Справа № 805/1413/14
Суддя: Гайдар А.В.
Дата ухвалення: 2014-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Стойко В.В.
Суддя-доповідач - Гайдар А.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2014 року
справа №805/1413/14
приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд колегією в складі

головуючого судді
Гайдара А.В.

суддів
Ханової Р.Ф.

Яковенко М.М.,

за участю секретаря судового засідання
Крамської С.О.,

за участю позивача
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засідання апеляційну скаргу
Красноармійської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
Управління Міндоходів у Донецькій
області на постанову Донецького
окружного адміністративного суду від 12
березня 2014 року по адміністративній
справі № 805/1413/14 за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 до
Красноармійської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
Управління Міндоходів у Донецькій
області про визнання дій протиправними
та скасування вимоги від 9 грудня 2013
року № Ф-29357-17, -

В С Т А Н О В И
В :

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 12 березня
2014 року по адміністративній справі №
805/1413/14 позов фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 до Красноармійської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області про визнання дій
протиправними та скасування вимоги від
09.12.2013р. № Ф-29357-17 - задоволено частково.
Визнано дії Красноармійської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міністерства доходів та видатків
України в Донецькій області по
нарахуванню єдиного соціального
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування та складанню
вимоги про сплату боргу №Ф-29357-17 від
09.12.2013 року незаконними. Скасовано
вимогу Красноармійської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міністерства
доходів та видатків України в
Донецькій області про сплату боргу
№Ф-29357-17 від 09.12.2013 року на суму 9 852,74 грн.
Стягнуто з Державного бюджету України
на користь фізичної особи - підприємця
ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1)
суми по сплаті судового збору у розмірі
121,80 грн. В решті позовних вимог
відмовлено. (арк.справи 44-45)

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції відповідач - Красноармійська
об'єднана державна податкова інспекція
Головного Управління Міндоходів у
Донецькій області звернулась з
апеляційною скаргою, пославшись на
незаконність та необґрунтованість
постанови суду першої інстанції,
прийняту с порушенням норм
матеріального права, просила постанову
суду першої інстанції скасувати і
прийняти нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог позивачу.
(арк.справи 47-50).

У судовому засіданні позивач
заперечувала проти доводів
апеляційної скарги, просила залишити
її без задоволення та рішення суду
першої інстанції без змін.

За правилами частини 1 статті 195 Кодексу
адміністративного судочинства
України, апеляційний перегляд
постанови суду першої інстанції
здійснюється в межах апеляційної
скарги.

Колегія суддів заслухавши доповідь
судді-доповідача, дослідивши матеріали
справи і обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, вважає за
необхідне апеляційну скаргу залишити
без задоволення з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що позивач - ОСОБА_3 є
фізичною особою - підприємцем,
зареєстрована як платник єдиного
внеску відповідно до свідоцтва серії
НОМЕР_2 та перебуває в Управлінні
Пенсійного фонду України в м.
Красноармійську Донецької області на
обліку як пенсіонер за віком.

В зв'язку з тим, що у позивача мається
заборгованість зі сплати єдиного
внеску, 09.12.2013 року Красноармійською
об,єднаною державною податковою
інспекцією Головного управління
Міндоходів в Донецькій області була
прийнята вимога про сплату недоїмки №
Ф - 29357-17 на суму 9 852,74 грн. Відповідно до
протоколу № 1375 від 12.01.2007р. Управлінням
Пенсійного фонду України в м.
Красноармійську Донецької області
призначено позивачу пенсію за віком, у
зв'язку з досягненням нею пенсійного
віку. Також відповідно до пенсійного
посвідчення серії НОМЕР_3 від 07.02.2007
року позивач отримує пенсію за віком з
терміном дії довічно.

Відповідно до свідоцтва платника
єдиного податку серії НОМЕР_4 позивач з
01.01.2012 року перебуває на спрощеній
системі оподаткування, що свідчить про
наявність підстав для звільнення
позивача від сплати єдиного
соціального внеску.

Статтею 67 Конституції України
встановлений обов'язок кожного
сплачувати податки і збори в порядку і
розмірах, встановлених законом.

Правові та організаційні засади
забезпечення збору та обліку єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку визначається
Законом України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» від 8
липня 2010 року № 2464-6, про щ зазначено в
його преамбулі (надалі Закон України
2464).

Статтею четвертою цього закону
визначені платники єдиного внеску. З
урахуванням статті другої, пункту
четвертого частини першої статті 4
Закону № 2464, дія цього закону
поширюється на позивача, як на платника
єдиного внеску - фізичну особу
підприємця, як особу, що обрала
спрощену систему оподаткування.

Пунктом сьомим Розділу першого Закону
України «Про внесення змін до
Податкового кодексу України та деяких
інших законодавчих актів України щодо
вдосконалення окремих норм
Податкового кодексу України» від 7
липня 2011 року № 3609-VI (далі - Закон № 3609)
внесено зміни до Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 8 липня 2010
року № 2464-VI (далі - Закон про ЄСВ), згідно
з якими статтю четверту цього Закону
доповнено частиною четвертою такого
змісту: «особи, зазначені у пункті 4
частини першої цієї статті, які обрали
спрощену систему оподаткування,
звільняються від сплати за себе
єдиного внеску, якщо вони є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримують відповідно до закону
пенсію або соціальну допомогу. Такі
особи можуть бути платниками єдиного
внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування».

Згідно з пунктом четвертим 4 частини
першої статті четвертої Закону України
№ 2464 платниками єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування є фізичні особи -
підприємці, в тому числі ті, які обрали
спрощену систему оподаткування, та
члени сімей цих осіб, які беруть участь
у провадженні ними підприємницької
діяльності. Платники внеску - приватні
підприємці, що сплачують єдиний
податок, належать до категорії
застрахованих осіб відповідно до
законодавства про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування
(частина друга статті 4 Закону).

Колегія суддів зазначає, що з
урахуванням змін, внесених Законом №
3609, зокрема пенсіонери за віком -
приватні підприємці, що сплачують
єдиний податок, більше не є платниками
єдиного внеску, в частині сплати цього
внеску за себе у зв'язку з тим, що тепер
вони не належать до числа
застрахованих осіб (в обов'язковому
порядку). Зміни, внесені Законом № 3609,
набули чинності 6 серпня 2011 року.

Правовідносини, що склались між
сторонами, регулюються нормами Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування"від 08.07.2010 року №
2464-VI (далі - Закон № 2464), Законом України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" №1058-ІV від 09.07.2003
року (далі - Закон № 1058), Законом України
"Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ
від 05.11.1991 року (далі - Закон № 1788).

Стаття 1 Закону № 1788 встановлює, що
громадяни України мають право на
державне пенсійне забезпечення за
віком, по інвалідності, у зв'язку з
втратою годувальника та в інших
випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 2 Закону № 1788, за цим
Законом призначаються трудові пенсії:
за віком; по інвалідності; в разі втрати
годувальника; за вислугу років.

Згідно зі ст. 12 Закону № 1788, право на
пенсію за віком мають жінки - після
досягнення 55 років і при стажі роботи
не менше 20 років.

З 1 січня 2004 року набрав чинності Закон
№ 1058. Відповідно до п. 16 розділу XV
"Прикінцеві положення" цього Закону, до
приведення законодавства України у
відповідність із цим Законом закони
України та інші нормативно-правові
акти застосовуються в частині, що не
суперечить цьому Закону. Положення
Закону України "Про пенсійне
забезпечення" (1788-12) застосовуються в
частині визначення права на пенсію за
віком на пільгових умовах і за вислугу
років.

Статтею 1 Закону № 1058 "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" визначене поняття
"пенсія", як - щомісячна пенсійна
виплата в солідарній системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, яку отримує
застрахована особа в разі досягнення
нею передбаченого цим Законом
пенсійного віку чи визнання її
інвалідом, або отримують члени її сім'ї
у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону №1058, за
рахунок коштів Пенсійного фонду в
солідарній системі призначаються такі
пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2)
пенсія по інвалідності внаслідок
загального захворювання (у тому числі
каліцтва, не пов'язаного з роботою,
інвалідності з дитинства); 3) пенсія у
зв'язку з втратою годувальника.

Умови призначення пенсії за віком
визначені статтею 26 Закону №1058

Згідно ст. 26 Закону №1058 (в редакції до
08.07.2011 року) особи мають право на
призначення пенсії за віком після
досягнення чоловіками 60 років, жінками
- 55 років та наявності страхового стажу
не менше п'яти років.

Таким чином, на час виникнення
заборгованості зі сплати єдиного
соціального внеску та прийняття
спірної вимоги позивач була
пенсіонером за віком у розумінні
наведених норм законодавства, оскільки
в 2011 році позивачу виповнилось 60 років.
Тобто, на момент переходу на пенсію по
втраті годувальника позивач досягла
загального пенсійного віку
встановленого ст. 26 Закону №1058, в
редакції яка діяла на момент такого
переходу.

Стосовно посилання відповідача в
апеляційній скарзі про отримання
позивачем пенсії у зв'язку із втратою
годувальника на час прийняття спірної
вимоги, колегія суддів зазначає
наступне.

Відповідно до статті 37 Закону України
№ 1788, право на пенсію в разі втрати
годувальника мають непрацездатні
члени сім'ї померлого годувальника, які
були на його утриманні (стаття 38).
Батьки і чоловік (дружина) померлого,
які не були на його утриманні, також
мають право на пенсію, якщо згодом
втратили джерело засобів до існування.
Непрацездатними членами сім'ї
вважаються: батько, мати, дружина,
чоловік, якщо вони є інвалідами або
досягли пенсійного віку, встановленого
статтею 26 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

З аналізу зазначеної статті
вбачається, що однією з вимог для
призначення пенсії в разі втрати
годувальника є непрацездатність особи,
якій така пенсія призначається.
Відповідно до зазначеної норми,
непрацездатним членом сім'ї вважається
також дружина, якщо вона досягла
пенсійного віку, встановленого статтею
26 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", тобто є пенсіонером за
віком.

З наведених положень законодавства та
встановлених обставин справи
вбачається, що позивач у вересні 2007
року мала статус пенсіонера за віком, в
зв'язку з досягненням нею пенсійного
віку в 55 років, визначеного статтею 26
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування"(в редакції до 08.07.2011 року),
скористалась наданим їй правом обирати
вид пенсійного забезпечення та
перейшла на пенсію по втраті
годувальника. При цьому, статус
"пенсіонера за віком" позивачем не
втрачений, оскільки умовою такого
переходу законом визначено набуття
права на пенсію за віком на загальних
підставах, що також підтверджується
пенсійним посвідченням в якому
зазначено вид пенсії "за віком".

Пункт 4 частини 1 статті 4 Закону № 2464
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування"встановлює, що
платниками єдиного внеску є фізичні
особи - підприємці, в тому числі ті, які
обрали спрощену систему оподаткування,
та члени сімей цих осіб, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.

Відповідно до ч.2 ст.6 Закону № 2464,
платник єдиного внеску зобов'язаний:
своєчасно та в повному обсязі
нараховувати, обчислювати і сплачувати
єдиний внесок; вести облік виплат
(доходу) застрахованої особи та
нарахування єдиного внеску за кожним
календарним місяцем і календарним
роком, зберігати такі відомості в
порядку, передбаченому законодавством;
подавати звітність до територіального
органу Пенсійного фонду у строки, в
порядку та за формою, встановленими
Пенсійним фондом за погодженням з
відповідними фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та
центральним органом виконавчої влади.

Згідно з частиною 8 статті 9 Закону № 2464,
платники єдиного внеску зобов'язані
сплачувати єдиний внесок, нарахований
за відповідний базовий звітний період,
не пізніше 20 числа місяця, що настає за
базовим звітним періодом. Єдиний
внесок підлягає сплаті незалежно від
фінансового стану платника, як
передбачено частиною 12 статті 9 Закону
№ 2464.

Частиною 4 статті 4 Закону № 2464 вказано
про те, що особи, зазначені у пункті 4
частини першої цієї статті, які обрали
спрощену систему оподаткування,
звільняються від сплати за себе
єдиного внеску, якщо вони є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримують відповідно до закону
пенсію або соціальну допомогу. Такі
особи можуть бути платниками єдиного
внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Таким чином, частиною 4 статті 4 Закону
№ 2464, визначений вичерпний перелік
осіб які звільняються від сплати за
себе єдиного внеску.

Колегія суддів погоджує висновок суду
першої інстанції, що вказаний закон
пов'язує звільнення від сплати за себе
єдиного внеску у випадку, якщо особа є
пенсіонером за віком, тобто закон не
пов'язує звільнення від сплати єдиного
внеску з отриманням пенсії за віком, що
спростовує посилання апелянта.

У згаданій нормі законодавцем
визначено особу яка звільняється від
сплати єдиного внеску, як особу, що
здобула статус пенсіонера за віком,
вказана норма не виключає осіб, які
досягли пенсійного віку, тобто є
пенсіонерами за віком, проте, отримують
пенсію по втраті годувальника, з кола
осіб, що звільняються від сплати
єдиного внеску.

Суд першої інстанції дійшов
правильного висновку що особа не має
право на отримання цієї пільги, в разі
отримання інших видів пенсій
(наприклад - по втраті годувальника),
тільки за умови не досягнення
пенсійного віку, за виключенням осіб,
які не досягли пенсійного віку, але
отримують пенсію за віком на пільгових
умовах.

Тому позивач у лютому 2007 року набула
статус пенсіонером "за віком", по
досягненню нею загального пенсійного
віку, скористалась наданим їй правом
обирати вид пенсійного забезпечення та
перейшла на пенсію по втраті
годувальника, при цьому, статус
"пенсіонера за віком" позивач не
втратила, оскільки умовою такого
переходу законом визначено набуття
права на пенсію за віком на загальних
підставах, та відповідно до ч.4 ст.4
Закону № 2464, підлягає звільненню від
сплати єдиного внеску з серпня 2011 року.

Таким чином, відповідач, приймаючи
спірну вимогу діяв не на підставі, не у
межах повноважень та не у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України і безпідставно нарахував
позивачу станом на 31 жовтня 2013 року
суму єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в розмірі 9852,74
грн. та протиправно прийняв вимогу від
09.12.2013 року № Ф-29357-17 про сплату вказаної
суми.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції обґрунтовано задовольнив
позовні вимоги в частині скасування
вимоги Красноармійською об'єднаною
державною податковою інспекцією
Головного управління Міндоходів в
Донецькій області від 09.12.2013 року №
Ф-29357-17.

В частині відмови в задоволенні
позовних вимог про зобов'язання
відповідача утриматись від подальшого
нарахування єдиного соціального
внеску рішення суду першої інстанції і
цій частині не оскаржувалось, тому
колегія суддів на підставі ч.1 ст.195 КАС
України зазначає, що в цій частині
судове рішення не є предметом
апеляційного розгляду.

На підставі викладеного, колегія
суддів вважає, що судом першої
інстанції надана правильна правова
оцінка спірним правовідносинам та
постанова прийнята з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 2, 11, 159, 160, 167, 184, 195, 197,
198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Красноармійської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного Управління
Міндоходів у Донецькій області на
постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 12 березня
2014 року по адміністративній справі №
805/1413/14 - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 12 березня
2014 року по адміністративній справі №
805/1413/14 - залишити без змін.

Повний текст ухвали виготовлений та
підписаний колегією суддів 28 квітня 2014
року.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий суддя

А.В.Гайдар

Судді

Р.Ф.Ханова

М.М.Яковенко