Справа № 804/16855/13-а
Суддя: Луніна Олена Станіславівна
Дата ухвалення: 2014-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЛуніної О.С. при
секретаріГамовій Л.І. за участю:
позивача - представника позивача -
представнка відповідача - ОСОБА_3
ОСОБА_4 Крючкова О.В. розглянувши у
відкритому судовому засіданні у місті
Дніпропетровську адміністративну
справу за адміністративним позовом
ОСОБА_3 до Головного управління
Державної міграційної служби України в
Дніпропетровській області про
визнання протиправним та скасування
рішення, -

ВСТАНОВИВ:

16 грудня 2013 року позивач звернулась до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Головного
управління Державної міграційної
служби України в Дніпропетровській
області, в якому просить суд визнати
протиправним та скасувати рішення № 26
від 07 листопада 2013 року Головного
управління Державної міграційної
служби України в Дніпропетровській
області про скасування дозволу на
імміграцію в Україну, виданого 04 липня
2005 року.

В обґрунтування свої вимог позивач
зазначила, що відповідач в своєму
рішенні вказав, що дозвіл на імміграцію
в Україну виданий 31 січня 2005 року
скасовано на підставі п. 6 ст. 12 Закону
України «Про імміграцію». Але жодних
підстав щодо конкретної підстави
скасування дозволу на імміграцію
відповідачем не зазначено. У випадку
видворення позивача за кордон, її діти,
які проживають в Україні, фактично
стануть сиротами.

Позивач та її представник у судовому
засіданні позов підтримали у повному
обсязі та просили його задовольнити.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти позову заперечував,
просив відмовити у його задоволенні та
надав письмові заперечення.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши
доводи позовної заяви та дослідивши
письмові докази, заслухавши пояснення
сторін, суд вважає за необхідне
адміністративний позов задовольнити.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що в 1993 році
позивач разом з чоловіком - ОСОБА_6, та
донькою - ОСОБА_7, на законних підставах
переїхали на територію України до його
дядька на постійне місце проживання. З
листопада 1993 році всією родиною
проживали за адресою: АДРЕСА_2. В
ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась друга донька,
ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвом
про народження серії НОМЕР_1 виданим
Відділом реєстрації актів
громадського стану виконкому
Жовтневої районної ради народних
депутатів м. Дніпропетровська, про що в
книзі записів громадського стану про
народження 09 серпня 1996 року зроблено
відповідний запис № 860, та яка є
громадянкою України.

У 2000 році ОСОБА_6, згідно договору
купівлі-продажу від 24 березня 2000 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_9, придбав
квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та після
отримання посвідки був зареєстрований
у ній.

15 жовтня 2004 року Красногвардійським
районним судом м. Дніпропетровська
ухвалено рішення, яким встановлено
факт проживання ОСОБА_6 на території
України з жовтня 1995 року і по час
ухвалення рішення.

Відповідно до ЗУ «Про імміграцію» від 04
липня 2005р., УМВС України в
Дніпропетровській області позивачу
видана посвідка на постійне проживання
серії ДП № 14068, строком дії безстроково.
При цьому, судом встановлено, що
аналогічні посвідки видані чоловіку -
ОСОБА_6, серії ДП № 13605 від 31.05.2005 року, та
доньці - ОСОБА_7, серії ДП № 16041 від 17.01.2007
року строком дії безстроково.

Як підтверджується матеріалами справи,
молодша донька позивача ОСОБА_8, з 2003
року по 2007 рік навчалась в Комунальному
закладі освіти «Середня
загальноосвітня школа № 6»
Дніпропетровської міської ради
Красногвардійського району. З 01
вересня 2007 року і по теперішній час
вона навчається в НВК № 12
Красногвардійського району м.
Дніпропетровська, що підтверджується
відповідними довідками.

Старша донька позивача ОСОБА_7, з 1997 по
2007 роки навчалась в Комунальному
закладі освіти «Середньої
загальноосвітньої школи № 6». Після
закінчення школи навчалась з 2007 по 2012
рік в Державному вищому навчальному
закладі Український державний
хіміко-технологічний університет, що
підтверджується відповідними
довідками, які знаходяться в
матеріалах справи.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про імміграцію»
від 07.06.2001 року № 2491-III, імміграція - це
прибуття в Україну чи залишення в
Україні у встановленому законом
порядку іноземців та осіб без
громадянства на постійне проживання,
іммігрант - іноземець чи особа без
громадянства, який отримав дозвіл на
імміграцію і прибув в Україну на
постійне проживання, або, перебуваючи в
Україні на законних підставах, отримав
дозвіл на імміграцію і залишився в
Україні на постійне проживання.

У відповідності до абзацу 2 п. 4
Прикінцевих положень ЗУ «Про
імміграцію» вважаються такими, що
мають дозвіл на імміграцію в Україну
іноземці та особи без громадянства, які
прибули в Україну на постійне
проживання до набрання чинності цим
Законом і мають у паспорті громадянина
колишнього СРСР зразка 1974 року
відмітку про прописку або отримали
посвідку на постійне проживання в
Україні.

Відповідач при наданні посвідки на
постійне проживання в Україні в 2005
році проводив перевірку законності
залишення позивача, на постійне
проживання на території України,
підстав для відмови у наданні дозволу
на імміграцію не виявив та надав
посвідку на постійне проживання в
Україні на термін дії безстроково.

Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про правовий
статус іноземців та осіб без
громадянства» від 22.09.2011 року № 3773-VI,
іноземці та особи без громадянства,
які перебувають в

Україні на законних підставах,
користуються тими самими правами і
свободами, а також несуть такі самі
обов'язки, як і громадяни України, за
винятками, встановленими Конституцією
України, законами чи міжнародними
договорами України.

Порядок скасування дозволу на
імміграцію, виїзд і видворення за межі
України встановлений в Розділі 4 Закону
України «Про імміграцію» від 07.06.2001 №
2491-III.

Такі підстави наведені в ст. 12
вказаного Закону. Дозвіл на імміграцію
може бути скасований органом, який його
видав якщо:

-з'ясується, що його надано на підставі
свідомо неправдивих відомостей
підроблених документів чи документів,
що втратили чинність;

-іммігранта засуджено в Україні до
позбавлення волі на строк більше
одного року і вирок суду набрав
законної сили;

-дії іммігранта становлять загрозу
національній безпеці України,
громадському порядку в Україні;

-це є необхідним для охорони здоров»я,
захист прав і законних інтересів
громадян України;

-іммігрант порушив законодавство про
правовий статус іноземців та осіб без
громадянства;

-в інших випадках, передбачених
Законами України.

Порядок вилучення посвідки на постійне
проживання, виїзд і видворення за межі
України зазначений в ст. 13 Закону №
2491-ІІІ, центральний орган виконавчої
влади, що реалізує державну політику у
сфері імміграції, не пізніш як у
тижневий строк надсилає копію рішення
про скасування дозволу на імміграцію
особі, стосовно якої прийнято таке
рішення, та вилучає у неї посвідку на
постійне проживання. Особа, стосовно
якої прийнято рішення про скасування
дозволу на імміграцію, повинна виїхати
з України протягом місяця з дня
отримання копії цього рішення. Якщо за
цей час особа не виїхала з України, вона
підлягає видворенню в порядку,
передбаченому законодавством України.
У разі скасування дозволу на
імміграцію стосовно особи, яка була до
його надання визнана біженцем в
Україні, її не може бути вислано або
примусово повернуто до країни, де її
життю або свободі загрожує небезпека
через її расу, національність, релігію,
громадянство (підданство), належність
до певної соціальної групи або
політичні переконання. Якщо особа
оскаржила рішення про скасування
дозволу на імміграцію до суду, рішення
про її видворення не приймається до
набрання рішенням суду законної сили. У
разі скасування дозволу на імміграцію
та вилучення посвідки на постійне
проживання у зв'язку із засудженням до
позбавлення волі за вироком суду особа
повинна виїхати з України протягом
місяця з дня відбуття покарання. Якщо
особа, стосовно якої прийнято рішення
про відмову у наданні їй дозволу на
імміграцію, за час розгляду її заяви
втратила інші законні підстави для
перебування в Україні, на неї
поширюються положення частин другої -
четвертої цієї статті.

Проте, при прийняті оскаржуваного
рішення відповідачем не враховані усі
обставини, що мають значення для його
прийняття, а саме те, що позивач разом
зі своєю родиною проживає на території
України, не вчиняла жодних дій, які є
підставою для скасування дозволу на
імміграцію, ні до кримінальної, ні до
адміністративної відповідальності,
ані позивач, ані її рідні не
притягувались, старша донька позивача
має посвідку на постійне проживання в
Україні, молодша - неповнолітня,
взагалі, є громадянкою України. Тобто
жодних підстав, щодо скасування
посвідки, вищевказаними нормами
чинного законодавства не встановлено.

Таким чином, рішення відповідача про
скасування дозволу на імміграцію в
Україну є протиправним, а тому підлягає
скасуванню.

Відповідно до ст. 69 КАС України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна, довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Отже, суд не може вважати, що рішення
відповідача є таким, що прийнято на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що позов про визнання
протиправним та скасування рішення № 26
від 07 листопада 2013 року підлягає
задоволенню.

Керуючись ст. ст. 11, 69, 70, 71, 94, 158-163, 186, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до
Головного управління Державної
міграційної служби України в
Дніпропетровській області про
визнання протиправним та скасування
рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
рішення від 07 листопада 2013 року № 26
Головного управління Державної
міграційної служби України в
Дніпропетровській області про
скасування дозволу на імміграцію в
Україну.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили в порядку,
визначеному ст. 254 КАС України.
Відповідно до ст. 186 КАС України,
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Повний текст постанови складено 21
січня 2014 року.

Суддя О.С.
Луніна