Справа № 2а-15/10
Суддя: Лиска Т.О.
Дата ухвалення: 2014-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/1347/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів: Лиски Т.О. (доповідач),

Олендера І.Я.,

Юрченка В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_3 до Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Житомирській області, Міністерства
внутрішніх справ України, Управління
праці та соціального захисту населення
Богунської районної ради м.
Житомира, третя особа - Національна
акціонерна страхова компанія «Оранта»
про визнання дій неправомірними та
стягнення коштів, касаційне
провадження в якій відкрито за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на постанову
Богунського районного суду м. Житомир
від 09 червня 2010 року та ухвалу
Апеляційного суду Житомирської
області від 06 грудня 2011 року, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2009 року ОСОБА_3, звернулася до
суду з позовом до Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Житомирській області, Міністерства
внутрішніх справ України, Управління
праці та соціального захисту населення
Богунської районної ради м. Житомира,
третя особа - Національна акціонерна
страхова компанія «Оранта», у якому
просила визнати незаконною відмову
Управління Міністерства внутрішніх
справ України в Житомирській області у
виплаті їй одноразової допомоги в
розмірі 525000 грн. у зв'язку зі смертю
чоловіка та зобов'язати відповідача
виплатити їй вказану одноразову
допомогу, що передбачена ст. 48 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

В подальшому, ОСОБА_3 уточнила позовні
вимоги та просила визнати
неправомірними дії Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Житомирській області та стягнути з
нього на її користь одноразову грошову
допомогу у розмірі 100-кратного
прожиткового мінімуму, встановленого
законом для працездатних осіб на час
виплати.

Постановою Богунського районного суду
м. Житомир від 09 червня 2010 року,
залишеною без змін ухвалою
Апеляційного суду Житомирської
області від 06 грудня 2011 року, позивачу
відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій у
справі, ОСОБА_3 звернулася з касаційною
скаргою, в якій просить рішення судів
першої та апеляційної інстанцій
скасувати та прийняти нове рішення,
яким задовольнити її позовні вимоги у
повному обсязі, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_4 з 27 квітня 1980
року по 23 березня 1995 року проходив
службу в органах внутрішніх справ.

З 05 травня 1986 року по 09 травня 1986 року
він виконував службові обов'язки по
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС і мав статус
учасника ліквідації аварії на
Чорнобильській АЕС другої категорії.

23 березня 1995 року ОСОБА_4 був звільнений
з ОВС по п. 65 «а» (за віком) Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ Української РСР»,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів Української РСР №114 від 29
липня 1991 року і йому було призначено
пенсію відповідно до Закону України
«Про пенсійне забезпечення осіб,
звільнених з військової служби, та
деяких інших осіб».

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. Згідно
постанови військово-лікарської
комісії УМВС України в Житомирській
області № 2 від 23 січня 2007 року хвороба,
що спричинила смерть ОСОБА_4, пов'язана
з виконанням ним службових обов'язків з
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС.

ОСОБА_3 перебувала в зареєстрованому
шлюбі з ОСОБА_4 та 13 лютого 2007 року
їй було видано посвідчення дружини
померлого громадянина із числа
ліквідаторів другої категорії, смерть
якого пов'язана з Чорнобильською
катастрофою.

Відмовляючи позивачу у задоволенні
позову в частині щодо виплати
одноразової допомоги, що передбачена
ст. 48 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», суди попередніх інстанцій
дійшли правильного висновку, що
виплата таких компенсацій відноситься
до компетенції відповідних управлінь
праці та соціального захисту
населення, до яких ОСОБА_3 позовних
вимог не заявляла.

Крім того, за приписами статті 99
Кодексу адміністративного
судочинства України (в редакції, яка
була чинною на момент звернення
позивача до суду) для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який, якщо
не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 100 Кодексу
адміністративного судочинства
України пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для
відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Як було встановлено судами попередніх
інстанцій, Управління праці та
соціального захисту населення
Богунської районної ради м. Житомира
наполягало на відмові позивачу у
задоволенні позову у зв`язку з
пропущенням ним строку звернення до
адміністративного суду.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком судів
попередніх інстанцій, що позовні
вимоги ОСОБА_3 в частині щодо виплати
одноразової допомоги, що передбачена
ст. 48 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» задоволенню не
підлягають.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_3
про визнання неправомірними дій
Управління Міністерства внутрішніх
справ України в Житомирській області
та стягнення на її користь одноразову
грошову допомогу у розмірі 100-кратного
прожиткового мінімуму, встановленого
законом для працездатних осіб на час
виплати, відповідно до статті 23 Закону
України «Про міліцію», колегія суддів
зазначає наступне.

Відповідно до статті 23 Закону України
«Про міліцію» у разі загибелі (смерті)
працівника міліції, який перебував на
службі в органах внутрішніх справ, під
час виконання ним службових обов'язків
по охороні громадського порядку та
боротьбі із злочинністю сім'ї
загиблого (померлого), а в разі її
відсутності його батькам та утриманцям
виплачується одноразова грошова
допомога в розмірі десятирічного
грошового забезпечення загиблого
(померлого) за останньою посадою в
порядку та на умовах, визначених
Кабінетом Міністрів України.

На виконання наведеної норми Закону
Кабінет Міністрів України затвердив
Порядок, яким визначив процедуру, умови
виплати та розміри одноразової
грошової допомоги, зокрема, у разі
установлення інвалідності працівника
органів внутрішніх справ.

Так, відповідно до підпункту 1 пункту 1
Порядку передбачено, що одноразова
грошова допомога виплачується у разі
загибелі (смерті) працівника міліції,
податкової міліції під час виконання
ним службових обов'язків, пов'язаних
з безпосередньою участю в охороні
громадського порядку та боротьбі із
злочинністю. Грошова допомога
виплачується членам сім'ї загиблого
(померлого), а в разі їх відсутності -
його батькам та утриманцям у розмірі
десятирічного грошового забезпечення.

Виключний перелік службових
обов'язків, які пов'язані з
безпосередньою участю в охороні
громадського порядку та боротьбі із
злочинністю, визначено пунктом 2
Порядку. Це, зокрема: несення постової
чи патрульної служби; вчинення дій із
забезпечення особистої безпеки
громадян, захисту їх прав і свобод,
законних інтересів; припинення або
запобігання злочинам та
правопорушенням; охорона і
забезпечення громадського порядку;
виявлення і розкриття злочинів, розшук
осіб, що їх вчинили; забезпечення
безпеки дорожнього руху; участь у
ліквідації наслідків аварії, пожежі,
катастрофи, стихійного лиха та інших
надзвичайних подій.

Як було встановлено судами попередніх
інстанцій, смерть ОСОБА_4 настала не
під час виконання ним службових
обов'язків, а через 11 років після його
звільнення зі служби (за віком).

За таких обставин, правильними є
висновки судів попередніх інстанцій
щодо відсутності підстав для
задоволення позову, оскільки смерть
ОСОБА_4 настала не під час виконання
службових обов'язків, пов'язаних з
безпосередньою участю в охороні
громадського порядку та боротьбі із
злочинністю.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що касаційну скаргу слід
залишити без задоволення, оскільки
судові рішення постановлені з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, правова оцінка
обставинам у справі дана вірно, а
доводи касаційної скарги є
необґрунтованими

Керуючись статтями 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без
задоволення, а постанову Богунського
районного суду м. Житомир від 09 червня
2010 року та ухвалу Апеляційного суду
Житомирської області від 06 грудня 2011
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: