Справа № 820/6050/13-а
Суддя: Цуркан М.І.
Дата ухвалення: 2014-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" квітня 2014 р. м. Київ
К/800/671/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Цуркана М.І. (головуючий);
Чалого С.Я.; Черпіцької Л.Т.,
розглянувши у попередньому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Спільного підприємства
«Украінская Восточная Рибная
Компанія» Товариство з обмеженою
відповідальністю до Харківської
митниці Міндоходів, Головного
управління Державної казначейської
служби України у Харківській області
про скасування рішень, стягнення
коштів, що переглядається за
касаційною скаргою Харківської
митниці Міндоходів на постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 2 жовтня 2013
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 2 грудня 2013 року,

у с т а н о в и л а :

У липні 2013 року СП «Украінская
Восточная Рибная Компанія»
(Підприємство) звернулося до суду з
позовом до Харківської митниці
Міндоходів (Митниця), Головного
управління Державного казначейства
України у Харківській області про
скасування рішення про визначення
митної вартості та картки відмови у
митному оформленні та стягнення
коштів.

Зазначали, що оскаржуваним рішенням
Митниці від 20 червня 2013 року визначено
митну вартість ввезеного позивачем
товару (скумбрія заморожена) за шостим
(резервним) методом, та відмовлено у
прийнятті митної декларації
Підприємства у зв'язку з таким
коригуванням.

Посилаючись на те, що надали митному
органу усі необхідні документи, що
підтверджують достовірність
визначення митної вартості за ціною
контракту, а внаслідок коригування
вартості Підприємство надмірно
сплатило митних платежів на суму 21 180,46
грн, просили стягнути вказану суму з
Державного бюджету України, скасувавши
рішення Митниці від 20 червня 2013 року №
807010001/2013/000026/1 та картку відмови у
митному оформленні від 20 червня 2013 року
№ 807010001/2013/00028.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 2 жовтня 2013
року, залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 2 грудня 2013
року, позов задоволено.

У касаційній скарзі Митниця,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального
права, просить оскаржувані рішення
скасувати, а у задоволенні позову
відмовити.

Заслухавши доповідача, перевіривши
оскаржувані рішення судів та матеріали
справи в межах доводів касаційної
скарги, колегія суддів вважає, що
скарга задоволенню не підлягає.

Судами встановлено, що відповідно до
зовнішньоекономічного контракту з W.Van
der Zwan and Zn.B.V. (Нідерланди) у червні 2013
року позивачем ввезено на митну
територію України партію скумбрії
замороженої та задекларовано її
вартість у розмірі 370 772,17 грн (з
урахуванням транспортних витрат).

На підтвердження заявленої вартості,
окрім митної декларації, Підприємство
надало Митниці такі документи:
міжнародну автомобільну накладну (CMR);
книжку МДП; рахунок - фактуру про
надання транспортно-експедиційних
послуг; рахунок-фактуру (інвойс);
зовнішньоекономічний договір з W.Van der
Zwan and Zn.B.V.; договір про перевезення
товару; ветеринарні свідоцтва та
висновок державної
санітарно-епідеміологічної
експертизи; довідку про проведення
декларування валютних цінностей,
доходів та майна; сертифікат
відповідності; декларацію виробника;
підтвердження законності вилучених
водних біоресурсів із середовища їх
існування; інформацію про позитивні
результати здійснення
санітарно-епідеміологічного контролю
товару; інформацію про позитивні
результати здійснення фітосанітарного
контролю товару та радіологічного
контролю товару транспортних засобів;
сертифікат про походження товару;
єдиний уніфікований документ на
розміщення та тимчасове зберігання
товарів; копію митної декларації
країни відправлення.

Додатково Митниця витребувала у
декларанта договір (угоду, контракт) із
третіми особами, пов'язаний з договором
(угодою, контрактом) про поставку
товарів, митна вартість яких
визначається; рахунки про здійснення
платежів третім особам на користь
продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); рахунки
про сплату комісійних, посередницьких
послуг, пов'язаних із виконанням умов
договору (угоди, контракту); виписку з
бухгалтерської документації;
ліцензійний чи авторський договір
покупця, що стосується оцінюваних
товарів та є умовою продажу оцінюваних
товарів; каталоги, специфікації,
прейскуранти (прайс-листи) виробника
товару; копію митної декларації країни
відправлення; висновки про якісні та
вартісні характеристики товарів,
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями, та/або
інформацію біржових організацій про
вартість товару або сировини.

Після усних консультацій та пояснень
щодо неможливості подання додаткових
документів, 20 червня 2013 року Митницею
відмовлено в митному оформленні
ввезеного товару та винесено
оскаржуване рішення про визначення
митної вартості, в якому встановлено її
розмір на рівні 479 403,10 грн. При цьому
застосований шостий (резервний) метод
визначення митної вартості. Цього ж дня
складена картка відмови у митному
оформленні № 807010001/2013/00028.

Різниця у розмірі митних платежів між
ціною, задекларованою Підприємством,
та ціною, що скоригована Митницею,
становить 21 180,46 грн. Позивач
сплатив вказані кошти у повному обсязі,
а імпортовані товари випущені у
вільний обіг.

Також встановлено, що у травні 2013 року
позивач ввозив на митну територію
України такий же товар за цим же
зовнішньоекономічним контрактом, а
Митницею прийнята вартість, визначена
за першим методом.

Задовольнивши позов, суд першої
інстанції, з висновком якого погодився
і апеляційний суд, виходив з того, що
надані Підприємством документи
підтверджують достовірність
визначення митної вартості товару
відповідно до ціни контракту. Також
зазначили, що Митниця не обґрунтувала
та не навела доказів щодо необхідності
застосування шостого методу, особливо
за умов, коли позивач уже ввозив товар
за цим же зовнішньоекономічним
контрактом, а Митницею приймалась
вартість, визначена за першим методом.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що доводи, викладені в касаційній
скарзі, висновків судів не
спростовують.

Відповідно до статті 49 Митного кодексу
(МК) України від 13 березня 2012 року №4496-VI
митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 54 МК України передбачено, що
контроль правильності визначення
митної вартості товарів здійснюється
органом доходів і зборів під час
проведення митного контролю і митного
оформлення шляхом перевірки числового
значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення
митної вартості товарів за основним
методом - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється органом
доходів і зборів шляхом перевірки
розрахунку, здійсненого декларантом.

Відповідно до частини третьої статті 54
МК України за результатами здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості товарів орган доходів
і зборів визнає заявлену декларантом
або уповноваженою ним особою митну
вартість чи приймає письмове рішення
про її коригування відповідно до
положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно з частиною шостою статті 54 МК
України орган доходів і зборів може
відмовити у митному оформленні товарів
за заявленою декларантом або
уповноваженою ним особою митною
вартістю виключно за наявності
обґрунтованих підстав вважати, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів, у разі: невірно
проведеного декларантом або
уповноваженою ним особою розрахунку
митної вартості; неподання декларантом
або уповноваженою ним особою
документів згідно з переліком та
відповідно до умов, зазначених у
частинах другій - четвертій статті 53
цього Кодексу, або відсутності у цих
документах всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари; невідповідності обраного
декларантом або уповноваженою ним
особою методу визначення митної
вартості товару умовам, наведеним у
главі 9 цього Кодексу; надходження до
органу доходів і зборів документально
підтвердженої офіційної інформації
органів доходів і зборів інших країн
щодо недостовірності заявленої митної
вартості.

Частиною сьомою статті 54 МК України
передбачено, що у разі, якщо під час
проведення митного контролю орган
доходів і зборів не може аргументовано
довести, що заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів, у тому числі невірно
визначено митну вартість товарів,
заявлена декларантом або
уповноваженою ним особою митна
вартість вважається визнаною
автоматично.

Таким чином, законодавець
запропонував таку конструкцію
регулювання митних відносин, якою
презюмується правильність визначення
митної вартості декларантом, у випадку,
якщо не доведено інше.

Згідно з положеннями частин першої та
другої статті 53 МК України у випадках,
передбачених цим Кодексом, одночасно з
митною декларацією декларант подає
органу доходів і зборів документи, що
підтверджують заявлену митну вартість
товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну
вартість товарів, є декларація митної
вартості, зовнішньоекономічний
договір (контракт), рахунок-фактура
(інвойс), банківські платіжні документи
(якщо рахунок сплачено); інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;
транспортні (перевізні) документи;
копія імпортної ліцензії, якщо імпорт
товару підлягає ліцензуванню; якщо
здійснювалося страхування, - страхові
документи, а також документи, що
містять відомості про вартість
страхування.

За правилами частини третьої цієї ж
статті у разі якщо зазначені документи
містять розбіжності, наявні ознаки
підробки або не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари, декларант або
уповноважена ним особа на письмову
вимогу органу доходів і зборів
зобов'язані протягом 10 календарних
днів надати (за наявності) такі
додаткові документи: договір (угоду,
контракт) із третіми особами,
пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); рахунки
про сплату комісійних, посередницьких
послуг, пов'язаних із виконанням умов
договору (угоди, контракту); виписку з
бухгалтерської документації;
ліцензійний чи авторський договір
покупця, що стосується оцінюваних
товарів та є умовою продажу оцінюваних
товарів; каталоги, специфікації,
прейскуранти (прайс-листи) виробника
товару; копію митної декларації країни
відправлення; висновки про якісні та
вартісні характеристики товарів,
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями, та/або
інформація біржових організацій про
вартість товару або сировини.

Таким чином, право митного органу на
витребування додаткових документів не
є абсолютним, а виникає за наявності
хоча б однієї з таких підстав: надані
декларантом документи містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари.

З наведеним висновком кореспондуються
положення пункту 2 частини п'ятої
статті 54 Митного кодексу України, за
змістом якої Митниця має право
письмово запитувати від декларанта або
уповноваженої ним особи встановлені
статтею 53 цього Кодексу додаткові
документи та відомості лише у випадках,
встановлених цим Кодексом.

З пояснень Митниці вбачається, що
єдиною причиною вважати здійснений
позивачем розрахунок митної вартості
невірним було порушення порядку
визначення витрат на транспортування.
Зокрема, позивач надав договір
перевезення товару з фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_4 В той же час,
згідно з договором між ОСОБА_4 та ТОВ
«Транс-Логістик», фактичним
перевізником є назване товариство, а
ОСОБА_4 виступає як експедитор. Тому
Митниця вважає що до вартості,
визначеної позивачем, не включені
витрати на експедирування товару.

Наведене твердження вбачається
надуманим, оскільки ґрунтується
виключно на назвах цивільно-правових
договорів, а не їх змісті. Зокрема,
серед обов'язків ОСОБА_4 за відповідним
договором перевезення є забезпечення
усього комплексу дій, метою яких є
доставка імпортованого товару на митну
територію України. Укладення ОСОБА_4
договорів з третіми особами на
виконання первісного договору
перевезення є лише способом
здійснення господарської діяльності, а
у Митниці не було підстав вважати, що
ціна таких похідних догорів має
відношення до митної вартості
декларованих позивачем товарів.

При цьому, перелік витребуваних
Митницею у позивача документів дає
підстави вважати дії Митниці такими, що
не відповідають принципу
розсудливості. Зокрема, перелік
частково повторює уже надані
Підприємством документи, наприклад
щодо витребування копії митної
декларації країни відправлення.
Частина затребуваних документів
об'єктивно не стосується товарів, які
імпортуються, зокрема ліцензійний чи
авторський договір покупця. Це
свідчить про формальний підхід митного
органу до перевірки правильності
заявленої митної вартості.

Як встановлено судами та
підтверджується матеріалами справи,
надані позивачем документи не містять
суперечностей та ознак підробки, а
також містять усі необхідні відомості,
що підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів.
Крім того, під час судового розгляду
справи Підприємством надані
банківські документи щодо оплати
товару.

Зазначене свідчить про правильність
висновків судів та необґрунтованість
сумніву Митниці у задекларованій
позивачем вартості товарів.

За обставин, коли в травні 2013 року
відповідачем прийнято митну вартість,
визначену Підприємством за методом
ціни договору, при декларуванні такого
ж товару за цим же
зовнішньоекономічним договором,
висновки судів щодо протиправності
оскаржуваних рішення та картки відмови
є обґрунтованими.

Також правильними вбачаються висновки
судів про можливість стягнення митних
платежів, надмірно сплачених
Підприємством.

Це твердження ґрунтується на тому, що
матеріалами справи підтверджується
правильність визначення позивачем
митної вартості товару за ціною
контракту, а внаслідок протиправних
рішень Митниці Підприємство
безпідставно сплатило кошти в сумі 21
180,46 грн.

Доводи касаційної скарги щодо
неможливості стягнення коштів,
оскільки позивач не звертався до
Митниці із відповідною заявою, не
приймаються до уваги. Положення статті
301 МК України, на яку посилається
відповідач, визначають порядок
повернення помилково та/або надміру
сплачених сум митних платежів лише з
обмеженого кола підстав, особливістю
яких є безспірний характер: якщо
законом передбачено повернення сум
сплаченого мита при поміщенні товарів
у митний режим реімпорту або у митний
режим реекспорту відповідно до розділу
V цього Кодексу, а також в інших
випадках, визначених цим Кодексом; у
випадках та в порядку, визначених цим
Кодексом, якщо здійснюється зміна
раніше заявленого митного режиму, якщо
суми митних платежів, належних до
сплати при поміщенні товарів у новий
митний режим, є меншими, ніж суми митних
платежів, сплачених при поміщенні їх у
попередній митний режим; якщо
відновлюється режим найбільшого
сприяння, вільної торгівлі; якщо митну
декларацію змінено або визнано
недійсною; якщо у товарах, що ввозяться
на митну територію України або
вивозяться за її межі, виявлено дефекти
або вони якимось іншим чином не
відповідають погодженим
специфікаціям, за умови, що ці товари не
ремонтувалися і не використовувалися
відповідно на території України та за
її межами (крім операцій, необхідних
для виявлення дефектів або
невідповідності) і повертаються
протягом строку, визначеного
підпунктом "а" пункту 3 частини другої
статті 78 цього Кодексу; якщо платником
податків подано органу доходів і
зборів документи, які підтверджують
наявність у нього на день подання
органу доходів і зборів митної
декларації для митного оформлення
права на звільнення від сплати митних
платежів.

Також безспірний порядок повернення
коштів врегульовано і Порядком
повернення платникам податків коштів,
що обліковуються на відповідних
рахунках митного органу як
передоплата, і митних та інших
платежів, помилково та/або надмірно
сплачених до бюджету, контроль за
справлянням яких здійснюється митними
органами, що затверджений наказом
Державної митної служби України від 20
липня 2007 року № 618.

З огляду на викладене, невикористання
Підприємством правових механізмів,
передбачених наведеним нормативним
актом та статтею 301 МК України, не є
підставою для відмови в задоволенні
вимоги про стягнення шкоди, понесеної
позивачем внаслідок винесення
суб'єктом владних повноважень
неправомірного рішення.

Тому висновки судів про задоволення
цього позову є правильними, а доводи,
викладені в касаційній скарзі,
зазначених висновків не спростовують
та не дають підстав вважати судові
рішення такими, що ухвалені з
порушеннями норм матеріального або
процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 220, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Харківської митниці
Міндоходів залишити без задоволення, а
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 2 жовтня 2013
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 2 грудня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строки та в
порядку, встановленими статтями 237, 238,
2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді
М.І.Цуркан

С.Я.Чалий

Л.Т.Черпіцька