Справа № 2а-25456/10/0570
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2014 року
м. Київ К/9991/7043/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Голубєвої Г.К.

Карася О.В.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Куйбишевському
районі м. Донецька

на постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 08 грудня
2010 року

та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 20 січня 2011
року

у справі № 2а-25456/10/0570

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3

до Державної податкової інспекції у
Куйбишевському районі м. Донецька

про визнання нечинними податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 08 грудня
2010 року, залишеною без змін
ухвалою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 20 січня 2011
року, позов Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 (далі - ФОП ОСОБА_3; позивач) до
Державної податкової інспекції у
Куйбишевському районі м. Донецька (далі
- ДПІ у Куйбишевському районі м.
Донецька; відповідач) задоволено.
Податкові повідомлення-рішення
№ /0 від 20 жовтня 2010 року та №
/0 від 20 жовтня 2010 року визнано
нечинними. Стягнуто з Державного
бюджету України на користь
ФОП ОСОБА_3 витрати із сплати судового
збору в розмірі 3,40 грн.

Не погоджуючись з прийнятими судовими
рішеннями у справі, відповідач
оскаржив їх в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі, з
посиланням на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
ставиться питання про скасування
постанови Донецького окружного
адміністративного суду від 08 грудня 2010
року, ухвали Донецького апеляційного
адміністративного суду від 20
січня 2011 року та прийняття нового
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
правильність застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційну скаргу слід
відхилити, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що відповідачем проведено
документальну планову виїзну
перевірку ФОП ОСОБА_3 з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01 липня 2007 року
по 30 червня 2010 року, за результатами
якої складено акт №
4800/17-1/НОМЕР_1 від 29 вересня 2010 року.

На підставі зазначеного акту перевірки
ДПІ у Куйбишевському районі
м. Донецька прийнято податкове
повідомлення-рішення № /0 від
20 жовтня 2010 року, яким позивачу
визначено суму податкового
зобов'язання з податку з доходів
фізичних осіб у розмірі 37 322,57 грн. (37 322,57
грн. - основний платіж; 0,00 грн. - штрафні
(фінансові) санкції), та податкове
повідомлення-рішення № /0 від 20
жовтня 2010 року, яким позивачу визначено
суму податкового зобов'язання з
податку на додану вартість у розмірі 1
503,00 грн. (1 002,00 грн. - основний платіж; 501,00
грн. - штрафні (фінансові) санкції).

Перевіркою встановлено порушення
позивачем статті 13 Декрету Кабінету
Міністрів України від 26 грудня 1992 року
№ 13-92 «Про прибутковий податок з
громадян» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин) у
зв'язку із заниженням оподатковуваного
доходу за 2008 рік на 74 715,88 грн. та за 2009
рік на 26 115,19 грн.

Обґрунтовуючи свою правову позицію,
контролюючий орган, зокрема, вказував
про те, що ФОП ОСОБА_3 у вересні 2008 року
перевищено граничний розмір виручки,
який дозволяє суб'єкту господарювання
застосовувати спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності, а
тому, на думку відповідача, позивач
повинен був перейти на загальну
систему оподаткування, починаючи з
наступного звітного періоду (кварталу),
та сплатити податок з доходів фізичних
осіб із суми встановленого
перевищення.

Також, ДПІ у Куйбишевському
районі м. Донецька дійшла висновку про
порушення ФОП ОСОБА_3 підпункту 7.4.1
пункту 7.4 статті 7 Закону України від 03
квітня 1997 року № 168/97-ВР «Про податок на
додану вартість» (в редакції, чинній на
час виникнення спірних правовідносин;
далі - Закон № 168/97-ВР) з огляду на
неправомірне віднесення до складу
податкового кредиту сум податку на
додану вартість на підставі податкових
накладних, виписаних на його адресу
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Торгово-промислова
компанія «Омега-Автопоставка», з
підстав невідповідності сум
нарахованого податкового кредиту
сумам податкових зобов'язань
контрагента.

Задовольняючи позов, суди попередніх
інстанцій виходили з наступних
мотивів, з якими погоджується суд
касаційної інстанції.

Відповідно до статті 1 Указу Президента
України від 03 липня 1998 року №
727/98 «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва» (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин) спрощена
система оподаткування, обліку та
звітності запроваджується для
суб'єктів малого підприємництва -
фізичних осіб, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і у трудових
відносинах з якими, включаючи членів їх
сімей, протягом року перебуває не
більше 10 осіб та обсяг виручки яких від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) за рік не перевищує 500 тис.
гривень.

Виручкою від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг), вважається
сума, фактично отримана суб'єктом
підприємницької діяльності на
розрахунковий рахунок та (або) в касу за
здійснення операцій з продажу
продукції (товарів, робіт, послуг).

Водночас судами на підставі
довідки філії «Київське відділення
Публічного акціонерного товариства
Промінвестбанк в м. Донецьк» про рух
коштів на рахунку позивача від 01
вересня 2010 року встановлено, що
загальна сума виручки, отриманої
суб'єктом підприємницької діяльності
за спірний період, становить 495 423,70 грн.,
що свідчить про неправомірність
висновку контролюючого органу щодо
порушення ФОП ОСОБА_3 умов застосування
спрощеної системи оподаткування.

Що ж стосується доводів ДПІ у
Куйбишевському районі м. Донецька про
неврахування позивачем валового
доходу та валових витрат за четвертий
квартал 2008 року та за 2009 рік, то, як
встановлено судовими інстанціями,
відповідачем, в порушення частини 2
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України, не доведено
обґрунтованості здійсненого
донарахування та не надано жодного
доказу на підтвердження своєї правової
позиції, зокрема, акт перевірки №
4800/17-1/НОМЕР_1 від 29 вересня 2010 року не
містить посилань на відповідні
господарські операції та первинні
документи, які не враховано позивачем
при визначенні фінансового результату
за вказані періоди.

Вирішуючи питання про законність
податкового повідомлення-рішення
№ /0 від 20 жовтня 2010 року, суди
попередніх інстанцій враховували ту
обставину в адміністративній справі,
що підставою для визначення
контролюючим органом підприємцю суми
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість в розглядуваній
ситуації були лише дані бази «Система
автоматизованого співставлення
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів на
рівні Державної податкової
адміністрації України», які, в свою
чергу, не можуть бути єдиним
беззаперечним підтвердженням
порушення платником вимог Закону
№ 168/97-ВР.

Адже, за змістом підпункту 7.4.1 пункту 7.4
статті 7 Закону № 168/97-ВР податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно з підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті
7 Закону № 168/97-ВР не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Статтею 1 Закону України від 16 липня 1999
року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік
та фінансову звітність в Україні» (далі
- Закон № 996-XIV) визначено, що первинним
документом є документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону
№ 996-XIV підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

Таким чином, підставою для виникнення у
платника права на податковий кредит з
податку на додану вартість є факт
реального здійснення операцій з
придбання товарів (робіт, послуг) з
метою їх використання в
оподатковуваних операціях, а також
оформлення відповідних операцій
належним чином складеними первинними
документами, які містять достовірні
відомості про обсяг та зміст
господарської операції.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що фактичне здійснення
операцій з придбання позивачем
товарно-матеріальних цінностей у ТОВ
«ТПК «Омега-Автопоставка» в охоплений
перевіркою період засвідчується
належним чином складеними видатковими
та податковими накладними, рахунками
на оплату поставленого товару,
банківськими виписками, а органом
державної податкової служби, в свою
чергу, будь-яких доказів на
підтвердження безтоварного
(фіктивного) характеру проведених
господарських операцій не надано.

За наведених обставин та з урахуванням
викладеного, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає
постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 08 грудня 2010
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 20 січня 2011
року такими, що прийняті з правильним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права, а тому суд
касаційної інстанції не знаходить
підстав, які могли б призвести до їх
зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230,
231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Куйбишевському
районі м. Донецька відхилити, а
постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 08 грудня 2010
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 20 січня 2011
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав і в порядку, встановленими
главою 3 розділу IV Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Голубєва Г.К.

Карась О.В.