Справа № 826/18481/13-а
Суддя: Парінов А.Б.
Дата ухвалення: 2014-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
інстанції: Григорович П.О.
Суддя-доповідач: Парінов А.Б.
У Х В А Л А

Іменем України

17 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Грибан І.О., Губської О.А.,

при секретарі судового засідання
Арсенійчук М.В.,

за участю представників сторін:

від позивача Козін А.В.,

від відповідача Білоцька Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю «Інструмз» на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 25 лютого 2014 року у
справі за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю «Інструмз»
до Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві (далі
по тексту - відповідач) про скасування
податкових повідомлень-рішень
відповідача 24.07.2013 №№, .

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 25
лютого 2014 року у задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим
рішенням, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
оскаржувану постанову та прийняти нове
рішення, яким позов задовольнити.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що
суд першої інстанції при винесенні
оскаржуваного рішення неправильно
застосував норми матеріального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи та
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, а постанову
суду - без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
посадовими особами відповідача було
проведено документальну позапланову
невиїзну перевірку позивача з питань
дотримання вимог податкового
законодавства по взаємовідносинах з
ТОВ «Інженерно-будівельна компанія
«Аркон» за період березень 2012 року.

Результати перевірки відображено в
акті від 09.07.2013 № 281/22-40/35393073, в якому
контролюючим органом встановлено
порушення позивачем вимог п. 198.3, п. 198.6
ст. 198, п.200.1 ст. 200 Податкового кодексу
України, внаслідок чого донараховано
податку на додану вартість за період
березень 2012 року на загальну суму 8925
грн., та п.п. 14.1.27 п. 14.1, пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14,
п. 137.1 ст. 137, п. 138.2 ст. 138, п. 138.4 ст. 138, пп.
139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу
України, що призвело до заниження
податку на прибуток за період І кв. 2012
року у сумі 9020 грн.

На підставі акта перевірки від 09.07.2013 №
281/22-40/35393073відповідачем 24.07.2013 прийнято
наступні податкові
повідомлення-рішення:

- № , яким позивачу за порушення
п.п.138.2, 139.1.1 ПК України збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
«податок на прибуток приватних
підприємств» на загальну суму 11275грн., в
т.ч. за основним платежем в сумі 9020грн.,
штрафними (фінансовими) санкціями в
сумі 2255грн.;

- № , яким позивачу за порушення
п.п.198.3, 198.6 ПК України збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
«податок на додану вартість» на
загальну суму 11156грн., в т.ч. за основним
платежем в сумі 8925грн., штрафними
(фінансовими) санкціями в сумі 2231грн.

Вважаючи вказані податкові
повідомлення-рішення протиправними,
позивач звернувся до суду з позовом про
їх скасування.

Приймаючи рішення про відмову в
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з того, що
господарські операції позивача з ТОВ
«ІБК «Аркон» в період, що перевірявся,
не мали реального характеру та прийшов
до висновку, що визначення
контролюючим органом підприємству
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість та податку на прибуток
є правомірним.

Колегія суддів погоджується з
наведеним висновком суду першої
інстанції з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
заявлені позивачем суми бюджетного
відшкодування за період, що
перевірявся, за висновками
контролюючого органу не підлягають
відшкодуванню, оскільки договір,
укладений позивачем з ТОВ «ІБК «Аркон»,
носить безтоварних характер.

Колегія суддів звертає увагу, що
наслідки в податковому обліку платника
податків створюють лише реально
вчинені господарські операції, тобто
такі, що пов'язані з рухом активів,
зміною зобов'язань чи власного
капіталу платника, та відповідають
змісту, відображеному в укладених
платником податку договорах.

Таким чином, в даному випадку
дослідженню підлягає реальність
господарських операцій, що є підставою
для виникнення права на податковий
кредит та/або бюджетне відшкодування;
добросовісність дій платника податку,
яка полягає у відповідності вчинених
ним дій господарській меті, а також
реальність усіх даних, наведених у
документах, що надають право на
податковий кредит та/або бюджетне
відшкодування.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи,
15 грудня 2011 між позивачем (замовник) та
ТОВ «ІБК «Аркон» укладено договір №15/12,
згідно з умовами якого підрядник
зобов'язується виконати на свій ризик
монтажні роботи із влаштування систем
вентиляції і системи водовідведення
будівлі на об'єкті «Відновлення
футбольного поля ДФСК «Локомотив» по
Стадіонному провулку, 10/2 в м. Києві -
Будівля побутових приміщень», а
замовник зобов'язується прийняти і
оплатити роботи.

На підтвердження виконання ТОВ «ІБК
«Аркон» монтажних робіт позивачем до
матеріалів справи надано: акт №1 від
31.03.2012 приймання виконаних будівельних
робіт форми КБ-2в та податкову накладну
від 14.03.2012 №2.

Крім цього, судом першої інстанції
встановлено, що 16.12.2011 між позивачем
(підрядник) та ДТГО «Південно-Західна
залізниця» (замовник) укладено договір
підряду №113337/НЮ, який за своїм змістом
є ідентичним Договору №15/12 від 15.12.2011.

Відповідно до умов договору №113337/НЮ
позивач зобов'язується виконати на
свій ризик монтажні роботи із
влаштування системи вентиляції і
системи водовідведення будівлі на
об'єкті «Відновлення футбольного поля
ДФСК «Локомотив» по Стадіонному
провулку, 10/2 в м. Києві - Будівля
побутових приміщень», а замовник
зобов'язується прийняти і оплатити
роботи.

Тобто, по суті договір №15/12 від 15.12.2011 є
договором субпідряду стосовно
договору №113337/НЮ, оскільки
зобов'язання по виконанню робіт на
Об'єкті позивачем передоручено ТОВ
«ІБК «Арком».

Акт приймання виконаних будівельних
робіт ф.КБ-2в за березень 2012 за основним
договором №113337/НЮ (між первинним
замовником ДТГО «Південно-Західна
залізниця» і ТОВ «Інструмз») підписано
15.03.2012.

Акт №1 від 31.03.2012 приймання виконаних
будівельних робіт форми КБ-2в за
договором №15/12 (між ТОВ «ІБК «Аркон» і
ТОВ «Інструмз») підписано 31.03.2012, тобто
пізніше, ніж за основним договором.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що роботи із
влаштування систем вентиляції і
системи водовідведення будівлі на
об'єкті «Відновлення футбольного поля
ДФСК «Локомотив» по Стадіонному
провулку, 10/2 в м. Києві - Будівля
побутових приміщень» фактично були
виконані позивачем.

Наведене підтверджується і тим, що
згідно п.15.1 Договору №113337/НЮ від 16.12.11
жодна зі сторін за даним договором не
має права передавати свої права та
обов'язки за цим договором третій
стороні (тобто ТОВ «ІБК «Аркон») без
письмової згоди іншої сторони.

Письмова згода ДТГО «Південно-західна
залізниця» на залучення до виконання
робіт ТОВ «ІБК «Аркон» в матеріалах
справи відсутня.

При цьому, відсутні докази виконання
цих робіт ТОВ «ІБК «Аркон», зважаючи
також і на те, що податковим органом за
наслідками перевірки ТОВ «ІБК «Аркон»
встановлено кількість працівників - 1
особа, встановлено відсутність
основних засобів для здійснення
господарської діяльності.

Проаналізувавши матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що надані первинні документи не є
достатніми доказами фактичного
здійснення господарських операцій.

Відтак, виходячи з встановлених судом
обставин та наведених вище норм
законодавства у їх сукупності, суд
приходить до висновку про
недоведеність наявності сукупності
умов, обставин та підстав (фактичного
виконання спірних операцій саме
контрагентом позивача) з якими
наведені вище норми законодавства
пов'язують можливість правомірного
формування спірних сум податкових
вигод та, відповідно, про відсутність у
позивача підстав для їх формування.

Суд у взаємозв'язку з наведеним також
враховує, що наявність оплати на
користь контрагента сама по собі не є
підтвердженням фактичного здійснення
операцій та в даному випадку -
самостійною підставою для формування
спірних сум податкових вигод, оскільки
рух цих коштів, виходячи з
вищенаведеного, не забезпечений
зв'язком з господарською діяльністю
учасників спірних операцій.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що операції позивача з ТОВ
«ІБК «Аркон» не мали реального
характеру, оскільки не підтверджуються
необхідними документами.

Згідно з пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України податковий кредит -
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1. Податкового
кодексу України (у редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г)
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.2. ст. 198 ПК України
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: або
дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг; або дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Водночас відповідно до п.198.3 ст. 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно п. 198.6. Податкового кодексу
України не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими порушенням вимог ст. 201
цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201
цього Кодексу. У разі коли на момент
перевірки платника податку органом
державної податкової служби суми
податку, попередньо включені де складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

Проаналізувавши встановлені фактичні
обставини справи на підставі наведених
норм законодавства, колегія суддів
приходить до висновку, що надані
позивачем первинні документи не
підтверджують реальне здійснення
господарських операцій між позивачем
та ТОВ «ІБК «Аркон» у спірний період
та наявність господарської мети при їх
здійсненні.

Виходячи з викладеного, колегія суддів
приходить до висновку, що право
позивача на отримання податкового
кредиту не підтверджене належними
доказами, а тому висновок відповідача
про порушення позивачем вимог п. 198.3 ст.
198 Податкового кодексу України
внаслідок завищення від'ємного
значення з податку на додану вартість
відповідає дійсним обставинам справи.

Перевіряючи висновок податкового
органу про порушення позивачем вимог
138.1.1 п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу
України, колегія суддів виходить з
наступного.

Відповідно до підпункту 138.1.1 п. 138.1 ст. 138
Податкового кодексу України, витрати
операційної діяльності включають:
собівартість реалізований товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та
інших витрат беруться для визначення
об'єкта оподаткування з урахуванням
пунктів 138.2, 138.1 даної статті, пунктів
140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших
статей цього Кодексу, які прямо
визначають особливості формування
витрат платника податку.

Згідно з пунктом 138.2 ст. 138 Податкового
кодексу України, витрати які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визначаються на основі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами, ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
даного Кодексу.

Таким чином, враховуючи наведене,
колегія суддів приходить до висновку,
що витрати, понесені позивачем за
період, що перевірявся, при веденні
фінансово-господарської діяльності з
ТОВ «ІБК «Аркон» не повинні приймати
участь у формуванні об'єкта
оподаткування з податку на прибуток
підприємства за цей період, оскільки не
підтверджуються відповідними
первинними документами.

Наявність порушень податкового
законодавства, що була встановлена
відповідачем під час проведення
перевірки, є приводом для застосування
до відповідачів відповідальності,
згідно з вимогами законодавства у
сфері оподаткування, що і було зроблено
податковим органом шляхом винесення
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції повно
та всебічно, оцінивши фактичні
обставини справи, з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
дійшов вірного висновку про відмову в
задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги позивача
висновки суду першої інстанції не
спростовують та відхиляються судом
так, як є помилковими.

Згідно з ст. ст. 198, 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «Інструмз»
залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 25 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення (ч.5 ст.254 КАС України)та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів в касаційному порядку шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя

А.Б. ПаріновСудді
І.О. Грибан О.А. Губська

Ухвалу в повному обсязі виготовлено
22.04.2014 року

.

Головуючий суддя
Парінов А.Б.

Судді:
Грибан І.О.

Губська О.А.