Справа № 2а-7867/11/2670
Суддя: Амельохін В.В.
Дата ухвалення: 2011-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1 П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 жовтня 2011 року 17:15 №
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Амельохіна В.В.,
при секретарі Чупринко Н.І.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу
за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фактор
Нафтогаз»доДержавної податкової
інспекції у Голосіївському районі м.
Києва провизнання нечинними та
скасування податкового повідомлення
-рішення від 30.05.2011р.,за участю:
На підставі частини третьої статті 160
Кодексу адміністративного судочинства
України в судовому засіданні 17 жовтня
2011 року проголошено вступну та
резолютивну частини постанови.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Фактор
Нафтогаз»(далі по тексту - позивач)
звернулось з позовом до Державної
податкової інспекції у Голосіївському
районі м. Києва (далі по тексту -
відповідач) про визнання нечинними та
скасування податкового повідомлення
-рішення від 30.05.2011р.
В обґрунтування позовних вимог
пояснив, що оскаржуване податкове
повідомлення -рішення прийнято
відповідачем протиправно та з
порушення норм законодавства.
В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав.
Відповідач проти заявленого позову
заперечив, посилаючись на те, що
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення прийнято
відповідачем правомірно з врахування
Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд міста Києва, -
Державною податковою інспекцією у
Голосіївському районі м. Києва
проведено перевірку Товариства з
обмеженою відповідальністю «Фактор
Нафтогаз»за результатами якої 13.05.2011р.
складено акт №232/1-23-40-36134497 про
результати документальної невиїзної
перевірки з питань правових відносин з
період з 01.01.2011р. по 31.01.2011р. (далі по
тексту -акт перевірки).
Актом перевірки встановлено порушення
п.п. 7.4.1 п.п. 7.4.5 п. 7.4 статті 7 Закону
України "Про податок на додану
вартість" від 03.04.1997р. №168/97-ВР (із
змінами і доповненнями), що призвело до
заниження податку на додану вартість
за перевіряємий період всього у
розмірі 2 825 039грн., у тому числі: січень
2011 року в сумі 2 825 039грн.
На підставі Акту перевірки
відповідачем винесено податкове
повідомлення -рішення від 30.05.2011р.
198.6 статті 198, п. 201.1, 201.2, 201.10 статті 201
Податкового кодексу України від
02.12.2010р. №2755-VІ, позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем:
податок на додану вартість в розмірі 2
У відповіді ДПІ у Голосіївському
районі м. Києва від 25.05.2011р. №8663/10/23-40 на
заперечення позивача зазначено, що
висновки Акту перевірки від 13.05.2011р.
№232/1-23-40-36885481 викласти у наступній
редакції: в результаті перевірки
встановлені порушення: п. 198.1, 198.2, 198.3,
198.6 статті 198, статті 201 Податкового
кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VІ, ТОВ
«Фактор Ойл», що призвело до заниження
податку на додану вартість за
перевіряємий період всього у розмірі 2
825 039грн., у тому числі за січень 2011 року
в сумі 2 825 039грн.
Частиною другою статті 19 Конституції
України передбачено, що органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
Відповідно до частини третьої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Судом встановлено, що між позивачем та
ТОВ «Укройлпродукт»()
01.12.2010р. укладено договір №УП-012-15.
Відповідно до п. 1.1 Договору
постачальник (ТОВ «Укройлпродукт»)
зобов'язується передати, а покупець
(ТОВ «Фактор Нафтогаз») прийняти та
оплатити нафтопродукти в кількості,
асортименті, по цінам, в терміни,
відповідно до умов Договору і Додатків
до нього, що є невід'ємними частинами
цього Договору.

Пунктом 3.2 Договору визначено, що
одиниця виміру кількості товару та
кількості поставки кожної партії
товару, що поставляється за договором,
визначається в Додатках та/або
видаткових накладних.

В період з 01.01.2011р. по 31.01.2011р. ТОВ
«Укройлпродукт»на виконання умов
Договору було поставлено
паливно-мастильні матеріали на
загальну суму 16 950 237,00грн., в тому числі
ПДВ 2 825 039,49грн.

ТОВ «Укройлпродукт»виписані наступні
видаткові накладні, а саме: видаткова
накладна №РН-010502 від 05.01.2011р., №РН-010506
від 05.01.2011р., №РН-011401 від 14.01.2011р.,
№РН-011801 від 18.01.2011р., №РН-011802 від
18.01.2011р., №РН-012001 від 20.01.2011р., №РН-012101
від 21.01.2011р., №РН-012402 від 24.01.2011р.,
№РН-012701 від 27.01.2011р.

Відповідно до частини першої статті 201
Податкового кодексу України платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну.

Пунктом 201.10 статті 201 Податкового
кодексу України передбачено, що
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

ТОВ «Укройлпродукт»виписані наступні
податкові накладні: від 05.01.2011р. №10502,
від 14.01.2011р. №11401, від 18.01.2011р. №11803, від
20.01.2011р. №12001, від 21.01.2011р. №12101, від
24.01.2011р. №12402, від 27.01.2011р. №12701.

З матеріалів справи судом вбачається,
що ДПІ у Подільському районі м. Києва
проведена перевірка ТОВ
«Укройлпродукт»за результатами якої
29.03.2011р. складено висновок №27/23-404/37036907
про проведення аналізу діяльності з
питань дотримання вимог податкового
законодавства щодо правомірності
нарахування податкових зобов'язань та
податкового кредиту декларацій з
податку на додану вартість за період з
01.01.2011р. по 31.01.2011р.

Зазначеною перевіркою встановлено, що
на підприємстві працює 1 особа.

Додатки К1 до декларації з податку на
прибуток підприємств не подавались. В
декларації за 2010 рік (вх. ДПІ №250638 від
02.02.2011р.) підприємством задекларовано р.
7 «Сума амортизаційних відрахувань»в
сумі 0грн., що свідчить про відсутність
у підприємства основних фондів, що
використовуються у
фінансово-господарській діяльності.

На порушення вимог п. 3 статті 5 та п. 1
статті 7 Господарського кодексу
України від 16.01.2003р. №436-IV, яким
визначено: «…Суб'єкти господарювання
та інші учасники відносин у сфері
господарювання здійснюють свою
діяльність у межах встановленого
правового господарського порядку,
додержуючись вимог законодавства.».
«…Відносини у сфері господарювання
регулюються Конституцією України, цим
Кодексом, законами України,
нормативно-правовими актами
Президента України та Кабінету
Міністрів України,
нормативно-правовими актами інших
органів державної влади та органів
місцевого самоврядування, а також
іншими нормативними актами»ТОВ
«Укройлпродукт»не надано
підтверджуючих документів щодо
виникнення податкових зобов'язань, а
тому усі операції купівлі-продажу за
участю ТОВ «Укройлпродукт»не
спричиняють реального настання
правових наслідків, а отже -є
нікчемними по ланцюгу до
«вигодонабувача».

Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначена п.1.2 статті 1, п. 2.1
статті 2 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.95р. №88 і зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України від
05.06.95р. за № 168/704, де первинні документи -
це письмові свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації на їх проведення.

Відповідно до п. 3 статті 5 та п.1 статті 7
Господарського Кодексу України від
16.01.03р. №436-IV, якими визначено:
«...Суб'єкти господарювання та інші
учасники відносин у сфері
господарювання здійснюють свою
діяльність у межах встановленого
правового господарського порядку,
додержуючись вимог законодавства.».
«...Відносини у сфері господарювання
регулюються Конституцією України, цим
Кодексом, законами України,
нормативно-правовими актами
Президента України та Кабінету
Міністрів України,
нормативно-правовими актами інших
органів державної влади та органів
місцевого самоврядування, а також
іншими нормативними актами.»Пунктом 2
статті 3 Закону України від 16.07.1999 №996-XІV
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" (зі змінами та
доповненнями), встановлено, що:
"Бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку який ведеться
підприємством, фінансова, податкова,
статистична і другі види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку..."

Відповідно до статті 3 Господарського
кодексу України, під господарською
діяльністю розуміється діяльність
суб'єктів господарювання у сфері
суспільного виробництва спрямована на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг
вартісного характеру, що мають цінову
визначеність.

Господарська діяльність, що
здійснюється для досягнення
економічних і соціальних результатів
та з метою одержання прибутку, є
підприємництвом, а суб'єкти
підприємництва-підприємцями.

Згідно з п. 198.1 статті 198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г)
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.2 статті 198
Податкового кодексу України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається:

- дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до п. 201.10 статті 201
Податкового кодексу України накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання
товарів/послуг платник податку -
продавець товарів/послуг зобов'язаний
надати покупцю податкову накладну
після реєстрації в Єдиному реєстрі
податкових накладних.

Підтвердженням продавцю про прийняття
його податкової накладної та/або
розрахунку коригування до Єдиного
реєстру податкових накладних є
квитанція в електронному вигляді у
текстовому форматі, яка надсилається
протягом операційного дня.

Відповідно до п. 9.1, п. 9.2, статті 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні», п.2.4
Положення «Про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку»,
затвердженого наказом Мінфіну України
№88 первинні документи для надання їм
юридичної сили та доказовості повинні
мати обов'язкові реквізити, у тому
числі «...посада, прізвище і підписи
осіб, відповідальних за дозвіл на
здійснення господарської операції і
складання первинного документа».

Згідно з п. 201.1 статті 201 Податкового
кодексу України платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну,
у якій зазначаються в окремих рядках:

а) порядковий номер податкової
накладної;

б) дата виписування податкової
накладної;

в) повна або скорочена назва, зазначена
у статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
продавця товарів/послуг;

г) податковий номер платника податку
(продавця та покупця);

ґ) місцезнаходження юридичної особи -
продавця або податкова адреса фізичної
особи - продавця, зареєстрованої як
платник податку;

д) повна або скорочена назва, зазначена
у статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг;

е) опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг;

є) ціна постачання без урахування
податку;

ж) ставка податку та відповідна сума
податку в цифровому значенні;

з) загальна сума коштів, що підлягають
сплаті з урахуванням податку;

и) вид цивільно-правового договору.

Пунктом 16 Порядку заповнення
податкової накладної, затвердженого
Наказом Державної податкової
адміністрації України від 21.12.2010р. N969,
всі складені примірники податкової
накладної підписуються особою,
уповноваженою платником податку
здійснювати постачання товарів/послуг,
та скріплюються печаткою такого
платника податку - продавця.

Відповідно до частини першої статті 207
Господарського кодексу України
господарське зобов'язання, що не
відповідає вимогам закону, або вчинено
з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, або
укладено учасниками господарських
відносин з порушенням хоча б одним з
них господарської компетенції
(спеціальної правосуб'єктності), може
бути на вимогу однієї із сторін, або
відповідного органу державної влади
визнано судом недійсним повністю або в
частині.

Згідно з п. 2 статті 215 Цивільного
кодексу України недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин). У цьому
разі, визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається.

Відповідно до п. 1 статті 215 Цивільного
кодексу України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з п.1 статті 203 Цивільного
кодексу України зміст правочину не
може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства,
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі, правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом, правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до статті 228 Цивільного
кодексу України правочин вважається
таким, що порушує публічний порядок,
якщо він був спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним.

Згідно з частиною першою статті 216
Цивільного кодексу України недійсний
правочин не створює юридичних
наслідків, крім тих, що пов'язані з його
недійсністю. Нікчемний правочин є
недійсним в силу закону, а тому також не
створює інших наслідків, крім тих, що
пов'язані із його недійсністю.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Отже, на думку суду відповідач виконав
покладений на нього обов'язок щодо
доказування правомірності прийнятого
ним податкового повідомлення-рішення
від 30.05.2011р. №, позивачем не надано
суду достатніх беззаперечних доказів в
обґрунтування обставин, на яких
ґрунтуються його позовні вимоги, тому
адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю «Фактор
Нафтогаз»задоволенню не підлягає.

Оскільки судове рішення ухвалене на
користь суб'єкта владних повноважень,
судові витрати, відповідно з частини
другої статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, відсутні.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову Товариству з
обмеженою відповідальністю «Фактор
Нафтогаз»відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими ст.
ст. 185-187 КАС України, шляхом подання
через суд першої інстанції апеляційної
скарги.

Повний текст постанови виготовлений
24.10.2011р.

Суддя
В.В. Амельохін