно договору найму транспортних
засобів від 21.03.2012 № 21/03-12. ТОВ
«Побутрембудматеріали» надає в оренду
ТОВ «Росукренергохолдінг» автомобілі
для перевезення вантажів та
використання автомобілів у
господарських потребах.

Товар зберігається у орендованому
цілісно майновому комплексі за
договором оренди від 21.03.2012 № 21/03-12-2 ТОВ
«БРСМ Нафта» за адресою: Київська
область, Переяслав-Хмельницький район,
село Переяславське, вулиця Шевченка 1-А.

Як вбачається з матеріалів справи і
наданих представником позивача
пояснень після укладення договору
субкомісії від 30.08.2013 № 30/08К товар не
переміщувався, оскільки між позивачем
та ТОВ «БРСМ Нафта» також укладено
договір оренди від 12.04.2014 № 0104/13-3
відповідно до якого позивачу було
передано цілісний майновий комплекс
«Нафтобаза» склад запчастин та
матеріалів, що розташовані за адресою
Київська область,
Переяслав-Хмельницький район, село
Переяславське, вулиця Шевченка 1-А.

Приймання-передача об'єкта оренди
відбулась на підставі Акта від 12.04.2013,
який є невід'ємною частиною договору
оренди.

За період, який перевірявся позивач
отримав податкові накладні від ТОВ
«Нафтозбут» від 31.08.2013 під номерами з 7
по 105 щодо передачі товарів згідно
специфікації № 1 до договору від 30.08.2013
№ 30/08К.

Також, на формування ПДВ за період
перевірки вплинули наступні
взаємовідносини позивача та ТОВ
«Нафтозбут».

Між позивачем (орендар) та ТОВ
«Нафтозбут» (орендодавець) було
укладено договір оренди № 24/05-13 від
24.05.2013. ТОВ «Нафтозбут» було виставлено
ТОВ «Укртрансоіл-2009» рахунок на оплату
орендної плати за серпень 2013 року та
надано акт наданих послуг за вказаний
період і податкову накладну по факту
першої події. ТОВ «Укртрансоіл-2009» на
підставі податкової накладної було
включено суму ПДВ у розмірі 9 000, 00
гривень до податкового кредиту за
серпень 2013 року.

Відповідно до пунктів 4.4 - 4.5 Договору
оренди, ТОВ «Укртрансоіл-2009» як орендар
компенсує ТОВ «Нафтозбут» як
орендодавцю витрати на оплату
електроенергії за серпень 2013 року. На
виконання цього пункту ТОВ «Нафтозбут»
було виставлено рахунок для
компенсації та надано акт наданих
послуг за вказаний період і надано
податкову накладну по факту першої
події. ТОВ «Укртрансоіл-2009» на підставі
податкової накладної було включено
суму ПДВ у розмірі 6 015, 37 гривень до
податкового кредиту за серпень 2013 року.

Між ТОВ «Укртрансоіл-2009» (замовник) та
ТОВ «Нафтозбут» (виконавець) було
укладено договір про надання
лабораторних послуг № 03/06-13 від 03.06.2013.

ТОВ «Нафтозбут» було надано ТОВ
«Укртрансоіл-2009» послуги, що
підтверджується, як вказує позивач,
протоколами випробувань, після чого
виставлено рахунок, акт
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
та надано податкову накладну по факту
першої події.

ТОВ «Укртрансоіл-2009» на підставі
податкової накладної було включено
суму ПДВ у розмірі 1 837, 09 гривень до
податкового кредиту за серпень 2013 poкy.

Як вбачається з Акта перевірки до ДПІ в
Обухівському районі від
Білоцерківської ОДПІ ГУ Міндоходів у
Київській області надійшов Акт від
30.12.2013 № 2537/10-02-22-01/20607715 «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «Нафтозбут» () щодо підтвердження господарських
відносин з платниками податків за
серпень 2013 року».

Згідно із Актом від 30.12.2013 №
2537/10-02-22-01/20607715 «Про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
«Нафтозбут»...» встановлено наступне.

Відповідно до інформаційних баз даних
ІС «Податковий блок» 20.12.2013 ТОВ
«Нафтозбут» до державного реєстратора
подано відомості щодо зміни
місцезнаходження підприємства -
попередня адреса: Київська область,
місто Біла Церква, вулиця Павліченко,
17-А, нова адреса: місто Київ, вулиця
Юрківська, 40/5, квартира 7.

Історія зміни стану:

- до 30.10.2013 стан « 0» - платник за
основним місцем обліку;

- з 31.10.2013 стан «9» - направлено
повідомлення про відсутність за
місцезнаходженням;

- з 13.12.2013 стан «7» - до ЄДР внесено
запис про відсутність підтвердження
відомостей;

- з 20.12.2013 стан «30» - в стані
переходу до іншої ДПІ (2656 - ДПІ у
Подільському районі міста Києва).

Свідоцтво платника ПДВ № 14176544,
терміном дії з 24.10.2006 анульовано 16.12.2013
за ініціативою податкової інспекції у
зв'язку з внесенням до ЄДР запису про
відсутність підтвердження відомостей.

Звіркою неможливо встановити, яким
фактично видом діяльності займалось
ТОВ «Нафтозбут» у періоді, що підлягав
звірці, але, враховуючи надані
підприємством для звірки видаткові
накладні та видані податкові накладні,
акти приймання-передачі товарів на
субкомісію, виписані на адресу ТОВ
«Укртрансоіл-2009», ТОВ «Нафтозбут»
здійснювало операції з надання послуг
за договорами субкомісії з реалізації
товарів широкого асортименту
(задвижка, засіб миючий «Пан», кран,
куртка зимова «Іней», напівкомбінезон
зимовий «Іней», профнастил ПК-35, рукава
МБС, сваї С100-30-8, черевики).

Загальний обсяг поставки ТОВ
«Укртрансоіл-2009» згідно наданих
документів та даних системи АС
«Податковий блок» складає 5 999 633, 52
гривень, в тому числі ПДВ 999 938, 92
гривень. На вказаний обсяг поставки ТОВ
«Нафтозбут» виписано податкові
накладні, в кожній з яких сума ПДВ не
перевищує 10 000, 00 гривень, дата виписки
вищевказаних накладних 31.08.2013.
Підприємством не надано документів, що
підтверджують походження та факт
отримання переданих по договору
субкомісії ТОВ «Укртрансоіл-2009»
товарів, актів наданих послуг по
зберіганню переданих товарів.

В ході відпрацювання ТОВ «Нафтозбут»
за серпень 2013 року, отримано висновок
про результати відпрацювання
ризикового платника податків
оперативним підрозділом ГУ
Міністерства доходів і зборів України
ТОВ «Нафтозбут». Відповідно до
висновку встановлено, що підприємство
на момент виходу за податковою адресою
Київська область, місто Біла Церква,
вулиця Павліченко, 17-А - не знаходиться.

Також, як вбачається з Акта перевірки
ДПІ в Обухівському районі під час
проведення перевірки надано запит від
10.01.2014 № 21/10/10-16-22-01 до ТОВ
«Укртрансоіл-2009» про надання первинних
бухгалтерських документів, а саме:
складські документи - накладні
приймання-передачі, акти
приймання-передачі з підписами
матеріально-відповідальних осіб,
сертифікати, журнал придбання,
паспорта на відвантаження, доручення
на отримання товару від ТОВ
«Нафтозбут», книга реєстрації
доручень, договори оренди суборенди
місць зберігання, товарний баланс, ціни
та споживачів. Станом на звітну дату
документи позивачем надані не були.

Щодо ненадання документів до перевірки
позивач вказує, що оскільки перевірка
була виїзною, то всі документи
надавалися безпосередньо під час
проведення перевірки.

Оцінюючи такі твердження, суд вважає за
необхідне відмітити, що надання
документів на запит податкового органу
і може підтвердити факт наявності чи
відсутності таких документів. Суд
звертає увагу, що в Акті перевірки
зафіксовано (сторінка 3 Акта) які саме
документи були використані під час
проведення перевірки. Позивачем не
надано жодного доказу надання якихось
інших документів під час проведення
перевірки.

Надання договору оренди від 12.04.2014 №
0104/13-3 та акта приймання-передачі
такого приміщення в даному випадку не є
належним доказом у справі ще й з тих
підстав, що позивачем не надано жодного
доказу відображення такого договору у
своєму податковому обліку, а факт не
надання цього договору під час
проведення перевірки дає підстави
вважати про його відсутність.

Надані суду картки складського обліку
матеріалів на підтвердження факту
зберігання товару за договором
субкомісії, протоколів випробування,
договору оренди цілісного майнового
комплексу тощо також не можуть бути
оцінені судом, враховуючи їх
відсутність під час проведення
перевірки.

Також суд звертає увагу, що з
матеріалів справи не вбачається
подання позивачем заперечень на Акт
перевірки з відповідно
підтверджуючими доказами, щоб дало
змогу вважати, що такі документи
існували під час проведення перевірки.

Враховуючи вищевикладене, товар ТОВ
«Нафтозбут» отриманий від ТОВ
«Росукренергохолдінг» зберігався за
адресою: Переяслав-Хмельницький район,
село Переяславське, вулиця Шевченка 1-а
та за наданими первинними документами
ТОВ «Укртрансоіл-2009» товар, отриманий
від ТОВ «Нафтозбут» зберігався за
адресою: Переяслав-Хмельницький район,
село Переяславське, вулиця Шевченка 1-а
(ТТН, складські документи - накладні
приймання-передачі, акти
приймання-передачі з підписами
матеріально-відповідальних осіб,
сертифікати, журнал придбання,
паспорта на відвантаження, доручення
на отримання товару від ТОВ
«Нафтозбут» - як до перевірки, так і під
час розгляду справи, не надано), тобто
фактичне переміщення товару не
відбулося, що є свідченням
безтоварності операцій між ТОВ
«Укртрансоіл-2009» та контрагентом. Отже,
постачальником такий товар ТОВ
«Укртрансоіл-2009» не поставлявся, а
відбувався лише формальний обмін
документами. Фактично товар не
переміщувався в реальному часі, не
здійснювалось його транспортування.

Твердження позивача в частині
відсутності необхідності переміщувати
товар, оскільки він знаходився за
однією адресою, товар негабаритний, він
переміщувався власними силами
працівників в інше приміщення за цією ж
адресою, жодним належним та допустимим
доказом не підтверджуються.

Під час судового розгляду справи
позивач зазначив, що ТОВ
«Укртрансоіл-2009» не вдалося знайти
покупців та реалізувати зазначений
товар, а тому він був повернутий ТОВ
«Нафтозбут» 13.12.2013 згідно з актами
приймання-передачі товару з субкомісії
та, відповідно, здійснено коригування
кількісних та вартісних показників до
податкових накладних.

Також позивачем надано суду додаткову
угоду від 23.12.2013 до договору від 30.08.2013
відповідно до якої дату дії договору
змінено з 31.08.2014 на 31.12.2013.

Суд також звертає увагу, що під час
проведення перевірки таку додаткову
угоду, актів приймання-передачі
(повернення) товарів надано не було.
Доказів надання цих документів і
неврахування їх податковим органом
суду не надано.

У судовому засіданні суд зобов'язував
позивача надати уточнюючий розрахунок
податкової декларації з ПДВ за
перевіряємий період з метою
встановлення факту коригування
податкового кредиту у зв'язку з
поверненнях товару, який не було
реалізовано.

Позивач в свою чергу зазначив, що
відповідно до пункту 2.2.4 договору
субкомісії № 30/08К від 30.08.2013, повернув
товар ТОВ «Нафтозбут» (Комісіонеру),
про що свідчать акти
приймання-передачі (повернення) товару
з субкомісії. В свою чергу, Комісіонер
надав розрахунок коригування
кількісних і вартісних показників до
кожної податкової накладної.

Позивач зазначив, що вказані
розрахунки коригування не
реєструвалися у Єдиному реєстрі
податкових накладних, так як податкові
накладні, до яких вони надавалися, не
підлягають реєстрації відповідно до
пункту 11 підрозділу 2 розділу ХХ
«Перехідні положення» Податкового
кодексу України, відповідно до якого
реєстрація податкових накладних
платниками податку на додану вартість -
продавцями в Єдиному реєстрі
податкових накладних запроваджується
для платників цього податку, у яких
сума податку на додану вартість в одній
податковій накладній становить понад 10
тисяч гривень - з 1 січня 2012 року.

Відповідно, не підлягають реєстрації і
розрахунки коригування кількісних і
вартісних показників до кожної
податкової накладної, тому позивач
зазначив про відсутність квитанції про
їх реєстрацію в Єдиному реєстрі
податкових накладних.

Проаналізувавши договір комісії від
16.08.2013 № 2706-к і договір субкомісії від
30.08.2013 № 30/08К, специфікації до
договорів, судом встановлено, що товар
ціна за договором субкомісії у багато
разів перевищує ціну товару за
договором комісії, хоча, як вже
вказувалось судом, у договорі комісії
вказано, що комісіонер може збільшити
ціну реалізації товару до 7 % від ціни
товару, передбаченої у специфікації № 1
до договору.

Так, наприклад, відповідно до
специфікації до договору комісії
задвижка 30 с 41н/жду 100 коштує 1051 гривню,
а згідно специфікації до договору
субкомісії на реалізацію передавалася
задвижка 30 с 41н/жду 100 за ціною 9460
гривень. Фактично перевищення ціни у
даному разі на задвижку не могло бути
більше ніж 73, 57 гривень (1051 гривня * 7 % /
100%).

Щодо використання у власній
господарській діяльності цілісного
майнового комплексу у місті Гадяч,
відповідно компенсація оплати за
електричну енергію, послуг по
визначенню густини, фракційного
складу, температури застигання
позивачем не надано жодного доказу,
який би давав підстави вважати про
реальність таких послуг і їх
використання у господарській
діяльності позивача.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд виходить з
наступних положень чинного
законодавства України.

Відповідно до пункту 185.1 статті 185
Податкового кодексу України, об'єктом
оподаткування є операції платників
податку з постачання послуг, місце
постачання яких розташоване на митній
території України, відповідно до
статті 186 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 188.1 статті 188
Податкового кодексу України, база
оподаткування операцій з постачання
товарів/послуг визначається виходячи з
їх договірної (контрактної) вартості,
але не нижче звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу, з
урахуванням загальнодержавних
податків та зборів (крім податку на
додану вартість та акцизного податку
на спирт етиловий, що використовується
виробниками - суб'єктами
господарювання для виробництва
лікарських засобів, у тому числі
компонентів крові і вироблених з них
препаратів (крім лікарських засобів у
вигляді бальзамів та еліксирів), а
також збору на обов'язкове державне
пенсійне страхування на вартість
послуг стільникового рухомого зв'язку).

До складу договірної (контрактної)
вартості включаються будь-які суми
коштів, вартість матеріальних і
нематеріальних активів, що передаються
платнику податку безпосередньо
покупцем або через будь-яку третю особу
у зв'язку з компенсацією вартості
товарів/послуг.

Порядок формування податкового
кредиту, підстави його виникнення та
порядок визначення сум податку на
додану вартість, що підлягають
відшкодуванню з Державного бюджету
України, встановлено статтею 198
Податкового кодексу України.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198
Податкового кодексу України, право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198
Податкового кодексу України, датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше;

дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198
Податкового кодексу України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198
Податкового кодексу України, не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Пунктом 200.1 статті 200 Податкового
кодексу України передбачено, що сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

При цьому, при позитивному значенні
суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1
цієї статті, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені цим розділом, а при
від'ємному значенні суми, розрахованої
згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така
сума враховується у зменшення суми
податкового боргу з податку, що виник
за попередні звітні (податкові) періоди
(у тому числі розстроченого або
відстроченого відповідно до цього
Кодексу), а в разі відсутності
податкового боргу - зараховується до
складу податкового кредиту наступного
звітного (податкового) періоду (пункти
200.1, 200.2 статті 200 Податкового кодексу
України).

За приписами пункту 201.1 статті 201
Податкового кодексу України, платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну,
у якій зазначаються, зокрема, опис
(номенклатура) товарів/послуг та їх
кількість, обсяг.

Відповідно до пункту 200.2 статті 200
Податкового кодексу України, при
позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені цим розділом.

Згідно з пунктом 201.4 статті 201
Податкового кодексу України, податкова
накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг.

Відповідно до пункту 201.6 статті 201
Податкового кодексу України, податкова
накладна є податковим документом і
одночасно відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Контролюючі органи за даними реєстрів
виданих та отриманих податкових
накладних, наданих в електронному
вигляді, повідомляють платника податку
про наявність у такому реєстрі
розбіжностей з даними контрагентів.
При цьому платник податку протягом 10
днів після отримання такого
повідомлення має право уточнити
податкові зобов'язання без
застосування штрафних санкцій,
передбачених розділом II цього Кодексу.

Згідно з пунктом 201.7 статті 201
Податкового кодексу України, податкова
накладна складається на кожне повне
або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс).

У разі якщо частка товарів/послуг,
послуг не містить відокремленої
вартості, перелік (номенклатура)
частково поставлених товарів/послуг
зазначається в додатку до податкової
накладної у порядку, встановленому
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує,
державну податкову і митну політику, та
враховується при визначенні загальних
податкових зобов'язань.

Відповідно до пункту 201.8 статті 201
Податкового кодексу України, право на
нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку в порядку,
передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 201.10 статті 201
Податкового кодексу України, податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Положення пункту 198.6 статті 198
Податкового кодексу України, про що
зазначалося вище, передбачають, що не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Зі змісту зазначених положень слідує,
що необхідною умовою для віднесення
сплачених у ціні товарів (послуг) сум до
податкового кредиту є факт придбання
товарів (послуг) з метою їх
використання в господарській
діяльності.

Слід відмітити, що при розгляді
тверджень органу державної податкової
служби про безтоварність
господарської операції підлягає
перевірці факт здійснення
господарської операції.

В такому випадку дослідженню
підлягають усі первинні документи, які
належить складати залежно від певного
виду господарської операції: договори,
акти здачі прийняття наданих послуг,
податкові накладні, використання у
господарській діяльності отриманих
товарів, послуг тощо.

Враховуючи встановлені перевіркою
обставини, у ТОВ «Нафтозбут» відсутні
об'єкти оподаткування по операціях з
придбання та продажу товарів (послуг) у
підприємств-постачальників/покупців
за перевіряємий період відповідно до
підпункту 48.5.1 пункту 48.5, пункту 48.7
статті 48, пункту 185.1 статті 185, пункту 188.1
статті 188 Податкового кодексу України.

Згідно позиції Вищого
адміністративного суду України від
02.06.2011 № 742/11/13-11, відсутність реального
вчинення господарських операцій та як
наслідок, юридична дефектність
відповідних первинних документів за
змістом пункту 44.1 Податкового кодексу
України не дозволяє формувати дані
податкового обліку незалежно від
спрямованості умислу платників
податків - учасників відповідних
операцій.

Оскільки реальність вчинення
господарських операцій між ТОВ
«Нафтозбут» та його контрагентами
відсутня, а наслідком для податкового
обліку є лише фактичний рух активів, а
не задекларований на папері, таким
чином, у ТОВ «Нафтозбут» не було
підстав для податкового обліку
вказаних операцій.

Отже, звіркою ТОВ «Нафтозбут» не
підтверджено реальність здійснення
господарських операцій по
взаємовідносинах з платниками
податків за серпень 2013 року, в тому
числі з ТОВ «Укртрансоіл-2009».

Звіркою ТОВ «Нафтозбут» не встановлено
відображення в податковому обліку
господарських операцій та розрахунків
з платниками податків за серпень 2013
року.

В ході проведення перевірки,
враховуючи наведену вище інформацію
щодо постачальника ТОВ
«Укртрансоіл-2009», не підтверджено
факти передачі товарів (надання робіт,
послуг) від продавця до покупця, що
свідчить про укладення угод без мети
настання реальних наслідків.

Перевіркою взаємовідносин між ТОВ
«Укртрансоіл-2009» та постачальником
не підтверджено фактичне отримання
товарів (послуг) від постачальників,
однак в результаті таких
взаємовідносин ТОВ «Укртрансоіл-2009»
сформувало податковий кредит з ПДВ за
рахунок постачальника, що призвело до
заниження сум ПДВ, що підлягають сплаті
в бюджет.

Необхідною умовою для відображення
операцій у складі доходу та витрат з
метою оподаткування податком на
прибуток, податкових зобов'язань та
податкового кредиту з ПДВ є факт
реалізації/придбання товарів, послуг.

Таким чином, отримання товарів, послуг
для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на додану
вартість має бути фактично здійснене і
підтверджене належним чином
складеними первинними документами, що
відображають реальність господарської
операції, яка є підставою для
формування податкового обліку
платника податків.

Правочини нібито укладені між ТОВ
«Укртрансоіл-2009» та
підприємством-постачальником, не
спричинили реального настання
юридичних наслідків тому, що
відповідно до баз даних ДПІ, податкової
звітності та інших джерел інформації,
одержаних в ході проведення перевірки,
встановлено укладання
цивільно-правових відносин та
проведення безтоварних операцій,
спрямованих на надання податкової
вигоди для третіх осіб з метою штучного
формування податкового кредиту.

Визначальною ознакою господарської
операції є те, що вона повинна
спричиняти реальні зміни майнового
стану платника податків. Зміст
господарської операції може
встановлюватися з урахуванням змісту
цивільно-правових чи
господарсько-правових зобов'язань
сторін, але не вичерпується останнім.
Господарська операція може мати місце
навіть за відсутності
цивільно-правових чи
господарсько-правових відносин між
платниками податків.

Із наведеного можна зробити висновок
про те, що господарські операції
(поставка, продаж, фінансова допомога,
інвестиція тощо) є самостійним
поняттям, відмінним від правочинів або
господарських зобов'язань. Наслідки в
податковому обліку створюють лише
реально вчинені господарські операції,
тобто ті, що пов'язані з рухом активів,
зміною зобов'язань чи власного
капіталу платника податків. Презумпція
дійсності, притаманна цивільним
правочинам, не може бути автоматично
поширена на реальність господарських
операцій. Слід зазначити, що до
загальновизнаних у світі дієвих
механізмів, завдяки яким здійснюється
аналіз господарських угод, виявлення
та класифікація протиправних схем та
методик незаконного ухилення від
сплати податків відносяться
спеціальні судові доктрини. Щодо
правочинів між позивачем та його
контрагентом, доречним є застосування
доктрини «Ділова мета» (business purpose) та
«Реальність господарської операції».
Суть доктрини полягає у тому, що
діяльність платника податків не
ставиться під сумнів, якщо у неї є
розумна ділова мета, крім мінімізації
оподаткування. В іншому випадку
податкові наслідки переосмислюються у
відповідності з економічною сутністю
операцій та такий правочин визнається
недійсним. При цьому обов'язок
доказування розумного змісту
покладається на учасників правочину.
Прикладом цього є Рішення
Європейського Суду з прав людини у
справі Halifax.

Доктриною «Одна рука» чи «Фактичний
власник» визначено, що при аналізі
посередницьких операцій або схем
ухилення від оподаткування з
використанням ряду підконтрольних
(афілійованих) фірм, через які чи від
імені яких здійснюється продаж товарів
(робіт, послуг) з метою «відтоку»
прибутку на ці фірми, ухилення від
сплати податків з обороту (переважно,
ПДВ) тощо.

Застосування даної доктрини досить
тісно пов'язане з доктриною «Угода по
кроках», оскільки про пов'язаність
одного власника з рядом підприємств (що
можливо ним створені з метою
мінімізації податкових зобов'язань)
також може свідчити, зокрема: наявності
спільних засновників та (або) посадових
осіб, які одночасно виконують функції
на декількох підприємствах; сталість
системних зв'язків між суб'єктами
господарювання, що працюють в одному
сегменті ринку, та у якому налагоджені
стабільні зв'язки й учасники якого
обізнані стосовно один одного.

Згідно з підпунктом 14.1.36 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України,
господарська діяльність - діяльність
особи, що пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу України
передбачено, що податковий кредит -
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

В ході проведення перевірки не
встановлено факту передачі товарів від
продавця до покупця, не встановлено
реальності отриманих послуг.

Також суд відмічає, що дійсність
договору (невизнання його нікчемних) не
означає автоматично реальності
вчинення господарської операції на
виконання цього договору. Тобто
відсутність встановленої судом
недійсності цивільного правочину чи
господарського зобов'язання не є
перешкодою для донарахування
податкових зобов'язань платника у разі
порушення ним вимог податкового
законодавства (що має місце, зокрема, за
відсутності реального виконання
господарської операції, відображеної в
податковому обліку).

В судовому засіданні не було
підтверджено належного виконання
сторонами договорів, реальності
укладених правочинів.

Суд дійшов висновку, що правові
наслідки у вигляді виникнення права
платника податку на податковий кредит
можуть мати лише реально вчинені
господарські операції з придбання
товарів, послуг чи основних фондів із
метою використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності, а не саме лише оформлення
відповідних документів або рух
грошових коштів на поточних рахунках
платників податку.

З наданих до перевірки первинних
бухгалтерських документів неможливо
встановити, яким чином були надані
вказані у договорі послуги, товари, яка
доцільність та потреба у господарській
діяльності підприємства в таких
послугах, товарах тощо.

Серед суттєвих умов, формування
податкового кредиту, пов'язаного з
придбанням товарів (робіт, послуг), є
можливість за наявними первинними
документами встановити об'єм виконаних
послуг чи отриманих товарів, їх
калькуляцію та якісні показники
виконаних послуг для необхідності їх
ідентифікації та визначення факту
(способу) їх використання у
господарській діяльності
підприємства, а також встановлення
відповідності/невідповідності
цифрових даних про обсяги наданих
послуг зазначеним у звітах даним
бухгалтерського обліку позивача.

З урахуванням наведених норм та
вищевказаних обставин справи надані
позивачем документи не можуть
вважатися первинними документами (при
відсутності інших необхідних
первинних документів), що
підтверджують факти отримання товару
та його відповідного переміщення та
зберігання. Крім того, із наданих
позивачем документів не вбачається,
які саме критерії використовувались
для визначення вартості послуг та,
відповідно, необхідність та
доцільність використання їх в
господарській діяльності
(направленість на отримання прибутку) і
правомірність формування податкового
кредиту. Таким чином, надані позивачем
первинні документи на підтвердження
господарської операції з придбання
товарів та послуг не відповідають
вимогам діючого законодавства.

Щодо отриманих послуг суд зазначає, що
позивач не надав доказів реальності
отриманих послуг по оренді цілісного
майнового комплексу у місті Гадяч
Полтавська область, а саме з якою метою
було орендовано вказаний об'єкт, як він
використовувався у господарській
діяльності позивача тощо.

Щодо товарів, переданих за договором
субкомісії, суд вважає, що такий
договір був укладений лише з метою
зменшення ПДВ, шляхом віднесення сум
податку до податкового кредиту, тим
більше суд звертає увагу, що ціни на
товари, передані по договору
субкомісії у десятки разів перевищують
суми за цей же товар у договорі комісії.

Також суд звертає увагу, що під час
проведення перевірки документи надані
не були, зворотного матеріали справи не
містять.

На думку суду, в випадку, що є предметом
судового розгляду, дослідженні
фактичні дані вказують на
недоведеність позивачем економічної
доцільності витрат на придбаний товар,
послуги який придбавався (зберігався,
повертався) в невстановленому порядку,
та причинного зв'язку між придбаним
товаром, послугами та отриманням
економічної вигоди, направленої на
максимізацію доходів чи мінімізацію
витрат, тобто на отримання прибутку в
цілому, та наміру придбання платником
податку товарів, послуг для його
подальшого використання у власній
господарській діяльності.

Також, окремо суд зазначає, що особа
директора контрагента ТОВ «Нафтозбут»
Болобан Анатолій Іванович, який
підписував всі договори первинні
бухгалтерські документи у серпні 2013
року згідно виписки з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців був
уповноважений на укладення договорів
на суму, що не перевищує 50000 гривень.

Всі викладені обставини в своїй
сукупності дають підстави
стверджувати про відсутність
реальності отриманих товарів, послуг а
свідчать лише про наміри отримати
податкову вигоду.

Оскільки в судовому засіданні
встановлено відсутність зв'язку між
вчинюваними господарськими операціями
по придбанню товарів, послуг,
передбачених договорами та
господарською діяльністю контрагента
ТОВ «Нафтозбут», суд приходить до
висновку про неправомірність
формування позивачем сум податкового
кредиту. Доводи позивача про
неправомірність оспорюваного
податкового повідомлення-рішення
спростовуються наведеними фактичними
даними.

Виходячи з встановлених судом обставин
та наведених вище норм законодавства у
їх сукупності, суд приходить до
висновку про відсутність сукупності
умов, обставин та підстав, з якими
наведені вище норми Податкового
кодексу України пов'язують можливість
правомірного формування позивачем
спірних сум податкового кредиту з ПДВ
і, таким чином, суд приходить до
висновку про відсутність у позивача
правових підстав для законного
формування спірних сум податкового
кредиту, що, в свою чергу, зумовлює
висновок про законність та
обґрунтованість оскаржуваного
рішення.

Надані позивачем та досліджені судом
документи, наведені ним доводи, не
спростовують наведеного та не доводять
зворотного. Наявність оформлених
первинних бухгалтерських документів
не є підтвердженням фактичного
здійснення операцій та самостійною
підставою у спірних відносинах для
формування спірних сум податкового
кредиту. Складання первинних
документів з метою оформлення
«безтоварних» операцій свідчить про
юридичну дефектність цих первинних
документів, які не мають юридичного
значення для цілей формування
податкового кредиту та не можуть бути
підставою для формування спірних сум
податкового кредиту.

Враховуючи викладене, підстав для
віднесення до податкового кредиту суми
ПДВ у позивача не було.

Таким чином, податковий кредит для
цілей визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість мають бути
фактично здійснені і підтверджені
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту
придбання товарів, послуг або в разі,
якщо придбані товари, послуги не
призначені для використання у
господарській діяльності платника
податку, відповідні суми не можуть
включатися до складу податкового
кредиту з податку на додану вартість
навіть за наявності формально
складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

У зв'язку з вищевикладеним суд дійшов
висновку, що викладені в позовній заяві
доводи позивача є необґрунтованими та
такими, що не відповідають нормам
чинного законодавства України, не
можуть бути підставами для скасування
податкового повідомлення-рішення, а
тому задоволенню не підлягають.

Статтею 11 Кодексу адміністративного
судочинства України встановлено, що
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Згідно зі статтею 71 цього Кодексу кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім розгляду справ про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкту владних
повноважень.

Відповідно до частини другої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони - суб'єкта владних
повноважень, суд присуджує з іншої
сторони всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати, пов'язані із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз. Доказів понесення таких
витрат суду не надано.

Крім цього, відповідно до частини
третьої статті 4 Закону України «Про
судовий збір», під час подання
адміністративного позову майнового
характеру сплачується 10 відсотків
розміру ставки судового збору. Решта
суми судового збору стягується з
позивача або відповідача пропорційно
до задоволеної чи відхиленої частини
вимоги.

За подання до адміністративного суду
адміністративного позову майнового
характеру ставка судового збору
встановлена у розмірі 2 відсотки
розміру майнових вимог, але не менше 1,5
розміру мінімальної заробітної плати
та не більше 4 розмірів мінімальної
заробітної плати (частина друга статті
4 Закону України «Про судовий збір»).

Із матеріалів справи вбачається, що
розмір майнових вимог, заявлених
позивачем, становить 1 249 923, 75 гривень
та, відповідно, 2 відсотки від них
дорівнюють сумі у розмірі 24 998, 47
гривень, що є більшою, ніж 4 розміри
мінімальної заробітної плати, а у
відповідності до частини третьої
статті 4 Закону України «Про судовий
збір», позивачем було сплачено 10
відсотків від суми, яка складає не
більше 4 розмірів мінімальної
заробітної плати, тобто 487, 20 гривень.

Враховуючи наведене та ту обставину, що
відповідно до квитанції від 17.02.2014 №
ПН46632 в сумі 487, 20 гривень позивачем
сплачено частину судового збору у
розмірі 487, 20 гривень, а саме 10 відсотків
від 4 розмірів мінімальної заробітної
плати, які складають 4 872, 00 гривень, суд
дійшов висновку, що решта суми судового
збору у розмірі 4 384, 80 гривень
підлягає стягненню з позивача у
відповідності до частини третьої
статті 4 Закону України «Про судовий
збір», згідно якої решта суми судового
збору стягується з позивача або
відповідача пропорційно до
задоволеної чи відхиленої частини
вимоги.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159 -
163, 167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного
позову, - відмовити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Укртрансоіл-2009» (код
за ) до Державного бюджету
України судовий збір у розмірі 4 384
(чотири тисячі триста вісімдесят
чотири) гривні 80 копійок.

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому статтею 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд.

Згідно з частиною другою статті 186
Кодексу адміністративного судочинства
України апеляційна скарга на постанову
суду першої інстанції подається
протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом частини третьої статті 160 цього
Кодексу, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Суддя
Шевченко А.В.