Справа № 2а/0270/2266/11
Суддя: Голубєва Г.К.
Дата ухвалення: 2014-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2014 року
м. Київ К/9991/37022/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача
Голубєвої Г.К.

Суддів
Карася О.В.

Рибченка А.О.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Вінницької
об'єднаної державної податкової
інспекції Вінницької області
Державної податкової служби на
постанову Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 15.05.2012 року
по справі № 2а/0270/2266/11 за позовом
Прокурора Замостянського району м.
Вінниці в інтересах держави в особі
Державної податкової інспекції у м.
Вінниці до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Колективна
телефонна компанія «Веко» про
стягнення податкового боргу,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2011 року прокурор
Замостянського району м. Вінниці в
інтересах держави в особі Державної
податкової інспекції у м. Вінниці
звернувся до суду з адміністративним
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Колективна
телефонна компанія «Веко» про
стягнення податкового боргу в сумі
118965,27 грн. з рахунків у банках,
обслуговуючих платника та за рахунок
готівки, що належить платнику податків.

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 12.03.2012 року
позов задоволено.

Постановою Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 15.05.2012 року
скасовано рішення суду першої
інстанції та прийнято нове рішення про
відмову в задоволенні позову з мотивів
необґрунтованості позовних вимог.

Не погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції, позивач подав
касаційну скаргу, в якій просить його
скасувати та залишити в силі рішення
суду першої інстанції, оскільки вважає,
що постанову суду апеляційної
інстанції було прийнято з порушенням
норм матеріального права та без
належного врахування всіх обставин
справи.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідачем не
сплачено узгоджену суму податкового
зобов'язання в установлені строки, що
підтверджується особовою карткою
платника, актами звірки та розрахунком
суми позову.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
апеляційної інстанції виходив з
наступних мотивів, з чим погоджується
суд касаційної інстанції.

Згідно пп. 20.1.18 п. 20.1 ст. 20 Податкового
кодексу України органи державної
податкової служби мають право
звертатися до суду щодо стягнення
коштів платника податків, який має
податковий борг, з рахунків у банках,
обслуговуючих такого платника, на суму
податкового боргу або його частини.

В силу п. 95.3, п. 95.4 ст. 95 Податкового
кодексу України стягнення коштів з
рахунків платника податків у банках,
обслуговуючих такого платника
податків, здійснюється за рішенням
суду, яке направляється до виконання
органам державної податкової служби, у
розмірі суми податкового боргу або
його частини. Орган державної
податкової служби на підставі рішення
суду здійснює стягнення коштів у
рахунок погашення податкового боргу за
рахунок готівки, що належить такому
платнику податків.

Разом з тим, колегія суддів вважає за
необхідне звернути увагу на те, що в
Податковому кодексі України
розрізняється процедура стягнення
коштів за податковим боргом і
процедура погашення всієї суми
податкового боргу за рахунок майна
платника податків, що перебуває у
податковій заставі.

Відповідно до абзацу першого п. 95.3 ст. 95
Податкового кодексу України стягнення
коштів з рахунків платника податків у
банках, які обслуговують такого
платника податків, здійснюється за
рішенням суду, яке направляється до
виконання органам державної
податкової служби, у розмірі суми
податкового боргу або його частини.

Зазначена норма Податкового кодексу
України кореспондує з п. 3 ч. 1 ст. 183-3 КАС
України, відповідно до якого
провадження у справах за зверненням
органів державної податкової служби
при здійсненні ними передбачених
законом повноважень здійснюється на
підставі подання таких органів щодо
стягнення коштів за податковим боргом.

Таким чином, процедура стягнення
податкового боргу за рахунок коштів на
рахунку платника податків може бути
ініційована шляхом внесення подання в
порядку ст. 183-3 КАС України.

Згідно з абзацом другим п. 95.3 ст. 95
Податкового кодексу України орган
державної податкової служби, у свою
чергу, звертається до суду щодо надання
дозволу на погашення усієї суми
податкового боргу за рахунок майна
платника податків, що перебуває у
податковій заставі. Рішення суду про
надання дозволу на погашення
податкового боргу за рахунок майна
платника податку виноситься за
результатами розгляду відповідного
позову податкового органу і не може
бути ухвалене в порядку ст. 183-3 КАС
України.

При цьому, Кодексом адміністративного
судочинства України не передбачено
можливість одночасного розгляду
справи як у порядку позовного, так і в
порядку особливого провадження,
встановленого ст. 183-3 КАС України, а
також не передбачає можливості
роз'єднання вимог, які підлягають
розгляду в порядку різних видів
провадження.

Таким чином, колегія суддів вважає, що в
порядку позовного провадження
підлягає розгляду саме позовна вимога
про надання дозволу на погашення усієї
суми податкового боргу за рахунок
майна платника податків, що перебуває у
податковій заставі. Позовні вимоги про
стягнення податкового боргу з рахунків
платника податків відкритих у банках,
обслуговуючих відповідача, а так само
за рахунок готівки, що йому належить,
слід розглядати в спеціальному
порядку, що визначений ст. 183-3 КАС
України, за поданням податкового
органу.

Відповідно до п. 3 ст. 2201 КАС
України суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Отже, колегія суддів вважає, що в
межах касаційної скарги порушень судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено.
Правова оцінка обставин у справі дана
вірно, а тому касаційну скаргу слід
відхилити, а оскаржуване судове
рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Вінницької
об'єднаної державної податкової
інспекції Вінницької області
Державної податкової служби відхилити.

Постанову Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 15.05.2012 року по справі № 2а/0270/2266/11
залишити без змін.

Справу повернути до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили та
може бути переглянута Верховним Судом
України в порядку передбаченому ст. ст.
235 - 239, ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий підписГолубєва Г.К.Судді
підписКарась О.В. підписРибченко А.О.