Справа № 805/1611/14
Суддя: Білак С. В.
Дата ухвалення: 2014-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Загацька Т.В.
Суддя-доповідач - Білак С. В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2014 року
справа №805/1611/14
Приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бульвар Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді Білак С.В.,
суддів Сухарька М.Г., Шишова О.О.,
секретар судового засідання Святодух
О.Б., з участю представника позивача
Паніної Т.В., представника відповідача
Куценка К.Г., розглянувши у відкритому
судовому засіданні апеляційні
скаргиВідділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в м.
Жданівка Донецької області, Управління
Пенсійного фонду України у м. Жданівка
Донецької області на постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 25 лютого 2014
року у справі № 805/1611/14 за позовом
Управління Пенсійного фонду України у
м. Жданівка Донецької області до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Жданівка
Донецької області про стягнення
заборгованості у розмірі 14062,86 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

04 лютого 2014 року Управління Пенсійного
фонду України у м. Жданівка Донецької
області(далі - позивач) звернулось до
суду з позовом до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Жданівка
Донецької області(далі - відповідач)
про стягнення заборгованості у розмірі
14062,86 грн.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 25 лютого 2014
року позов було задоволено частково.

Стягнуто з відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Жданівка
Донецької області на користь
Управління Пенсійного фонду України в
м. Жданівка Донецької області суми
витрат на виплату та доставку пенсій за
період з 01.10.2013 року по 31.12.2013 року у
розмірі 4254 (чотири тисячі двісті
п'ятдесят чотири) грн. 87 коп.

У задоволенні решти позовних вимог
позивачубуло відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, сторони подали апеляційні
скарги,

Позивач в апеляційні скарзі просить
постанову суду першої інстанції
скасувати, посилаючись на порушення
норм матеріального та процесуального
права, та задовольнити позовні вимоги в
повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги
зазначив, що помилковість рішення суду
першої інстанції в тому, що ним не вірно
трактовано норми ст.33 Закону України №
1105. Вказаною статтею не визначено, що
право на отримання страхових виплат
виникає лише у випадку досягнення
пенсійного віку на момент смерті
годувальника. З вказаної норми
випливає, що право на отримання
страхових виплат виникає у
непрацездатних осіб, які перебували на
його утриманні або, якщо не перебували
на утриманні, то мали право на таке
утримання на момент смерті.

Відповідач в апеляційні скарзі просить
постанову суду першої інстанції
скасувати, посилаючись на порушення
норм матеріального та процесуального
права та відмовити позивачу в
задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги
зазначив, що в документах, які
знаходяться в УПФУ у м. Жданівка
відсутній причинний зв'язок смерті
інвалідів з наслідками раніше
отриманого ними каліцтва або
професійного захворювання
встановленого МСЕК, а є тільки
свідоцтво про смерть.

У спірних відносинах мають місце два
різних види соціального страхування,
на міждержавному рівні ці питання
вирішені по різному - пенсія
виплачується за місцем проживання,
відшкодування шкоди здійснюється за
місцем отримання травми.

Враховуючи, що нещасний випадок з
ОСОБА_1 стався у вересні 1992 року позовні
вимоги в цій частині задоволенню не
підлягають.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав доводи своєї
апеляційної скарги та заперечував
проти доводів апеляційної скарги
відповідача.

Представник відповідача в судовому
засіданні підтримав доводи своєї
апеляційної скарги та заперечував
проти доводів апеляційної скарги
позивача.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення сторін, перевіривши
матеріали справи, доводи апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла до
висновку, що апеляційні скарги не
підлягають задоволенню, а рішення суду
першої інстанції необхідно залишити
без змін з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції
встановлено, що між сторонами
підписані акти щомісячної звірки
видатків пов'язаних з виплатою пенсії
по інвалідності та у зв'язку з втратою
годувальника згідно із Законом України
"Про загальнообов'язкове державне
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" за період з 01.10.2013 року
по 31.12.2013 року включно з розбіжностями
згідно до яких відповідачем не
прийнято витрати на загальну суму 14062,86
грн.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачем виплачено пенсію у зв'язку із
втратою годувальника 33 особам: ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16,
ОСОБА_17 ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20,
ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24,
ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28,
ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32,
ОСОБА_33, ОСОБА_34

Відповідачем відмовлено у прийнятті
до заліку виплачені позивачем суми
витрат на виплату та доставку пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання, та пенсії у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання за період з 01.10.2013 року по
31.12.2013 року у розмірі 14062,86 грн.
відповідно до актів звірки видатків
пов'язаних з виплатою пенсії по
інвалідності та у зв'язку з втратою
годувальника згідно із Законом України
"Про загальнообов'язкове державне
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності",оскільки на момент
загибелі потерпілого вони не були
непрацездатними.

Особам: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16,
ОСОБА_17 ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20,
ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24,
ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28,
ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32,
ОСОБА_33, ОСОБА_34 на день смерті
чоловіків виповнилося від 26 до 54 років,
тобто вони не досягли 55-річного віку.
Непрацездатними вказані особи також не
визнавались.

Як вбачається з матеріалів справи, на
день смерті годувальника ОСОБА_2
виповнилося 67 років, ОСОБА_3 - 68 років та
ОСОБА_4 - 57 років.

ОСОБА_31 - ІНФОРМАЦІЯ_20 року народження
на час смерті чоловіка ОСОБА_35
(ІНФОРМАЦІЯ_1 року) перебувала на його
утриманні, не працювала та доглядала
сина ОСОБА_36, ІНФОРМАЦІЯ_2 року
народження, який на той час не досяг
8-річного віку.

ОСОБА_21 - ІНФОРМАЦІЯ_3 року народження
на час смерті чоловіка ОСОБА_37
(ІНФОРМАЦІЯ_4 року) перебувала на його
утриманні, не працювала та доглядала
сина ОСОБА_38, ІНФОРМАЦІЯ_5 року
народження та доньку ОСОБА_39,
ІНФОРМАЦІЯ_6 року народження, які на той
час не досягли 8-річного віку.

ОСОБА_14 - ІНФОРМАЦІЯ_7 року народження
на час смерті чоловіка ОСОБА_40
(ІНФОРМАЦІЯ_8 року) перебувала на його
утриманні, не працювала та доглядала
сина ОСОБА_41, ІНФОРМАЦІЯ_9 року
народження та доньку ОСОБА_42,
ІНФОРМАЦІЯ_10 року народження, які на
той час не досягли 8-річного віку.

ОСОБА_22 - ІНФОРМАЦІЯ_11 року народження,
на час смерті чоловіка ОСОБА_43
(ІНФОРМАЦІЯ_12 року) перебувала на його
утриманні, не працювала та доглядала
сина ОСОБА_44, ІНФОРМАЦІЯ_13 року
народження, який на той час не досяг
8-річного віку.

ОСОБА_20 - ІНФОРМАЦІЯ_14 року народження,
на день смерті чоловіка ОСОБА_45
(ІНФОРМАЦІЯ_15 року) доглядала інваліда
дитинства ОСОБА_46., ІНФОРМАЦІЯ_16 року
народження.

ОСОБА_33 - ІНФОРМАЦІЯ_17 року народження,
на час смерті чоловіка ОСОБА_47
(ІНФОРМАЦІЯ_18 року) перебувала на його
утриманні, не працювала та доглядала
доньку ОСОБА_47, ІНФОРМАЦІЯ_19 року
народження, яка на той час не досягла
8-річного віку.

За змістом статті 33 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" №1105-XIV від 23 вересня 1999
року (далі - Закон №1105-XIV) у разі смерті
потерпілого право на одержання
щомісячних страхових виплат (пенсій
згідно з підпунктом "д" пункту 1 частини
першої статті 21 цього Закону) мають
непрацездатні особи, які перебували на
утриманні померлого або мали на день
його смерті право на одержання від
нього утримання.

Такими непрацездатними особами є: 1)
діти, які не досягли 16 років; діти з 16 до
18 років, які не працюють, або старші за
цей вік, але через вади фізичного або
розумового розвитку самі не спроможні
заробляти; діти, які є учнями,
студентами (курсантами, слухачами,
стажистами) денної форми навчання - до
закінчення навчання, але не більш як до
досягнення ними 23 років; 2) жінки, які
досягли 55 років, і чоловіки, які досягли
60 років, якщо вони не працюють; 3)
інваліди - члени сім'ї потерпілого на
час інвалідності; 4) неповнолітні діти,
на утримання яких померлий виплачував
або був зобов'язаний виплачувати
аліменти; 5) непрацездатні особи, які не
перебували на утриманні померлого, але
мають на це право.

Право на одержання страхових виплат у
разі смерті потерпілого мають також
дружина (чоловік) або один з батьків
померлого чи інший член сім'ї, якщо він
не працює та доглядає дітей, братів,
сестер або онуків потерпілого, які не
досягли 8-річного віку.

Таким чином, колегія суддів вважає
вірним висновок суду першої інстанції
про те, що позовні вимоги в частині
стягнення витрат на виплату та
доставку пенсій за період з 01.10.2013 року
по 31.12.2013 року у розмірі 3654,87 грн. є
обгрунтованими

Стосовно інших осіб, щодо яких
відповідачем не враховано суми витрат
на виплату та доставку пенсій у зв'язку
з втратою годувальника, позивачем не
надано суду жодних доказів на
підтвердження того, що на момент
загибелі потерпілого вказані особи не
працювали, у зв'язку з чим суд відмовляє
в задоволенні позовних вимог в цій
частині.

Що стосується позовних вимог про
стягнення витрат з виплати та доставки
пенсії в сумі 600 грн.ОСОБА_1, який
отримав каліцтво за межами України та
переїхав на постійне місце проживання
в Україну, колегія суддів зазначає.

ОСОБА_1. отримав травму 19 вересня 1992
року, працюючи в ОПХ "Судость"
Стечеської сільської ради Погарського
району Брянської області.

13 березня 1992 року між
державами-учасницями Співдружності
Незалежних Держав (в тому числі
Російською Федерацією і Україною)
підписано Угоду про гарантії прав
громадян у сфері пенсійного
забезпечення, в преамбулі якої
визначено, що держави-учасниці
Співдружності мають зобов'язання щодо
непрацездатних осіб, які отримали
право на пенсійне забезпечення на
їхній території або на території інших
республік за період їх входження до
складу СРСР і реалізують це право на
території держав-учасниць Угоди.

Відповідно до умов Угоди пенсійне
забезпечення громадян держав-учасниць
даної Угоди та членів їх сімей
здійснюється за законодавством
держави, на території якої вони
проживають (стаття 1); всі витрати,
пов'язані із здійсненням пенсійного
забезпечення за цією Угодою, несе
держава, що надає забезпечення (стаття
3); призначення пенсій громадянам
держав-учасниць Угоди проводиться за
місцем проживання; для встановлення
права на пенсію, в тому числі пенсію на
пільгових умовах і за вислугу років,
громадянам держав-учасниць Угоди
враховується трудовий стаж, набутий на
території будь-якої з цих держав, а
також на території колишнього СРСР за
час до набуття чинності цією Угодою
(стаття 6); при переселенні пенсіонера в
межах держав-учасниць Угоди виплата
пенсії за попереднім місцем проживання
припиняється, якщо пенсія того ж виду
передбачена законодавством держави за
новим місцем проживання пенсіонера
(стаття 7).

Отже, пенсія по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві, що
стався на території будь-якої з
держав-учасниць СНД або на території
інших республік за період їх входження
до складу СРСР, виплачується особі за
законодавством тієї держави-учасниці
Співдружності, на території якої вона
проживає.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, про задоволення вимог
позивача в частині витрат Управління
пов'язаних з виплатою і доставкою
ОСОБА_1 пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві, що стався з ним на
території Росії як в період її
входження до складу СРСР, так і в період
входження до складу СНД, підлягають
відшкодуванню за рахунок Фонду як
належного страховика від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань за спірний період в
розмірі - 600 грн.

Аналогічна позиція щодо спірного
питання між цими ж сторонами викладена
в постанові Вищого адміністративного
суду України від 05.12.2013 року по справі №
К/800/30825/13.

Що стосується позовних вимог в частині
стягнення допомоги на поховання у
розмірі 300,00 грн., колегія суддів
зазначає наступне.

Відповідно до статті 21 Закону №1105-XIV
пенсія у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, входить до
переліку соціальних послуг та виплат,
які здійснюються та відшкодовуються
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків.

Разом з тим, абзацом 2 частини дев'ятої
статті 34 Закону №1105-XIV встановлено, що
причинний зв'язок смерті потерпілого з
одержаним каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я має
підтверджуватися висновками
відповідних медичних закладів.

Інструкцією про встановлення
причинного зв'язку смерті з
професійним захворюванням (отруєнням)
або трудовим каліцтвом, затвердженою
наказом Міністерства охорони здоров'я
України від 15 листопада 2005 року № 606,
визначено, що органом, який встановлює
причинний зв'язок смерті з професійним
захворюванням (отруєнням) або трудовим
каліцтвом, є МСЕК.

Як встановлено судом, довідка МСЕК, яка
б встановлювала причинний зв'язок
смерті потерпілого з професійним
захворюванням або трудовим каліцтвом
відсутня, що виключає обов'язок Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків відшкодовувати Управлінню
допомогу на поховання та витрати на її
доставку.

Таким чином, колегія суддів вважає
вірним висновок суду першої інстанції
про те, що позовні вимоги, в частині
стягнення витрат по виплаті допомоги
на поховання у розмірі 300,00 грн., є
безпідставними.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає правильним висновок суду
першої інстанції про те, що позовні
вимоги позивача про стягнення
заборгованості у розмірі 14062,86 грн. в
частині стягнення витрат на виплату та
доставку пенсій за період з 01.10.2013 року
по 31.12.2013 року у розмірі у розмірі 4254,87
грн. є обгрунтованими.

Відповідно до вимог Кодексу
адміністративного судочинства України
підставами для скасування рішення є
порушення судом норм матеріального чи
процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку про те, що при
розгляді справи судом першої інстанції
було допущено неправильне
застосування норм матеріального чи
процесуального права.

Судова колегія дійшла висновку про те,
що підстави для скасування рішення
суду першої інстанції відсутні, а тому
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
судове рішення без змін.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст. 160, 167, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Жданівка
Донецької області - залишити без
задоволення.

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України у м. Жданівка
Донецької області - залишити без
задоволення.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 25 лютого 2014
року у справі № 805/1611/14 за позовом
Управління Пенсійного фонду України у
м. Жданівка Донецької області до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Жданівка
Донецької області про стягнення
заборгованості у розмірі 14062,86 грн. -
залишити без змін.

Вступна та резолютивна частина ухвали
складена в нарадчій кімнаті та
проголошена в судовому засіданні 25
квітня 2014 року, в повному обсязі
виготовлена 25 квітня 2014 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

Ухвала суду може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції, а в разі
складання рішення відповідно до ст.160
КАС України - з дня складання рішення в
повному обсязі.

Головуючий суддя
С.В.Білак

Судді
О.О.Шишов

М.Г.Сухарьок