Справа № 238/286/14-а
Суддя: Кацаренко І. О.
Дата ухвалення: 2014-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а/238/10/14
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2014 року Новоазовський
районний суд Донецької області у
складі:

головуючого судді
Кацаренко І.О.

при секретарях
Андріановій Т.І.,

за участю:

позивача
ОСОБА_1,

представника відповідача
Куликова Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Новоазовську справу
за адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Сєдовської селищної ради
Новоазовського району Донецької
області (далі - селищна рада) про
визнання бездіяльності і дій
незаконними, визнання незаконним
рішення сесії селищної ради і його
скасування, зобов'язання вчинити певні
дії,

в с т а н о в и в :

16 січня 2014 року позивач звернувся
до відповідача з вказаним
адміністративним позовом, зазначивши в
його обґрунтування наступне.

З квітня 2013 року йому належить на
праві особистої власності будівля
майстерні площею 116,8 кв.м з навісом, яка
розташована на землях відповідача у
справі у АДРЕСА_1. На час придбання
зазначеної будівлі вона відповідала
вимогам ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будівлі.
Основні положення», розташована ця
будівля в районі житлової забудови на
землях громадського і житлового фонду,
тому він, позивач, придбав цю будівлю
для особистого і своєї сім'ї
проживання, має намір проживати в цій
будівлі і в подальшому, використовуючи
її як житло.

09 грудня 2013 року він звернувся до
відповідача з письмовою заявою, в якій
просив прийняти рішення, яким змінити
функціональне (цільове) призначення
приміщення майстерні площею 116,8 кв.м і
дати згоду на переведення з нежитлової
споруди в жиле приміщення будівлі
майстерні, розташованій у АДРЕСА_1;
надати дозвіл на розробку проекту
землеустрою з відведення земельної
ділянки площею 0,05 га, розташованої по
АДРЕСА_1, для обслуговування будинку і
надвірних споруд.

24 грудня 2013 року він отримав
рішення Сєдовської селищної ради від 18
грудня 2013 року №У1/38-780, яким йому,
ОСОБА_1, було відмовлено у дачі дозволу
на розробку проекту землеустрою, його
перше питання у заяві від 09 грудня 2013
року взагалі зазначеним рішенням не
було вирішене.

Оскільки спірне рішення, прийняте
відповідачем у справі, порушує його,
позивача, особисті немайнові права, а
саме на розпорядження належною йому
власністю за власним розсудом і
бажанням і право на житло, з посиланням
на норми Цивільного і Земельного
кодексів України позивач просив суд
постановити у справі рішення, яким: 1)
визнати неправомірною бездіяльність
Сєдовської селищної ради в частині не
розгляду його заяви від 09 грудня 2013
року щодо зміни цільового призначення
приміщення майстерні і дачі згоди на
переведення з нежитлової споруди в
жиле приміщення будівлі майстерні по
АДРЕСА_1; 2) визнати неправомірними дії
Сєдовської селищної ради
Новоазовського району Донецької
області в частині відмови йому у дачі
згоди на розробку проекту землеустрою
з відведення земельної ділянки у
АДРЕСА_1 для обслуговування будинку і
надвірних споруд; 3) скасувати як
незаконне рішення Сєдовської селищної
ради Новоазовського району Донецької
області №У1/38-780 від 18 грудня 2013 року; 4)
зобов'язати Сєдовську селищну раду
змінити цільове призначення
приміщення майстерні площею 116,8 кв.м,
розташованої у АДРЕСА_1, визнавши
зазначене приміщення жилим, згідно
висновку експертного дослідження №59
будівельно-технічної експертизи від 05
грудня 2013 року; 5) зобов'язати Сєдовську
селищну раду надати дозвіл на розробку
проекту землеустрою з відведення
земельної ділянки у АДРЕСА_1 площею 0,05
га для обслуговування будинку і
надвірних споруд.

У судовому засіданні позивач підтримав
свої позовні вимоги з зазначених у
позові підстав, просив задовольнити їх
у повному обсязі. При цьому суду
пояснив, що він двічі звертався до
селищної ради з заявою, яку він надав і
09 грудня 2013 року. Йому перший раз було
роз'яснено, що якщо він бажає перевести
нежитлову будівлю у жилу йому
необхідно надати у селищну раду
відповідний документ про це. Тому він
замовив експертизу будівельну,
висновок по якій отримав 05 грудня 2013
року, і долучив його до своєї заяви до
селищної ради від 09 грудня 2013 року
разом з витягом з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію права власності і
поетажним планом. При прийнятті
спірного рішення селищна рада порушила
вимоги Земельного кодексу України,
тому що селищна рада зобов'язана була
надати дозвіл на розроблення проекту
землеустрою з відведення земельної
ділянки, а в подальшому - передати йому
у власність або користування зазначену
земельну ділянку для обслуговування
будинку і надвірних споруд. В порушення
чинного законодавства України селищна
рада взагалі не вирішила ні позитивно,
ні негативно для нього, заявника,
питання щодо зміни цільового
призначення споруди майстерні, не
задовольнила його заяву в частині дачі
згоди на розроблення проекту
землеустрою в порушення вимог
ст.ст.120,122 і 123 Земельного кодексу
України, у зв'язку з чим просив його
позовні вимоги задовольнити у повному
обсязі.

Представник відповідача Куликов Є.А.,
який діє на підставі довіреності на
а.с.17, у судовому засіданні позовні
вимоги ОСОБА_1 не визнав і просив
відмовити в їх задоволенні в повному
обсязі. В обґрунтування своєї позиції
представник відповідача зазначив, що в
порушення вимог ст.ст.104-105 КАС України
позивач виклав свої позовні вимоги у
пунктах 1,2 і 4 прохальної частини
позову, які взагалі не можуть бути
предметом розгляду в порядку
адміністративного судочинства.

Щодо вимог позивача в частині
скасування рішення, яке є предметом
адміністративного позову ОСОБА_1,
представник відповідача відзначив, що
воно (рішення) прийняте у межах
повноважень селищної ради, які
закріплені у статтях 25-26,34,38 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні», а тому воно (рішення) не може
бути скасоване. Ні у ради, ні у
виконкому ради нема повноважень щодо
вирішення питань зміни цільового
призначення нежилих споруд, які
належать громадянам на праві приватної
власності. Селищний голова у
відповідності до ст.42 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
при формуванні порядку денного сесії
ради законно і обґрунтовано не включив
до порядку денного питання про
визнання споруди майстерні житловим
будинком, бо це питання не відноситься
до компетенції селищної ради. Саме тому
до порядку денного пленарного
засідання селищної ради було включене
і розглянуте друге клопотання позивача
про надання згоди на розробку проекту
землеустрою з відведення земельної
ділянки для обслуговування житлового
будинку і надвірних споруд. Додані до
заяви ОСОБА_1 від 09 грудня 2013 року
документи свідчили про те, що на момент
його звернення до селищної ради по
АДРЕСА_1 розташований не житловий
будинок, а споруда майстерні, яка
належить ОСОБА_1. І саме тому депутати
діючи в межах Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»,
спираючись у своєму рішенні на
ст.ст.12,61,123 ЗК України, ст.89 Водного
кодексу України, Закон України «Про
землеустрій», генеральний план селища
Сєдове, прийнятий у 2013 році до 2032 року
законно і обґрунтовано відмовили
ОСОБА_1 у задоволенні його клопотання
про дачу дозволу на розроблення
проекту землеустрою з відведення
земельної ділянки у АДРЕСА_1 для
обслуговування жилого будинку і
господарських споруд у зв'язку з
невідповідністю вимог, викладених у
заяві, діючому генеральному плану
селища Сєдове, Земельному і Водному
кодексам України (а.с.19-22).

Начальник відділу Держземагентства в
Новоазовському районі Логвинов О.М.
суду пояснив, що позивач вправі був
звернутися до компетентних органів
щодо зміни цільового призначення
майстерні на жиле приміщення, після
чого звернутися з правовстановлюючим
документом до селищної ради з заявою
про дачу згоди на розроблення проекту
землеустрою з відведення земельної
ділянки по АДРЕСА_1 під житловий
будинок і господарські споруди. Щодо
механізму зміни цільового або
функціонального призначення приміщень
і будівель, то до компетенції ввіреного
йому відділу Держземагентства ці
питання не відносяться.

Спеціаліст-землевпорядник Сєдовської
селищної ради Перова О.Л. суду пояснила,
що Генеральний план розвитку
Сєдовської селищної ради був
розроблений у 2013 році до 2032 року.
Генеральним планом не передбачено
розміщення по АДРЕСА_1 жилого будинку.
Вона готувала проект рішення на
засідання постійно діючої комісії з
питань регулювання земельних відносин,
будівництва, транспорту і зв'язку.
Члени зазначеної комісії схвалили
проект рішення і надали його на розгляд
на пленарному засідання сесії селищної
ради 18 грудня 2013 року, на якому депутати
селищної ради прийняли це рішення. На
засідання заявник ОСОБА_1 не
викликався, тому він не був присутнім.
ОСОБА_1 було відмовлено в задоволенні
його заяви, бо майстерня - це не жилий
будинок, розташована ця споруда в
100-метровій зоні, і розміщення жилого
будинку за зазначеною адресою не
передбачено Генеральним планом селища
Сєдове.

Суд, вислухав у судовому засіданні
позивача, представника відповідача,
начальника відділу Держземагенства в
Новоазовському районі і
землевпорядника Сєдовської селищної
ради, дослідивши письмові матеріали
справи, а також цивільну справу
№2/238/345/13 за позовом ОСОБА_1 до ДП
«Ілліч-Рибак» ПАТ «ММК ім.Ілліча» про
визнання договору купівлі-продажу
дійсним, визнання права власності,
проаналізувавши добуті у справі докази
в їх сукупності, приходить до висновку
про часткове задоволення позовних
вимог ОСОБА_1, виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що на підставі
судового рішення від 05 березня 2013 року,
яке набрало чинності і було звернуто до
виконання, а також витягу з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
про реєстрацію права власності ОСОБА_1
за договором купівлі-продажу, який
відбувся між ним і ДП «Ілліч-Рибак», є
власником будівлі майстерні з
тамбурами і навісами загальною площею
116,8 кв.м, яка розташована у АДРЕСА_1
(а.с.8,33-34). Цей факт не оспорювали
сторони при розгляді адмінпозову
ОСОБА_1 в суді.

Судом з матеріалів справи і пояснень у
судовому засіданні сторін встановлено,
що належна позивачу ОСОБА_1 будівля
майстерні розташована на землях
Сєдовської селищної ради, площа
земельної ділянки, на якій розташована
зазначена будівля, а також площа
призначеної для обслуговування
зазначеної будівлі земельної ділянки
не визначена будь-якими технічними
документами, бо, як пояснила
спеціаліст-землевпорядник Сєдовської
селищної ради Перова О.Л. суду, будівля
майстерні входить до цілісного
комплексу будівель і споруд колишнього
колгоспу «Заповіти Ілліча», площа
земельної ділянки під будівлею
майстерні технічною документацією не
визначалася.

З пояснень у судовому засіданні
позивача судом встановлено, що у своїй
заяві селищній раді він сам визначив
площу земельної ділянки в 0,05 га, на якій
розташована будівля майстерні, бо в
жодному документі не визначена ця
площа.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 09 грудня
2013 року звернувся до Сєдовської
селищної ради з заявою, в якій просив
змінити функціональне призначення
приміщення майстерні площею 116,8 кв.м і
дати згоду на переведення з
нежитлового в жиле приміщення,
розташоване по АДРЕСА_1 і надати дозвіл
на розроблення проекту землеустрою з
відведення земельної ділянки площею 0,05
га, розташованої по АДРЕСА_1
Новоазовського району, для
обслуговування жилого будинку і
надвірних споруд. До заяви заявник
додав висновок експертного
дослідження №59 від 05 грудня 2013 року,
витяг з Державного реєстру речових
прав, поетажний план (а.с.8-15).

За результатами розгляду заяви ОСОБА_1
від 09 грудня 2013 року сесія Сєдовської
селищної ради 18 грудня 2013 року з
посиланням на ст.ст.12,61,123 ЗК України,
ст.89 Водного кодексу України, Закон
України «Про землеустрій», генеральний
план сел.Сєдове, ст.26 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
прийняла рішення №У1/38-780 «Про розгляд
заяви ОСОБА_1 щодо дачі згоди на
розробку проекту землеустрою з
відведення земельної ділянки у
АДРЕСА_1», яким відмовила громадянину
ОСОБА_1 у дачі згоди на розроблення
проекту землеустрою з відведення
земельної ділянки у АДРЕСА_1 для
обслуговування жилого будинку і
господарчих споруд у зв'язку з
невідповідністю вимог, викладених в
заяві, діючому генеральному плану
селища Сєдове, Земельному кодексу
України, Водному кодексу України
(а.с.7,38).

З копії рішення Сєдовської селищної
ради №У1/36-720 від 11 вересня 2013 року судом
встановлено, що затверджений
Генеральний план селища Сєдове
Новоазовського району Донецької
області на період до 2032 року (а.с.24,39).

Суд приходить до висновку про
задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в
частині визнання незаконною
бездіяльності селищної ради щодо не
розгляду його заяви від 09 грудня 2013
року про зміну цільового призначення
приміщення майстерні і дачі згоди на
переведення з нежитлової споруди в
жиле приміщення будівлі майстерні по
АДРЕСА_1, оскільки про вирішення такого
питання просив заявник ОСОБА_1 у своїй
заяві до Сєдовської селищної ради від 09
грудня 2013 року у пункті 1 її прохальної
частини.

До такого висновку суд виходить з того,
що своїм рішенням від 18 грудня 2013 року
селищна рада повинна була вирішити
обидва питання, які поставив у своїй
заяві ОСОБА_1, обґрунтував своє рішення.
Тому заперечення представника
відповідача в цій частині позовних
вимог з тих підстав, що рішення по цьому
питанню не приймалося, бо воно (питання)
не входить до компетенції селради, суд
вважає такими, що не ґрунтуються на
вимогах Закону України «Про звернення
громадян» і ст.ст.25,26, п.п.1 пункту «б» ч.1
ст.38Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні».

У зв'язку з тим, що рішення селищної
ради, яке є предметом спору, прийняте в
порушення вимог Закону України «Про
звернення громадян», ст.ст.25-26,п.п.1
пункту «б» ч.1 ст.38 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні», бо
не містить в собі розв'язання питання, з
яким звертався до відповідача позивач,
рішення селищної ради від 18 грудня 2013
року №У1/38-780 підлягає скасуванню, у
зв'язку з чим суд приходить до
задоволення позовних вимог позивача в
частині скасування спірного рішення з
метою відновлення права ОСОБА_1 на
вирішення його питання відповідачем.

Суд приходить до висновку про часткове
задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в
частині визнання незаконними дій
відповідача в частині відмови в дачі
дозволу на розроблення проекту
землеустрою з відведення земельної
ділянки у АДРЕСА_1 для обслуговування
будинку і надвірних споруд, у контексті
документів, наданих заявником селищній
раді, виходячи з наступного.

Сторонами у справі визнається той факт,
що ОСОБА_1 не має правовстановлюючого
або технічного документу на
підтвердження площі земельної ділянки,
на якій розташована належна йому
будівля майстерні. З пояснень сторін у
судовому засіданні і матеріалів справи
судом встановлено, що ОСОБА_1 у своїй
заяві до селищної ради від 09 грудня 2013
року зазначив площу земельної ділянки
0,05 га, виходячи з розмірів і площі
будівлі майстерні.

Сторонами у справі не
спростовується той факт, що споруда
майстерні, яка належить позивачу,
розташована на земельній ділянці, яка
належить відповідачу у справі, і не
може функціонувати як об'єкт
нерухомості (будь то жилий чи нежилий)
відокремлено від земельної ділянки.

Згідно ч.3 ст.2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до ст.2 КАС України
завданнями адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних та юридичних осіб у
сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку у тому числі органів
державної влади. У справах щодо
оскарження рішень суди перевіряють, чи
прийняті вони на підставі, у межах
повноважень та у спосіб,що передбачені
Конституцією та законами України.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст.9 КАС України, суд при
вирішенні справи керується принципом
законності, відповідно до якого органи
державної влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України. Суд вирішує справи на
підставі Конституції та законів
України, а також міжнародних договорів,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України.

Організаційно-правова основа органів
місцевого самоврядування закріплена в
розділі П Закону України №280/97-ВР від
21.05.1997 року з наступними змінами і
доповненнями до нього (далі - Закон
№280/97-ВР) «Про місцеве самоврядування в
Україні», а повноваження районних і
обласних рад регламентуються главою 4
зазначеного розділу.

Згідно ст.319 ЦК України власник володіє,
користується, розпоряджається своїм
майном на власний розсуд. Власник має
право вчиняти щодо свого майна будь-які
дії, які не суперечать закону.

Згідно ст.377 ЦК України до особи, яка
набула право власності на будівлю або
споруду, переходить право власності,
право користування на земельну
ділянку, на якій вони розміщені, без
зміни її цільового призначення в
обсязі та на умовах, встановлених для
попереднього землевласника
(землекористувача). Розмір та
кадастровий номер земельної ділянки,
право на яку переходить у зв'язку з
переходом права власності на будівлю
або споруду, є істотними умовами
договору, який передбачає набуття
права власності на ці об'єкти (крім
багатоквартирних будинків).

Згідно ч.3 ст.415 ЦК України особа, до якої
перейшло право власності на будівлі
(споруди), набуває право користування
земельною ділянкою на тих же умовах і в
тому ж обсязі, що й попередній власник
будівлі (споруди).

Ці норми Цивільного кодексу України
кореспондуються з частинами 1 і 6 ст.120
Земельного кодексу України (далі за
текстом - ЗК України), згідно яких у разі
набуття права власності на будівлю або
споруду, що перебувають у власності,
користуванні іншої особи, припиняється
право власності, право користування
земельною ділянкою, на якій
розташовані ці об'єкти. До особи, яка
набула право власності на будівлю або
споруду, розміщені на земельній
ділянці, що перебуває у власності іншої
особи, переходить право власності на
земельну ділянку або її частину, на
якій вони розміщені, без зміни її
цільового призначення. Істотною умовою
договору, який передбачає набуття
права власності на будівлю або споруду,
є кадастровий номер земельної ділянки,
право на яку переходить у зв'язку з
набуттям права власності на ці об'єкти.

Згідно ч.1 ст.393 ЦК України правовий акт
органу місцевого самоврядування, який
не відповідає законові і порушує права
власника, за позовом власника майна
визнається судом незаконним та
скасовується.

До повноважень сільських, селищних,
міських рад згідно ч.1 ст.122 ЗК України
входить передача земельних ділянок у
власність або у користування із земель
комунальної власності відповідних
територіальних громад для всіх потреб.

Згідно ч.1 ст.123 ЗК України, надання
земельних ділянок державної або
комунальної власності у користування
здійснюється поряд з іншими органами
органами виконавчої влади або органами
місцевого самоврядування. Рішення
зазначених органів приймається на
підставі проектів землеустрою щодо
відведення земельних ділянок у разі:
надання земельної ділянки із зміною її
цільового призначення; формування
нової земельної ділянки (крім поділу та
об'єднання). Надання у користування
земельної ділянки, зареєстрованої в
Державному земельному кадастрі
відповідно до Закону України «Про
Державний земельний кадастр», право
власності на яку зареєстровано у
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно, без зміни її меж та
цільового призначення здійснюється
без складення документації із
землеустрою. Надання у користування
земельної ділянки в інших випадках
здійснюється на підставі технічної
документації із землеустрою щодо
встановлення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості). У такому разі
розроблення такої документації
здійснюється на підставі дозволу,
наданого органом місцевого
самоврядування, відповідно до
повноважень, визначених статтею 122 ЗК
України, крім випадків, коли особа,
зацікавлена в одержанні земельної
ділянки у користування, набуває право
замовити розроблення такої
документації без надання такого
дозволу. Земельні ділянки державної та
комунальної власності, на яких
розташовані будівлі, споруди, інші
об'єкти нерухомого майна, що
перебувають у державній власності,
передаються особам, зазначеним у
пункті «а» частини другої статті 92
цього Кодексу, лише на праві постійного
користування.

Проаналізувавши добуті у судовому
засіданні докази і вищезазначені норми
діючого законодавства України суд
приходить до висновку, що при прийнятті
рішення відповідачем 18 грудня 2013 року
щодо відмови ОСОБА_1 у дачі дозволу на
розробку проекту землеустрою з
відведення земельної ділянки для
обслуговування жилого будинку і
господарських споруд селищна рада
повинна була з'ясувати у заявника, який
пакет документів той може надати сесії
селради станом на 18 грудня 2013 року і чи
нема у того бажання на розробку проекту
землеустрою без зміни цільового
призначення земельної ділянки. На
думку суду, селищна рада повинна була
запросити для цього заявника на
пленарне засідання сесії селищної
ради, роз'яснити заявнику вимоги Закону
і прийтяти рішення в контексті наданих
заявником документів, чого
відповідачем не було зроблено.

Разом з тим, суд вважає, що вимоги
позивача щодо зобов'язання відповідача
змінити цільове призначення майстерні,
визнав це приміщення жилим, а також
щодо вимоги про зобов'язання
відповідача дати дозвіл на розроблення
проекту землеустрою з відведення
земельної ділянки площею 0,05 га для
обслуговування будинку і надвірних
споруд не підлягають задоволенню,
оскільки до компетенції виконкомів
місцевих рад або місцевих рад на
пленарних засіданнях їх сесій не
входить зміна цільового призначення
приміщень і споруд. Це компетенція
органів державного
архітектурно-будівельного контролю, і
тому суд погоджується з запереченнями
представника відповідача в цій частині
позовних вимог, оскільки відповідач в
розумінні зазначених вище норм діючого
законодавства України не може
підмінювати собою органи, до відання
яких відноситься вирішення цього
питання. З зазначених підстав суд не
вправі судовим рішенням зобов'язувати
відповідача вчиненити такі дії.

Оскільки позивач не надав відповідачу
документ, який підтверджує зміну
цільового призначення будівлі, якою
він володіє, суд в розумінні вимог ст.123
ЗК України приходить до висновку, що
нема підстав для задоволення позовних
вимог ОСОБА_1 і в частині зобов'язання
відповідача дати згоду на розроблення
проекту землеустрою з відведення
земельної ділянки для обслуговування
жилого будинку і надвірних споруд, тим
більше, що ОСОБА_1 не надано ні
відповідачу 09 грудня 2013 року, ні в
судове засідання при вирішенні його
адміністративного позову відповідних
документів на підтвердження площі
земельної ділянки, зокрема 0,05 га, як ним
було зазначено в заяві від 09 грудня 2013
року і в п.5 прохальної частини його
адмінпозову.

Керуючись ст.ст.2, 4, 6, 9, 69-71, 86, 99, 158, 162-163
Кодексу адміністративного судочинства
України, Конституцією України, Законом
України «Про місцеве самоврядування в
Україні», ст.ст.319,377,393,415 ЦК України,
ст.ст.120,122-123 Земельного кодексу
України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Сєдовської селищної ради
Новоазовського району Донецької
області про визнання бездіяльності і
дій незаконними, визнання незаконним
рішення сесії сільської ради і його
скасування, зобов'язання вчинити певні
дії задовольнити частково.

Визнати незаконною бездіяльність
Сєдовської селищної ради в частині не
розгляду заяви ОСОБА_1 від 09 грудня 2013
року щодо зміни цільового призначення
приміщення майстерні і дачі згоди на
переведення з нежитлової споруди в
жиле приміщення будівлі майстерні по
АДРЕСА_1.

Визнати незаконними дії Сєдовської
селищної ради Новоазовського району
Донецької області в частині відмови
ОСОБА_1 у дачі згоди на розробку проекту
землеустрою з відведення земельної
ділянки у АДРЕСА_1 в межах поданих ним
документів селищній раді.

Визнати незаконним та скасувати
рішення сесії Сєдовської селищної ради
Новоазовського району Донецької
області №У1/38-780 від 18 грудня 2013 року
«Про розгляд заяви ОСОБА_1 щодо дачі
згоди на розробку проекту землеустрою
з відведення земельної ділянки у
АДРЕСА_1».

У задоволенні позовних вимог в іншій
частині ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 68 грн. 82 коп.
судового збору із Державного бюджету
України шляхом їх безспірного списання
із рахунку суб'єкта владних
повноважень - відповідача Сєдовської
селищної ради Новоазовського району
Донецької області.

На постанову може бути подано
апеляційну скаргу до Донецького
апеляційного адміністративного суду
через Новоазовський районний суд
Донецької області протягом десяти днів
з дня її проголошення.

Повний текст постанови виготовлений 28
квітня 2014 року.

Суддя