Справа № 817/123/14
Суддя: Одемчук Є.В.
Дата ухвалення: 2014-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:Одемчук Є.В.
УХВАЛА

іменем України

"16" квітня 2014 р.
Справа № 817/123/14

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Одемчука Є.В.

суддів:
Бучик А.Ю.

Майора Г.І.,

при секретарі
Городнюк В. М. ,

за участю представника позивача Клочек
Г.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Рівненському
районі Головного управління
Міндоходів у Рівненській області на
постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від "10" лютого
2014 р. у справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю "С.П.А.С"
до Державної податкової інспекції у
Рівненському районі Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області 3-я особа про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень - рішень ,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2014 року ТзОВ "С.П.А.С" звернулося
до адміністративного суду з позовною
заявою, в якій просило визнати
протиправними та скасувати податкові
повідомлення -рішення відповідача від
10.01.2014 року № та №.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 10 лютого 2014
року скасовано податкові
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Рівненському
районі Головного управління
Міндоходів у Рівненській області від
10.01.2014 року №, згідно з яким
позивачу визначено податкове
зобов'язання за платежем «Податок на
прибуток приватних підприємств» у сумі
48343,00 грн., з яких: 48343,00 грн. - за основним
платежем; 0 грн. - за штрафними
(фінансовими) санкціями та від 10.01.2014
року №, згідно з яким позивачу
визначено податкове зобов'язання за
платежем «Податок на додану вартість»
у сумі 52548,00 грн., з яких: 42038,00 грн. - за
основним платежем; 10510,00 грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями.

Не погоджуючись з даною постановою,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати вказану постанову та
прийняти нову, якою у задоволенні
позовних вимог відмовити.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
дослідивши докази та проаналізувавши
на підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції дійшов висновку про
те, що оскаржувані рішення відповідача
прийнятті не на підставі, не у межах
повноважень та не у спосіб, що
передбачені чинним законодавством
України.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Перевіряючи правомірність прийнятих
рішень на відповідність вимогам ч. 3 ст.
2 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд зазначає
наступне.

В період з 10.12.2013 року по 16.12.20132 року
відповідачем проведена позапланова
виїзна перевірка позивача з питань
дотримання вимог податкового
законодавства та іншого законодавства
за період з 01.08.2011 року по 30.09.2011 року по
взаємовідносинах з ТОВ «Кітіллар» в
серпні, вересні 2011 року.

За результатами вказаної перевірки,
складено акт № 128/22-141/37154467 від 23.12.2013
року, в якому зафіксовано порушення
позивачем:

- п.44.1 ст.44, п. 138.2 ст.138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст.139
Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податок на
прибуток за III квартал 2011 року у сумі 48343
грн.;

- п.198,1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового
кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI, в
результаті чого занижено податок на
додану вартість на загальну суму 42038
грн., в тому числі: за серпень 2011р. в сумі
24658 грн., за вересень 2011р. в сумі 17380 грн.

На підставі результатів вказаної
перевірки 10.01.2014 року прийнято
податкове повідомлення - рішення
№ яким позивачу визначено
податкове зобов'язання за платежем
«Податок на прибуток приватних
підприємств» у сумі 48343,00 грн., з яких:
48343,00 грн. - за основним платежем; 0 грн. -
за штрафними (фінансовими) санкціями та
податкове повідомлення - рішення
№, згідно з яким позивачу
визначено податкове зобов'язання за
платежем «Податок на додану вартість»
у сумі 52548,00 грн., з яких: 42038,00 грн. - за
основним платежем; 10510,00 грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями.

Надаючи правову оцінку оскаржуваним
рішенням, колегія суддів зазначає
наступне.

Судом встановлено, що у серпні та
вересні 2011 року, на підставі усної
домовленості, позивач придбавав у ТзОВ
«Кітіллар» протипожежні засоби та
обладнання на загальну суму 252229,54 грн.,
в тому числі ПДВ 42038 грн.

На виконання умов договору позивачу
виписані видаткові накладні: №827 від
16.08.2011 року на суму 120000,00 грн., в тому
числі ПДВ 20000,00 грн., №1110 від 31.08.2011 року
на суму 27949,54 грн., в тому числі ПДВ 4658,26
грн., №1542 від 28.09.2011 року на суму 60000,00
грн., в тому числі ПДВ 10000,00 грн., №1564 від
30.09.2011 року на суму 44280,00 грн., в тому
числі ПДВ 7380,00 грн., які підписані
представниками покупця та продавця.

Оплата за придбаний товар
здійснювалась позивачем у
безготівковій формі шляхом
перерахування коштів на рахунки
постачальника Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кітіллар» згідно з
платіжними дорученнями: від 15.08.2011 року
№431 на суму 120000,00 грн., від 06.09.2011 року
№490 на суму 27949,54 грн., від 28.09.2011 року №538
на суму 60000,00 грн., від 17.10.2011 року №577 на
суму 44280,00 грн.

Факт виконання договору за вказаний
період підтверджуються, висновком
державної санітарно-епідеміологічної
експертизи від 27.03.2009 року за
№05.03.02-03/17343 та сертифікатами
відповідності №040529 серії ВВ, що
посвідчують відповідність даної
продукції вимогам санітарного
законодавства України та встановленим
стандартам до їх якості, які
супроводжували відповідний товар та
були передані контрагентом разом з
поставленою продукцією позивачу,
податковими та видатковими накладними,
довідкою про взаєморозрахунки з
постачальником, доказами подальшого
використання позивачем, придбаних
товарно-матеріальних цінностей, у
господарській діяльності.

Витрати на оплату товарів, придбаних у
ТТзОВ «Кітіллар», у сумі 210188 грн.
віднесені позивачем до складу валових
витрат за ІІ-ІІІ квартал 2011 року та
відображені у податковій декларації з
податку на прибуток за ІІ-ІІІ квартал
2011 року, а сума податку на додану
вартість на підставі податкових
накладних, виданих ТзОВ «Кітіллар», у
сумі 42038 грн. включена до складу
податкового кредиту податкових
декларацій з податку на додану
вартість позивача за серпень 2011 року у
сумі 24658 грн. та за вересень 2011 року у
сумі 17380 грн.

Податковий кодекс України регулює
відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів, зокрема,
визначає вичерпний перелік податків та
зборів, що справляються в Україні, та
порядок їх адміністрування, платників
податків та зборів, їх права та
обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства (пункт 1.1
статті 1 Податкового кодексу України).

Розділ ІІІ, V Податкового кодексу
України, встановлено порядок
формування платниками податків
валових витрат та податкового кредиту
з податку на додану вартість та
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток підприємств і
податком на додану вартість.

Відповідно до підпункту 134.1.1. пункту 134.1
статті 134 Податкового кодексу України
об'єктом оподаткування податком на
прибуток є прибуток із джерелом
походження з України та за її межами,
який визначається шляхом зменшення
суми доходів звітного періоду,
визначених згідно зі статтями 135-137
цього Кодексу, на собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та суму інших витрат
звітного податкового періоду,
визначених згідно зі статтями 138-143
цього Кодексу, з урахуванням правил,
встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Згідно пункту 135.1. статті 135 Податкового
кодексу України доходи, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, включаються до доходів
звітного періоду за датою, визначеною
відповідно до статті 137, на підставі
документів, зазначених у пункті 135.2
цієї статті, та складаються з доходу
від операційної діяльності, який
визначається відповідно до пункту 135.4
цієї статті та інших доходів, які
визначаються відповідно до пункту 135.5
цієї статті, за винятком доходів,
визначених у пункті 135.3 цієї статті та у
статті 136 цього Кодексу. У
відповідності до пункту 135.2. статті 135
Податкового кодексу України доходи
визначаються на підставі первинних
документів, що підтверджують отримання
платником податку доходів,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього кодексу.

Згідно п. 138.1. ст. 138 ПК витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат,
визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

В силу вимог п.138.2 ст.138 Податкового
кодексу України витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Відповідно до вимог пп.139.1.9 п.139.1 ст.139
Податкового кодексу України до складу
витрат не включаються витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Усі витрати позивача підтверджені
первинними документами відповідно до
вимог Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" та Податкового
кодексу України, які є підставою для
бухгалтерського та податкового обліку.

Отже, виходячи з викладеного, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про правомірність
позивача щодо віднесення до складу
витрат придбаних матеріальних
цінностей у ТзОВ «Кітіллар».

Щодо формування податкового кредиту
із суми ПДВ, сплачений позивачем за
придбаний у ТзОВ «Кітіллар»
матеріальні цінності, колегія суддів
зазначає.

Правовідносини, що виникають у зв'язку
з формуванням платником податку на
додану вартість податкового кредиту,
регулюються ст. 198 Податкового кодексу
України від 02.12.2010 року №2755-VІ (у
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) (надалі -
Кодекс).

Так, згідно п. 198.1 ст. 198 Кодексу
визначено, що право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі, зокрема, здійснення операцій з
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг.

Відповідно до п. 198.3 цієї ж статті
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку та придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Приписами п. 198.6 ст. 198 Кодексу
передбачено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначено п.1.2 ст. 1, п.2.1 ст.2
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.95р. зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України від
05.06.95р. за № 168/704, первинні документі - це
письмові свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації на їх проведення.

Статтею 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" встановлено
вимоги до первинних документів, які є
підставою для бухгалтерського та
податкового обліку. Відповідно до
даної статті, підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Дія контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Податковим кодексом України або ж
іншим нормативно-правовим актом не
встановлено будь-яких обмежень, ніж
наявність належним чином оформленої
податкової накладної, щодо включення
до податкового кредиту суми сплаченого
податку.

Пунктом 201.1 статті 201 Податкового
кодексу України передбачено, що
платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою податкову
накладну.

Податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту (п.
201.10 Податкового кодексу України).

Усі господарські операції
підтверджені первинними документами
позивача відповідно до вимог Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні" та
Податкового кодексу України, які є
підставою для бухгалтерського та
податкового обліку.

Зазначені документи, підтверджують
взаємовідносини позивача з
контрагентом, містять всі обов'язкові
реквізити, що передбачені для даного
виду господарських операцій, містять
необхідні відомості про господарську
операцію, підтверджують реальність
руху активів учасників правовідносин,
а відтак є первинними в розумінні
закону.

Посилання податкового органу на
нікчемність укладених договорів між
позивачем і ТзОВ «Кітіллар» є також
безпідставними.

Підставою для недійсності правочину,
відповідно до ст. 215 ЦК України, є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Згідно із ст. 228 ЦК України, правочин,
який порушує публічний порядок, є
нікчемним. Правочин вважається таким,
що порушує публічний порядок, якщо він
був спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним.

Статтею 207 ГК України встановлено, що
господарське зобов'язання, котре не
відповідає вимогам закону, або вчинено
з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, або
укладено учасниками господарських
відносин з порушенням хоча б одним з
них господарської компетенції
(спеціальної правосуб'єктності), може
бути на вимогу однієї із сторін, або
відповідного органу державної влади
визнано судом недійсним повністю або в
частині.

Відповідно до презумпції
правомірності правочину всі укладені
між сторонами правочини є чинними, якщо
їх недійсність прямо не встановлена
законом (нікчемні правочини). В усіх
інших випадках питання про недійсність
правочину має бути встановлено судом
на підставі заяви зацікавленої особи
після повного та всебічного розгляду
питання про недійсність такого
правочину. Про недійсність правочину
ухвалюється судове рішення.

Угода, укладена між позивачем та ТзОВ
«Кітіллар» спрямована на реальне
настання правових наслідків, що
обумовлене ними, не містить положень,
які б суперечили вимогам чинного
законодавства або інтересам сторін, а
волевиявлення сторін правочину є
вільне і відповідає їхній внутрішній
волі, що відповідає загальним вимогам,
встановленим статтею 203 ЦКУ, додержання
яких є необхідним для чинності
правочину.

Висновки податкового органу,
викладені в акті, на підставі якого
прийнято оспорюване податкове
повідомлення - рішення, ґрунтуються
лише на припущеннях, не підтверджених
первинними документами.

З урахуванням законодавчого
регулювання спірних правовідносин та
встановлених у справі обставини щодо
дотримання позивачем усіх визначених
Податковим кодексом України умов для
включення сплаченого в ціні придбаних
товарів податку на додану вартість до
складу податкового кредиту
підприємства та при наявності належним
чином складених податкових накладних,
виданих платником податку на додану
вартість, суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про
обґрунтованість доводів позивача щодо
протиправності оскаржуваних
податкових повідомлень - рішень
апелянта.

Враховуючи вищенаведене, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
задоволення позовних вимог в повному
обсязі.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду і не
впливають на правильність прийнятого
рішення, яке постановлено з
додержанням вимог матеріального та
процесуального права, підстави для
його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Рівненському
районі Головного управління
Міндоходів у Рівненській області
залишити без задоволення, а постанову
Рівненського окружного
адміністративного суду від "10" лютого
2014 р. - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
її в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)
Є.В.Одемчук

судді: (підпис)
А.Ю.Бучик

(підпис)
Г.І. Майор

З оригіналом згідно: суддя
________________________________ Є.В.Одемчук

Повний текст cудового рішення
виготовлено "16" квітня 2014 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Товариство з
обмеженою відповідальністю "С.П.А.С"
вул.Барона Штейнгеля,
1/д,с.Городок,Рівненський район,
Рівненська область,35331

3- відповідачу/відповідачам: Державна
податкова інспекція у Рівненському
районі Головного управління
Міндоходів у Рівненській області вул.
Відінська,8,м.Рівне,33028

4-третій особі: - ,