Справа № 810/856/14-а
Суддя: Лапій С.М.
Дата ухвалення: 2014-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2014 року № 810/856/14-а

Суддя Київського окружного
адміністративного суду Лапій С.М.,
розглянувши в порядку письмового
провадження у м. Києві справу за
адміністративним позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до державної
податкової інспекції у м. Славутичі
Головного управління Міндоходів у
Київській області про визнання
протиправною та скасування вимоги про
сплату боргу (недоїмки), зобов'язання
вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом
до Білоцерківської ОДПІ ГУ Міндоходів
у Київській області, в якому просить
визнати протиправною та скасувати
вимогу про сплату боргу (недоїмки) від
31.01.2014 № 33-17, зобов'язати відповідача
припинити нарахування позивачу
зобов'язань зі сплати єдиного
соціального внеску.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
вимога про сплату боргу є протиправною,
оскільки відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» позивач
звільнений від сплати єдиного внеску
як пенсіонер за віком.

До судового засідання представники
сторін не з'явились.

Позивач звернувся до суду з письмовим
клопотанням, яким підтримав позовні
вимоги, просить позов задовольнити та
розглядати справу за його відсутності.

Відповідач, належно повідомлений про
час, дату та місце розгляду справи, явку
свого представника не забезпечив, про
причини неявки суд не повідомив, з
клопотанням про відкладення розгляду
справи до суду не звертався.

На підставі ч. 4 ст. 122 та ч. 6 ст. 128 КАС
України судом прийнято рішення про
розгляд справи у порядку письмового
провадження.

Дослідивши матеріали справи та
оцінивши їх у сукупності, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню, виходячи з
наступного.

Як встановлено судом, ОСОБА_1
зареєстрований як фізична
особа-підприємець 25.04.2002, перебуває на
спрощеній системі оподаткування та є
платником єдиного податку з 01.01.2011.

Відповідно до пенсійного посвідчення
Серії НОМЕР_1, виданого 09.03.2005 (а.с.
6), позивач отримує пенсію за віком.

Відповідачем на підставі ст. 25 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» сформовано
вимогу про сплату боргу від 21.11.2013 №
Ф-33-17, відповідно до якої позивачу
визначено суму недоїмки зі сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування
розмірі 8 179,04 грн.

Не погоджуючись з вимогою, позивач
звернувся до суду з даним позовом.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» єдиний внесок
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - консолідований
страховий внесок, збір якого
здійснюється до системи
загальнообов'язкового державного
соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» платниками
єдиного внеску є фізичні
особи-підприємці, у т.ч. ті, які обрали
спрощену систему оподаткування, та
члени сімей цих осіб, які беруть участь
у провадженні ними підприємницької
діяльності.

Згідно ч. 4 ст. 4 Закону України «Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» особи,
зазначені у пункті 4 частини першої
цієї статті, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.
Такі особи можуть бути платниками
єдиного внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» пенсіонер - це особа, яка
відповідно до цього Закону отримує
пенсію, довічну пенсію, або члени її
сім'ї, які отримують пенсію в разі
смерті цієї особи у випадках,
передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» за рахунок
коштів Пенсійного фонду в солідарній
системі призначаються такі пенсійні
виплати:1) пенсія за віком; 2) пенсія по
інвалідності внаслідок загального
захворювання (у тому числі каліцтва, не
пов'язаного з роботою, інвалідності з
дитинства); 3) пенсія у зв'язку з
втратою годувальника. Умови її
призначення за віком визначені статтею
26 зазначеного Закону.

З викладеного слідує, що від сплати
єдиного внеску звільняються
пенсіонери, пенсія яких призначена
відповідно до положень Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування».

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону України
від 28.02.1991 № 796-ХІІ «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» (далі - Закон України № 796)
особам, які працювали або проживали на
територіях радіоактивного
забруднення, пенсії надаються із
зменшенням пенсійного віку,
встановленого для одержання державних
пенсій.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 14 Закону
України № 796 для встановлення пільг і
компенсацій визначаються такі
категорії осіб, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи:
особи, які постійно проживають або
постійно працюють чи постійно
навчаються на території зони
посиленого радіоекологічного
контролю, за умови, що вони за станом на
01.01.1993 прожили або відпрацювали чи
постійно навчалися у цій зоні не менше
чотирьох років, - категорія 4.

Як зазначено вище, позивач отримує
пенсію за віком.

Крім того, судом встановлено, що
відповідно до наявної в матеріалах
справи фотокопії посвідчення серії
НОМЕР_2 (а.с. 6), позивач є учасником
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС у 1986 (2 категорії).

Таким чином, позивач має право вийти на
пенсію раніше, ніж встановлено в Законі
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування». Проте,
ця обставина лише підтверджує той факт,
що позивач вийшла на пенсію саме за
віком, хоча і на пільгових умовах, про
що і зазначається у її пенсійному
посвідченні.

У той же час, суд звертає увагу на те, що
знижений граничний вік виходу на
пенсію осіб, які підпадають під дію
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» не є підставою для
висновку про виплату пенсії позивачці
з інших підстав і він є пенсіонером в
розумінні визначення поняття
«пенсіонер», яке наведено у Законі
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування». Отже,
на позивача, як на пенсіонера у
розумінні норм наведеного Закону,
поширюються положення ч. 4 ст. 4 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування».

Також суд зазначає, що відповідно до ч. 7
ст. 1 Закону України 07.07.2011
№3609-VІ «Про внесення змін до
Податкового кодексу України і деяких
інших законодавчих актів України щодо
вдосконалення окремих норм
Податкового кодексу України» ст. 4
Закону України 08.07.2010 №2464-VI «Про збір та
облік єдиного внеску на державне
соціальне страхування» доповнено
частиною четвертою, згідно з якою
особи, якщо вони є пенсіонерами за
віком або інвалідами та отримують
відповідно до закону пенсію або
соціальну допомогу і обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску. Такі
особи можуть бути платниками єдиного
внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Ці зміни відповідно до ч. 1 розділу II
Прикінцевих та перехідних положень
Закону України № 3609-VI набули чинності з
дня, наступного за днем його
опублікування, а саме з 06.08.2011, тому
нарахування сум щодо сплати єдиного
внеску починаючи з серпня 2011 року є
неправомірним.

Отже, суд вважає безпідставними
посилання відповідача на те, що до
позивача не може бути застосовано
положення ч. 4 ст. 4 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
державне соціальне страхування»,
оскільки позивач не досяг загального
пенсійного віку, тому що вказана норма
не пов'язує звільнення від сплати
єдиного внеску із досягненням особою
певного віку, а передбачає звільнення
від сплати внеску виключно всіх
пенсіонерів за віком. Також,
законодавець зазначеною нормою не
виключає осіб, які є пенсіонерами та
отримують пенсію за віком на пільгових
умовах, тобто зазначений перелік
обставин є вичерпним і розширеному
тлумаченню не підлягає.

Аналогічна правова позиція наведена в
ухвалах Вищого адміністративного суду
України №К/9991/45538/12 від 20.09.2012,
№К/9991/49213/12 від 09.10.2012 та №К/9991/78530/12 від
14.02.2013.

Виходячи з викладеного, суд приходить
до висновку, що позивач, як фізична
особа-підприємець, яка є пенсіонером за
віком та зареєстрований платником
єдиного податку, не повинен сплачувати
єдиний внесок, у зв'язку з чим
оскаржувана вимога про сплату боргу є
протиправно та підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог про зобов'язання
відповідача припинити нарахування
позивачу зобов'язань зі сплати єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, суд зазначає
наступне.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Задоволенню в адміністративному
процесі підлягають лише ті вимоги, які
поновлюють порушене право особи в
публічно-правових відносинах.

Суд також звертає увагу на те, що згідно
ст. 6 КАС України до адміністративного
суду має право звернутися з позовом
особа, яка вважає, що рішенням, дією чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень порушені її права, свободи
або інтереси.

Також згідно ст. 5 КАС України судом у
конкретній справі вирішується спір,
предмет якого існує на час розгляду
справи.

Отже, зобов'язання, встановлені в
резолютивній частині рішення суду, не
можуть поширюватись на майбутнє. Таким
чином, неможливо зобов'язати
відповідача на майбутнє вчиняти певні
дії, оскільки відсутні факти порушення
прав позивача в майбутньому.

Оскільки заявлена позовна вимога про
зобов'язання відповідача припинити
нарахування позивачу зобов'язань зі
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування ґрунтується на
припущеннях позивача про можливість
вчинення відповідачем таких дій у
майбутньому, суд, враховуючи вимоги
статей 2, 5 та 6 КАС України, дійшов
висновку про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог в цій
частині.

Отже, враховуючи викладене, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги є такими,
що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 97 КАС України суд
за клопотанням однієї зі сторін
визначає грошовий розмір судових
витрат, які повинні бути їй
компенсовані.

Оскільки сторони з клопотанням про
відшкодування судових витрат до суду
не звертались, такі витрати
відшкодуванню з Державного бюджету
України не підлягають.

Керуючись ст.ст. 69, 70, 71, 94, 97, 122, 128 158-163, 167,
257 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Визнати протиправною та скасувати
вимогу Білоцерківської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області про сплату боргу
(недоїмки) від 21.11.2013 №Ф-2644.

У задоволенні позовних вимог в іншій
частині відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Лапій С.М.