Справа № 805/4198/14
Суддя: Череповський Є.В.
Дата ухвалення: 2014-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2014 р.
Справа №805/4198/14

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

час прийняття постанови: 11 год. 25
хв.

Донецький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого - судді Череповського Є.В.,

при секретарі судового засідання
Демішеві А.О.

з участю сторін:

позивач - ОСОБА_1,

представника відповідача - Лютий Р.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 до Державної податкової
інспекції в Будьонівському районі м.
Донецька Головного управління
Міндоходів у Донецький області про
визнання неправомірними дії, скасувати
вимогу від 10.02.2014 року № Ф 107-17 та
стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О
В И В:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1
(надалі - позивач) звернувся до суду із
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції в Будьонівському
районі м. Донецька Головного
управління Міндоходів у Донецький
області (надалі - відповідач) про
визнання неправомірними дії, скасувати
вимогу від 10.02.2014 року № Ф 107-17 та
стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач вказав, що відповідачем
винесено вимогу від 10.02.2014 року № Ф-107-17
про сплату боргу (недоїмки). Вважає, що
данна вимога є неправомірною оскільки
він являється пенсіонером за віком, та
на підставі ст. 4 ЗУ "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування" він
звільнений від сплати єдиного внеску.
Просив визнати неправомірними дії
відповідача по нарахуванню недоїмки по
єдиному соціальному внеску в сумі 1218,67
грн., скасувати вимогу відповідача про
сплату недоїмки по єдиному соціальному
внеску від 10.02.2014 року № Ф 107-17 в повному
обсязі в сумі 1218,67 грн. та стягнути з
відповідача на його користь заподіяну
моральну шкоду у розмірі 25000,00 грн.

Позивач в судовому засіданні надав
пояснення аналогічні змісту позовних
вимог, позовні вимоги підтримав та
просив задовольнити їх у повному
обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечував,
надав суду письмові заперечення, в яких
зазначив, що термін "пенсіонер за віком"
законодавством не визначений та
відповідно до чинного законодавства
особи мають право на призначення
пенсії за віком після досягнення
чоловіками 60 років. Просила відмовити у
задоволені позову у повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи,
вирішивши питання чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги та заперечення, та якими
доказами вони підтверджуються, чи є
інші фактичні дані, які мають значення
для вирішення справи, та докази на їх
підтвердження, яку правову норму
належить застосувати до цих
правовідносин, суд приходить до
висновку про те, що позов підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Позивач - ОСОБА_1 є фізичною особою
підприємцем та являється платником
єдиного податку. В той саме час
являється учасником ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
у 1987 році.

В судовому засіданні встановлено, що
згідно особового рахунку позивача
станом на 01.02.2014 року у нього була
наявна заборгованість зі сплати
єдиного соціального внеску у сумі 121,67
грн. за 4-й квартал 2013 року.

Як встановлено судом та
підтверджується матеріалами справи,
10.02.2014 року Державною податковою
інспекцією в Будьонівському районі м.
Донецька Головного управління
Міндоходів у Донецький області було
сформовано вимогу про сплату боргу
(недоїмки) № Ф - 107-17, згідно якої станом
на 01.02.2014 року заборгованість зі сплати
єдиного внеску Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 становить 1218,67 грн.

19 лютого 2014 року як зазначив позивач в
позовній заяві, він отримав зазначену
вимогу про сплату недоїмки від 10.02.2014
року № Ф 107-17.

Позивач з письмовою скаргою
звернулася до відповідача.
Відповідачем була надана відповідь
позивачу від 28.03.2014 року №
2463/10/05-99-10-062-12-2, відповідно до змісту
якої заявникові повідомлено, що
оскільки позивач отримує пенсію за
віком на пільгових умовах, згідно із
Законом України "Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" та обчислені Законом
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування",
сплачують єдиний внесок на загальних
підставах.

Позивач не погодився із прийнятою
вимогою й тому звернувся до суду із
даним позовом.

Правовідносини, що виникли між
сторонами регулюються Законом України
«Про збір на облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 08.07.2010 року
№ 2464-VI, Законом України «Про пенсійне
забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-ХІІ,
Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09.07.2003 року № 1058-ІV.

Статтею 1 Закону №1058 визначене поняття
"пенсія" - як, щомісячна пенсійна
виплата в солідарній системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, яку отримує
застрахована особа в разі досягнення
нею передбаченого цим Законом
пенсійного віку чи визнання її
інвалідом, або отримують члени її сім'ї
у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону №1058 за
рахунок коштів Пенсійного фонду в
солідарній системі призначаються такі
пенсійні виплати:

1) пенсія за віком;

2) пенсія по інвалідності внаслідок
загального захворювання (у тому числі
каліцтва, не пов'язаного з роботою,
інвалідності з дитинства);

3) пенсія у зв'язку з втратою
годувальника.

Згідно ст. 26 Закону №1058 особи мають
право на призначення пенсії за віком
після досягнення віку 60 років та
наявності страхового стажу не менше 15
років.

Відповідно до ч.1 ст. 30 Закону №1058
пенсія по інвалідності призначається в
разі настання інвалідності, що
спричинила повну або часткову втрату
працездатності внаслідок загального
захворювання (в тому числі каліцтва, не
пов'язаного з роботою, інвалідності з
дитинства) за наявності страхового
стажу, передбаченого статтею 32 цього
Закону.

Згідно ч.1. ст. 36 Закону №1058 пенсія у
зв'язку з втратою годувальника
призначається непрацездатним членам
сім'ї померлого годувальника, які були
на його утриманні, за наявності в
годувальника на день смерті страхового
стажу, який був би необхідний йому для
призначення пенсії по III групі
інвалідності, а в разі смерті
пенсіонера або осіб, зазначених у
частині другій статті 32 цього Закону, -
незалежно від тривалості страхового
стажу. При цьому дітям пенсія у зв'язку
з втратою годувальника призначається
незалежно від того, чи були вони на
утриманні годувальника.

Отже, нормами зазначеного Закону
встановлено загальне правила набуття
(призначення) пенсії .

Проте, судом встановлено, матеріалами
справи підтверджено, що позивач -
ОСОБА_1 набув статусу учасника
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, про що видано
посвідчення серії НОМЕР_1.

Відтак, на позивача розповсюджуються
норми Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" №796-XII від 28.02.1991 року (далі -
Закон №796-XII).

Статтею 55 Закону №796-XII передбачено, що
особам, які працювали або проживали на
територіях радіоактивного
забруднення, пенсії надаються із
зменшенням пенсійного віку,
встановленого статтею 26 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування".

Як вбачається із наведених норм,
законодавець підкреслив, що пенсійний
вік для громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи
зменшується.

07 липень 2010 року позивачу було видане
пенсійне посвідчення НОМЕР_2 Пенсійним
фондом України, в якому в графі "Вид
пенсії" зазначено "За віком", що можна
вважати визнанням факту того, що ОСОБА_1
вважається пенсіонером за віком.

З огляду на зазначене, суд критично
оцінює посилання відповідача на
визначення поняття "пенсійний вік"
виключно за нормами Закону № 1058,
оскільки законодавством (зокрема
Законом України № 796-XII) встановлено
чітке посилання на зменшення,
встановленого ст. 26 Закону №1058,
пенсійного віку певної категорії
громадян.

Відповідно до Податкового кодексу
України, Закону України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" контроль за
дотриманням законодавства із збору
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування
покладено на органи міністерства
доходів і зборів України.

Згідно з ч. 4 ст. 25 Закону України "Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" орган доходів і
зборів у порядку, за формою та у строки,
встановлені центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
податкову і митну політику, надсилає
платникам єдиного внеску, які мають
недоїмку, вимогу про її сплату.

Відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади, їх посадові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.
Обов'язок суду вирішувати спори на
підставі Конституції України
закріплений положеннями принципу
законності викладеного у пункті 1
частини першої статті 9 КАС України.

Нормою ч. 3 ст. 2 КАС України також
визначено, що у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи всім формам
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Згідно зі ст.1 Закону України "Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" від 08.07.2010 року
№ 2464 - VІ (далі - Закон № 2464) єдиний
внесок на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування (далі - єдиний
внесок) - консолідований страховий
внесок, збір якого здійснюється до
системи загальнообов'язкового
державного соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Відповідно до п. 4. ч. 1. ст. 4 Закону №2464,
платниками єдиного внеску є: фізичні
особи - підприємці, в тому числі ті, які
обрали спрощену систему оподаткування,
та члени сімей цих осіб, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.

Законом України "Про внесення змін до
Податкового кодексу України та деяких
інших законодавчих актів України щодо
вдосконалення окремих норм
Податкового кодексу України" № 3609-VI від
07.07.2011 року, яким ст.4 Закону №2464 було
доповнено ч.4 такого змісту: "Особи,
зазначені у пункті 4 частини першої
цієї статті, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.
Такі особи можуть бути платниками
єдиного внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування".

З аналізу наведених норм законодавства
вбачається, що фізичні особи -
підприємці, які є пенсіонерами за віком
та які обрали спрощену систему
оподаткування, до яких з урахуванням
встановлених судом обставин
відноситься і позивач - фізична особа -
підприємець ОСОБА_5, звільняються від
сплати за себе єдиного внеску.

Статтею 2 Закону України "Про пенсійне
забезпечення" від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ
(далі - Закон № 1788) встановлені види
державних пенсій, а саме за цим Законом
призначаються: а) трудові пенсії: за
віком; по інвалідності; в разі втрати
годувальника; за вислугу років.

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" від 09.07.2003 року № 1058-VІ
(далі - Закону № 1058), особи мають право
на призначення пенсії за віком після
досягнення чоловіками 60 років, жінками
- 55 років та наявності страхового стажу
не менше п'ятнадцяти років.

Види державних пенсій, які
призначаються за Законом № 1788,
визначені ст.2 цього Закону.

Положення п."а" ч.1 ст.2 Закону №1788
свідчать про те, що трудові пенсії
поділяються на такі види як пенсії за
віком, по інвалідності, в разі втрати
годувальника та за вислугу років.

Системний аналіз положень ст.ст.12-18
Закону №1788 свідчить, що законодавець
розрізнив пенсії за віком в залежності
від умов їх призначення, визначивши
загальні умови призначення пенсії за
віком, (ст.12), пільгові умови
призначення пенсії за віком, (ст.13), а
також особливі умови призначення цього
виду пенсії окремим категоріям
громадян (працівникам, зайнятим на
підземних і відкритих гірничих роботах
та в металургії, громадянам, які
постраждали від Чорнобильської
катастрофи, інвалідам, учасникам війни,
сім'ям загиблих (померлих)
військовослужбовців та осіб
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ, багатодітним
матерям і матерям інвалідів з
дитинства тощо (ст.ст.14-18).

Аналізуючи Закон № 1058, який встановлює
загальні види пенсійних виплат, Закон
№ 1788, яким призначаються державні
пенсії, суд приходить до висновку, що
законодавство встановлює пільги, як в
обчисленні стажу, так і в досягненні
конкретного віку для окремих категорій
громадян. Таким чином, вік і стаж роботи
- це характерні ознаки пенсії за віком,
однак умови призначення пенсій є
різними, тоді як такий вид пенсії, як
пенсія за віком є єдиним.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов
висновку про задоволення позовних
вимог в частині скасування вимоги
відповідача про сплату недоїмки по
єдиному соціальному внеску від 10.02.2014
року № Ф 107-17 в повному обсязі в сумі
1218,67 грн.

Щодо позовних вимог про визнання
неправомірними дії відповідача по
нарахуванню недоїмки по єдиному
соціальному внеску в сумі 1218,67, суд
зазначає наступне.

Вчинення дій суб'єктом владних
повноважень є способом реалізації
наданої суб'єкту владних повноважень
компетенції. Здійснення дії являє
собою процес реалізації наданих
законом функцій суб'єкту владних
повноважень. Самі по собі дії не
тягнуть за собою будь-яких правових
наслідків для особи. Правові наслідки
для позивача несуть акти
індивідуальної дії, як то вимога від
10.02.2014 року № Ф 107-17. Саме вона має вплив
на його права та інтереси. Виходячи із
завдань Кодексу адміністративного
судочинства України, як то захист прав,
свобод та інтересів фізичних осіб, прав
та інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства,
судовий захист права може бути
здійснений лише за умови наявності
порушення прав.

З огляду на вищевикладене, суд
зазначає, що вимоги позивача в цій
частині не підлягають задоволенню у
зв`язку з тим, що обраний позивачем
спосіб захисту в цій частині не
відповідає об'єкту порушеного права.

Щодо позовних вимог про стягнення
моральної шкоди у розмірі 25000,00 грн., суд
зазначає наступне.

Ст. 23 Цивільного кодексу України
(надалі ЦК України) встановлено, що
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав.

Пунктом 2 вказаної норми також
встановлено, що моральна шкода полягає
зокрема у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів;

Моральна шкода відшкодовується грішми,
іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується
незалежно від майнової шкоди, яка
підлягає відшкодуванню, та не пов'язана
з розміром цього відшкодування.

Статтею 1167 ЦК України встановлені
підстави відповідальності за завдану
моральну шкоду.

Моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

Моральна шкода відшкодовується
незалежно від вини органу державної
влади, органу влади Автономної
Республіки Крим, органу місцевого
самоврядування, фізичної або юридичної
особи, яка її завдала:

якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим
ушкодженням здоров'я або смертю
фізичної особи внаслідок дії джерела
підвищеної небезпеки;

якщо шкоди завдано фізичній особі
внаслідок її незаконного засудження,
незаконного притягнення до
кримінальної відповідальності,
незаконного застосування як
запобіжного заходу тримання під вартою
або підписки про невиїзд, незаконного
затримання, незаконного накладення
адміністративного стягнення у вигляді
арешту або виправних робіт;

в інших випадках, встановлених законом.

З наведеного вбачається, що моральна
шкода підлягає відшкодуванню
незалежно від майнової шкоди,
зазначеними нормами не встановлено ні
мінімального, ні максимального розміру
відшкодування моральної шкоди.

Відшкодуванню підлягає моральна шкода
завдана внаслідок порушення прав
особи.

Перелік критеріїв оцінки розміру
моральної шкоди не є вичерпним. Вони
повинні надавати можливість вимірити
глибину та тривалість страждань
людини.

З змісту ст. 56 Конституції вбачається,
кожен має право на відшкодування за
рахунок держави чи органів місцевого
самоврядування матеріальної та
моральної шкоди, завданої незаконними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, їх посадових
і службових осіб при здійсненні ними
своїх повноважень.

Відповідно до Постанови Пленуму
Верховного суду України "Про практику
розгляду судами цивільних справ за
позовами про відшкодування шкоди" № 6
від 27.03.1992 шкода, заподіяна особі і
майну громадянина або заподіяна майну
юридичної особи, підлягає
відшкодуванню в повному обсязі особою,
яка її заподіяла, за умови, що дії
останньої були неправомірними, між
ними і шкодою є безпосередній
причинний зв'язок та є вина зазначеної
особи (п.2).

Суд вважає, що необхідною умовою
виникнення відповідальності у вигляді
обов'язку відшкодувати заподіяну
майнову і немайнову шкоду є
неправомірність дій або бездіяльність
особи, яка заподіяла шкоду, причинного
зв'язку між протиправною поведінкою
особи і шкодою, вини особи у заподіянні
шкоди. Відсутність хоча б однієї з
обов'язкових складових
відповідальності за заподіяння шкоди
взагалі виключає її настання.

В ході судового розгляду справи,
позивачем суду не доведено причинного
зв'язку між протиправною поведінкою
відповідача і моральною шкодою.

Крім того, позивач не надав жодних
доказів у підтвердження завданої
моральної шкоди з боку управління
пенсійного фонду України в
Будьонівському районі м. Донецька.

Відповідно до ч.3 ст.94 КАС України, якщо
адміністративний позов задоволено
частково, судові витрати, здійснені
позивачем, присуджуються йому
відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 11, 17-20, 69-72, 86, 94, 121, 158-163, 167, 185, 186, 254 КАС
України, суд, -

П О С
Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Державної податкової інспекції в
Будьонівському районі м. Донецька
Головного управління Міндоходів у
Донецький області про визнання
неправомірними дії, скасувати вимогу
від 10.02.2014 року № Ф 107-17 та стягнення
моральної шкоди - задовольнити
частково.

Скасувати вимогу Державної податкової
інспекції в Будьонівському районі м.
Донецька Головного управління
Міндоходів у Донецький області від
10.02.2014 року № Ф 107-17 про сплату недоїмки
на суму 1218,67 грн.

В задоволені решти позовних вимог
відмовити.

Постанова набирає законної сили в
порядку, передбаченому ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова прийнята у нарадчій кімнаті
та проголошена її вступна та
резолютивна частини у судовому
засіданні 17 квітня 2014 року.

Повний текст постанови складений 22
квітня 2014 року.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Донецького
апеляційного адміністративного суду
через Донецький окружний
адміністративний суд шляхом подачі в
10-денний строк з дня її проголошення,
апеляційної скарги. У разі
застосування судом ч. 3 ст. 160 КАС
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом 10 днів з дня
отримання копії постанови. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги. У випадку подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Суддя
Череповський Є.В.