Справа № 2а-17430/12/2670
Суддя: Винокуров К.С.
Дата ухвалення: 2014-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" квітня 2014 р. м. Київ
К/800/3989/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Головуючого Винокурова К.С.

Суддів: Олендера І.Я.

Ситникова О.Ф.

Секретар судового

засідання Сперкач Т.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду адміністративну
справу за касаційною скаргою Державної
фінансової інспекції України на
постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 17 грудня 2013
року, додаткову постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 26 грудня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_3 до Державної фінансової
інспекції України про визнання дій
протиправними, зобов'язання вчинити
певні дії,-

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року позивач звернулася до
суду із зазначеним позовом до
Державної фінансової інспекції
України (далі - Інспекція), мотивуючи
його тим, що відповідачем було
безпідставно відмовлено у видачі
ОСОБА_3, як спадкоємцю після смерті її
чоловіка ОСОБА_4, довідки про
страхування за державним обов'язковим
особистим страхуванням службових осіб
державної контрольно-ревізійної
служби.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
15 березня 2013 року у задоволенні
позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 17 грудня 2013
року рішення суду першої інстанції
скасовано, ухвалено нову постанову про
задоволення позовних вимог.

Додатковою постановою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 26 грудня 2013 року
доповнено четвертим, п'ятим, шостим та
сьомим абзацами. Визнано протиправними
дії відповідача щодо відмови ОСОБА_3, як
спадкоємцю в зв'язку із смертю чоловіка
ОСОБА_4, видати довідку за встановленою
формою відповідно до вимог п.12 Порядку
та умов державного обов'язкового
особистого страхування службових осіб
державної контрольно-ревізійної
служби в Україні, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 05.07.93р. №515 із змінами та
доповненнями, для одержання свідоцтва
про право на спадщину. Зобов'язано
відповідача видати ОСОБА_3 як
спадкоємцю в зв'язку із смертю чоловіка
ОСОБА_4, довідку за встановленою формою
відповідно до вимог п.12 Порядку та умов
державного обов'язкового особистого
страхування службових осіб державної
контрольно-ревізійної служби в
Україні, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 05.07.93р.
№515 із змінами та доповненнями, для
одержання свідоцтва про право на
спадщину. Зобов'язано відповідача
оформити за участі позивача, як
спадкоємцю в зв'язку із смертю чоловіка
ОСОБА_4, заяву за встановленою формою
відповідно до вимог п.13 Порядку та умов
державного обов'язкового особистого
страхування службових осіб державної
контрольно-ревізійної служби в
Україні, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 05.07.93р.
№515 із змінами та доповненнями.
Зобов'язати відповідача ОСОБА_3, як
спадкоємцю в зв'язку із смертю чоловіка
ОСОБА_4, заяву за встановленою
формою відповідно до вимог п.13 Порядку
та умов державного обов'язкового
особистого обрахування службових осіб
державної контрольно-ревізійної
служби в Україні, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 05.07.93р. №515 із змінами та
доповненнями.

До Вищого адміністративного суду
України надійшла касаційна скарга, в
якій Інспекція, посилаючись на
порушення судом апеляційної інстанції
норм матеріального та процесуального
права, просить рішення суду
апеляційної інстанції скасувати та
залишити в силі постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва 15
березня 2013 року.

Позивачем було надано письмові
заперечення на касаційну скаргу, в яких
ОСОБА_3 ставить питання про залишення
касаційної скарги без задоволення, а
рішень суду апеляційної інстанцій без
змін.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги, правильність
правової оцінки обставин справи та
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає задоволенню, з огляду
на таке.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, у зв'язку зі смертю свого
чоловіка, ОСОБА_4, який обіймав посаду
голови Головного
контрольно-ревізійного управління
України, 24.09.2012р.позивач звернулась до
Інспекції з заявою про надання їй, як
спадкоємцю, довідки за встановленою
формою для одержання свідоцтва про
право на спадщину. Крім того, просила
здійснити оформлення заяви за
встановленою формою з метою подачі її
страховику для вирішення питання про
виплату страхової суми у зв'язку зі
смертю чоловіка під час виконання
службових обов'язків на посаді Голови
Головного контрольно-ревізійного
управління України.

У відповідь на зазначену заяву, листом
Інспекції від 22.10.2012р. №09-16/1255 позивача
було повідомлено про відсутність
підстав для видачі їй зазначеної
довідки. У вказаній довідці зазначено,
що 21.09.2009р. договір
№08-03-21/10809/80 страхування між
Головним контрольно-ревізійним
управлінням України та Відкритим
акціонерним товариством Національна
акціонерна страхова компанія "Оранта",
який набув чинності 21.09.2009р. та діяв до
31.12.2009р., укладений на виплату страхових
сум за державним обов'язковим
особистим страхуванням службових осіб
державної контрольно-ревізійної
служби у 2009 році за страхові випадки,
які сталися у 2007-2008 роках щодо
працівника КРУ в АР Крим та двох
працівників КРУ в Тернопільській
області.

Крім того, у вказаному листі
зазначалось, що в зв'язку з прийняттям
постанови Кабінету Міністрів України
від 19.08.2009р. №890 були внесені зміни до
Порядку страхування службових осіб
державної контрольно-ревізійної
служби покладено на страховиків, які
одержали відповідну ліцензію.
Зазначено, що оскільки ВАТ НАСК "Оранта"
вилучена з вищезазначеного переліку і
замінена на інших страховиків, а
закупівля таких послуг страхування у
2009 році Головним контрольно-ревізійним
управлінням України не здійснювалась,
державне обов'язкове особисте
страхування службових осіб державної
контрольно-ревізійної служби не
проводилось.

Суд першої інстанції відмовляючи у
задоволенні позовних вимог, мотивував
своє рішення тим, що оскільки договором
від 21.09.2009 р. №№08-03-21/10809/80 було
встановлено всі його істотні умови,
визначено страхові випадки, на які
поширює дію зазначений договір, що
сталися у 2007-2008 році та стосуються
визначених осіб, такий договір не міг
поширюватись на страхові випадки, які
ним не були передбачені. Враховуючи те,
що на момент смерті ОСОБА_4 вказана
подія не обумовлена укладеним
договором страхування як страховий
випадок, відповідно страхове
відшкодування за фактом його смерті на
підставі вказаного договору не може
бути виплачене в силу відсутності
такого.

В свою чергу суд апеляційної інстанції
скасовуючи постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
15 березня 2013 року та ухвалюючи нову про
задоволення позовних вимог, керувався
тим, що відповідачем було порушено
вимоги Порядку та умов державного
обов'язкового особистого страхування
службових осіб державної
контрольно-ревізійної служби в
Україні, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 05.07.93
№515 (далі по тексту Порядок), що стало
наслідком оскаржуваних дій. Така
позиція суду апеляційної інстанції
базувалась зокрема на висновку, що,
саме на виконання вимог зазначеного
Порядку, Відповідачем був укладений
договір з ВАТ НАСК «Оранта» №08-03-21/10809/80
від 21.09.2009р. про проведення державного
обов'язкового особистого страхування
службових осіб державної
контрольно-ревізійної служби в
Україні, дія якого розповсюджувалась в
тому числі і на страховий випадок з
ОСОБА_4 - його смерть, яка сталась
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Колегія суддів не погоджується з
висновком суду апеляційної інстанції,
враховуючи наступне.

Відповідно до п. 3 Порядку Державне
обов'язкове особисте страхування
службових осіб державної
контрольно-ревізійної служби
здійснюється відповідними
страховиками. Згідно цього ж пункту
Відповідач визначений, як
страхувальник.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про
страхування» страхувальниками
визнаються юридичні особи та
дієздатні фізичні особи, які уклали із
страховиками договори страхування або
є страхувальниками відповідно до
законодавства України. Страхувальники
можуть укладати із страховиками
договори про страхування третіх осіб
(застрахованих осіб) лише за їх згодою,
крім випадків, передбачених чинним
законодавством.

Таким чином, слід зробити висновок, що
безпосередньо Порядок встановлює
обов'язковість та основні умови
державного особистого страхування
службових осіб Відповідача, проте
реалізація таких його положень
здійснюється шляхом укладання
Відповідачем відповідних договорів
страхування з визначеними
страховиками.

Відповідно до листа НАСК «Оранта» від 11
жовтня 2012 року № 08-03-17/2/24736, після
укладення Договору державне особисте
страхування службових осіб
Відповідача з боку НАСК «Оранта» не
здійснювалось.

Таким чином, в тому числі враховуючи, що
позовні вимоги Позивача базуються саме
на необхідності вчинення дій з боку
відповідача в рамках як Порядку так і
Договору, правову оцінку спірним
правовідносинам можливо надати тільки
шляхом аналізу положень Порядку і
Договору в сукупності.

Судом апеляційної інстанції зроблено
висновок, що дія Договору поширюється
на всіх працівників відповідача в
цілому без виключення, відповідно до
умов п.п. 1.1., 1.2. Договору, згідно якого
його предметом є проведення державного
обов'язкового страхування службових
осіб відповідача, а об'єктом
страхування є життя, здоров'я та
працездатність службових осіб
Відповідача на всій території України.
Проте такий висновок є помилковим з
огляду на інші положення Договору.

Так відповідно до умов п. 6.1 Договору
він набуває чинності з моменту його
підписання і діє до 31.12.2009 року, та
поширює свою дію на страхові випадки,
зазначені в додатку №1 до цього
Договору.

У зазначеному додатку №1 було вказано
лише три особи ОСОБА_6. ОСОБА_7, ОСОБА_8
Крім того обмеження сфери дії Договори
тільки певними страховими випадками
також підтверджується і вищенаведеним
листом НАСК «Оранта», в якому
зазначено, що виплати страхових сум за
умовами Договору стосувались
страхових випадків, що сталися в 2007-2008
роках.

Розмір страхових платежів, які
Відповідач, як страхувальник, мав
сплатити НАСК «Оранта», як страховику,
відповідно до п. 2.1. Договору становить
45406, 56 грн.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про
страхування», страховий платіж - це
плата за страхування, яку
страхувальник зобов'язаний внести
страховику згідно з договором
страхування

Враховуючи, що саме такий розмір
страхових платежів дублюється в
Додатку №1, слід зробити висновок, що
Відповідачем було внесено страховий
платіж за страхування тільки
вищезазначених трьох осіб.

Крім того, як вже зазначалось,
відповідно до п. 6.1. Договору строк його
дії встановлений до 31.12.2009.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 28 Закону України
«Про страхування» дія договору
страхування припиняється та втрачає
чинність у разі закінчення строку його
дії.

Таким чином, враховуючи вищенаведене,
колегія суддів приходить до висновку,
що судом першої інстанції був
зроблений правильний висновок щодо
відсутності договору страхування
ОСОБА_4 за державним особистим
страхуванням службових осіб державної
контрольно-ревізійної служби в Україні
і як наслідок ненастання страхового
випадку в розумінні Порядку з
урахуванням проаналізованих норм
чинного законодавства в сфері
страхування, та, відповідно, правомірно
відмовлено в задоволенні позову.

Враховуючи на вищезазначене, судова
колегія дійшла висновку про
необхідність скасування постанови
суду апеляційної інстанції, ухваленої
з порушенням норм матеріального права,
та залишення в силі постанови суду
першої інстанції, яка ухвалена
відповідно до діючого законодавства і
скасована помилково.

Керуючись ст. ст. 220, 221, 223, 226, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судова колегія, -,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Державної фінансової
інспекції України задовольнити.

Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 17 грудня 2013
року, додаткову постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 26 грудня 2013 року
скасувати.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 15 березня 2013 року
залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та оскарженню не
підлягає крім, як в строки, з підстав та
в порядку, передбаченому главою 3
розділу IV КАС України.

Судді:
К.С. Винокуров

І.Я. Олендер

О.Ф. Ситников