Справа № 2а-2799/10/2470
Суддя: Клюба В.В.
Дата ухвалення: 2014-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2014 року
Справа № 9104/33261/10

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого
судді Клюби В. В.

суддів:
Рибачука А. І., Яворського І. О.

розглянувши в порядку письмового
провадження у м. Львові апеляційну
скаргу Відділу Держкомзему у
Глибоцькому районі Чернівецької
області на постанову Чернівецького
окружного адміністративного суду від
09 вересня 2010 року по справі №2а - 2799/10/2470
за адміністративним позовом Відділу
Держкомзему у Глибоцькому районі
Чернівецької області до Державної
інспекції з контролю за цінами в
Чернівецькій області про визнання
протиправним рішення та скасування
рішення, -

УСТАНОВИВ:

Відділ Держкомзему у Глибоцькому
районі Чернівецької області звернувся
до Чернівецького окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Державної
інспекції з контролю за цінами у
Чернівецькій області і просило визнати
протиправними та скасувати: акт
відповідача від 05 лютого 2010 року щодо
перевірки позивача з питань
правильності формування та
застосування розмірів оплати за надані
платні послуги ; припис №34 від 05 лютого
2010 року про виконання законних вимог
щодо усунення порушень державної
дисципліни цін; рішення №9 від 10 лютого
2010 року про застосування економічних
санкцій державної інспекції з контролю
за цінами в Чернівецькій області.

В ході розгляду справи позивачем у
відповідності до ст. 51 Кодексу
адміністративного судочинства України
подавалися заяви про уточнення
позовних вимог і викладення вимог
адміністративного позову у новій
редакції, згідно якої позивач просить
визнати протиправними та скасувати
рішення №42 від 11 червня 2010 року про
застосування економічних санкцій до
відділу Держкомзему у Глибоцькому
районі в сумі 34 260 гривень, що становить
суму неправомірно отриманої виручки,
та штрафу в розмірі 68 520 гривень.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
позивачем надавалася на платній основі
послуги з підготовки висновків з
надання земельних ділянок
користування на замовлення юридичних
та фізичних осіб відповідно до Порядку
виконання земельно - кадастрових робіт
та надання послуг на платній основі
державними органами земельних
ресурсів, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України №1619 від 01
листопада 2000 року та спільного Наказу
Державного комітету по земельних
ресурсах України, Міністерства
фінансів України та Міністерства
економіки України «Про затвердження
розмірів оплати земельно-кадастрових
робіт та послуг» від 15 червня 2001 року
№97/298/124 №, який встановив розмір плати
за надання відповідних послуг. При
цьому, як зазначає позивач , п. 5 Порядку
виконання земельно - кадастрових робіт
та надання послуг на платній основі
державними органами земельних
ресурсів встановлено види, а не
виключний перелік земельно -
кадастрових робіт та послуг, які можуть
виконуватися чи надаватися на платній
основі. Тому, безпідставними є висновки
відповідача про порушення державної
дисципліни цін і відповідно
протиправним є рішення про
застосування економічних та штрафних
санкцій.

Постановою Чернівецького окружного
адміністративного суду від 09 вересня
2010 року в задоволенні
адміністративного позову Відділу
Держкомзему у Глибоцькому районі
Чернівецької області до Державної
інспекції з контролю за цінами в
Чернівецькій області про визнання
протиправним рішення та скасування
рішення відмовлено.

Позивач не погодився із таким судовим
рішенням суду першої інстанції і
оскаржив його в апеляційному порядку
до Львівського апеляційного
адміністративного суду. Посилаючись у
поданій апеляційній скарзі на неповне
з'ясування судом першої інстанції
обставин, що мають значення для справи,
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нову
постанову про задоволення позовних
вимог в повному обсязі згідно
викладених вимог в остаточній
редакції.

Окрім цього, обґрунтовуючи доводи
апеляційної скарги, посилається на ті
обставини, що в ході розгляду справи
судом першої інстанції безпідставно не
враховано доводи позивача, які
ґрунтуються на положеннях зазначених
нормативно - правових актів і
підтверджують протиправність
прийнятого відповідачем рішення.

Особа, яка подала апеляційну скаргу
(позивач) та відповідач в судове
засідання представників не направили,
хоча сторони належним чином та у
встановленому законом порядку були
повідомлені про дату, час та місце
судового засідання у справі.

Також, від вказаних осіб відсутні
клопотання про розгляд справи за
участі їх представників.

У зв'язку з цим та у відповідності до ст.
197 Кодексу адміністративного
судочинства України справу розглянуто
в письмовому провадженні на підставі
наявних у справі доказів.

Вислухавши доповідь судді - доповідача,
дослідивши наявні в справі матеріали
та докази, перевіривши доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів апеляційного суду
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Постановляючи оскаржуване судове
рішення та умотивовуючи свої висновки,
суд першої інстанції виходив з того, що
дії позивача по наданню платних послуг
є порушенням п. 5 Порядку виконання
земельно - кадастрових робіт та надання
послуг на платній основі державними
органами земельних ресурсів,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 01 листопада 2000
року №1619, яким встановлено виключний
перелік послуг, які можуть
виконуватися на платній основі
державними органами земельних
ресурсів. В даний перелік надання
висновків на платній основі не
включено.

Тобто, внаслідок застосування плати за
види послуг, які не передбачені
вказаним Порядком, позивачем у період
із 01 травня 2009 року по 30 квітня 2010 року
необґрунтовано отримано виручку у сумі
34 260 гривень.

При цьому, суд першої інстанції не
врахував у своїх висновках посилання
позивача на п.6 постанови Кабінету
Міністрів України від 01 листопада 2000
року №1619, в якому зазначено, що
виконання земельно - кадастрових робіт
та надання послуг, вартість яких не
встановлено, здійснюється за цінами,
визначеними договорами, в даному
випадку є необґрунтованим, так як ця
норма може застосовуватися тільки в
тому випадку, якщо спільним наказом не
встановлено плату за послугу, яка
затверджена п. 5 вказаної постанови
Кабінету Міністрів України.

Таким чином, за висновками суду першої
інстанції, державні органи земельних
ресурсів мають право стягувати плату,
встановлену спільним наказом
Держкомзему, Мінфіну та Мінекономіки
України «Про затвердження розмірів
оплати земельно - кадастрових робіт та
послуг» від 15 червня 2001 року №97/298/124
лише за ті види землевпорядних робіт та
за ті послуги, право які надавати на
платній основі їм надано постановою
Кабінету Міністрів України від 01
листопада 2000 року за №1619.

Тому, суд першої інстанції прийшов до
висновку, що доводи позивача не
спростовують висновків відповідача, а
обставини, на які посилається
контролюючий орган, доведені належними
та допустимими засобами доказування, а
тому позов не підлягає задоволенню у
повному обсязі.

Проте, колегія суддів апеляційного
суду не погоджується з такими
висновками суду першої інстанції з
урахуванням наступного.

Як було встановлено судом,
підтверджується матеріалами справи, а
також підтверджується сторонами по
справі, в період із 26 травня по 08 червня
2010 року Державною інспекцію з контролю
за цінами в Чернівецькій області
проведено планову перевірку відділу
Держкомзему у Глибоцькому районі з
питань дотримання державної
дисципліни цін при формуванні,
встановленні та застосуванні цін
(тарифів) на землевпорядні роботи та
послуги.

За результатами перевірки 08 червня 2010
року складено акт перевірки, в якому
викладені виявлені в ході перевірки
порушення державної дисципліни цін.
Зокрема, в ході перевірки виявлено, що
позивачем в період з 01 травня 2009 року по
30 квітня 2010 року стягувалася плата за
видачу висновків з надання земельних
ділянок у користування на замовлення
юридичних та фізичних осіб у розмірі: 30
гривень - за один висновок для фізичних
осіб та 80 гривень - за один висновок для
юридичних осіб. За даним фактом 08
червня 2010 року відповідачем внесено
припис та 11 червня 2010 року прийнято
рішення за №42 про застосування до
позивача економічних санкцій за
порушення державної дисципліни цін на
суму 34 260 гривень необґрунтовано
одержаної виручки, яка підлягала
перерахуванню в дохід державного
бюджету та застосовано штраф у сумі 68 520
гривень.

Даючи правову оцінку оскаржуваному
судовому рішенню та доводам особи, яка
подала апеляційну скаргу, колегія
суддів апеляційного суду виходить із
наступного.

Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про ціни
і ціноутворення» державне регулювання
цін і тарифів здійснюється шляхом
встановлення: державних фіксованих цін
(тарифів); граничних рівнів цін
(тарифів) або граничних відхилень від
державних фіксованих цін і тарифів.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про
ціни і ціноутворення» державний
контроль за цінами здійснюється при
встановленні і застосуванні державних
фіксованих та регульованих цін і
тарифів. При цьому, контролюється
правомірність їх застосування та
додержання вимог законодавства про
захист економічної конкуренції.
Контроль за додержанням державної
дисципліни цін здійснюється органами,
на які ці функції покладено Урядом
України.

У відповідності до ст. 14 Закону України
«Про ціни і ціноутворення» вся
необґрунтовано одержана
підприємством, організацією сума
виручки в результаті порушення
державної дисципліни цін підлягає
вилученню в дохід відповідного бюджету
залежно від підпорядкованості
підприємства, організацій разом із
штрафом у двохкратному розмірі
необґрунтовано одержаної суми виручки.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 13 грудня 2000 року за №1819 затверджено
Положення про Державну інспекцію з
контролю за цінами, пунктом 4 якого
передбачено, що Державна інспекція з
контролю за цінами відповідно до
покладених на неї завдань у межах своєї
компетенції здійснює перевірки
додержання порядку формування,
встановлення і застосування цін і
тарифів, а також їх економічного
обґрунтування.

Згідно з п. 21 постанови Кабінету
Міністрів України від 25 грудня 1996 року
№1548 «Про встановлення повноважень
органів виконавчої влади та виконавчих
органів міських рад щодо регулювання
цін (тарифів)» Держкомзем за
погодженням з Мінфіном та
Мінекономіки: встановлює ціни (тарифи)
на розроблення документації із
землеустрою та проведення
землеоціночних робіт; визначає
граничні розміри плати з виконання
землевпорядних робіт у разі
безоплатної передачі громадянам
України земельних ділянок відповідно
до законодавства.

Також, як було встановлено судом,
позивач надає послуги на платній
основі у відповідності до Порядку
виконання земельно - кадастрових робіт
та надання послуг на платній основі
державними органами земельних
ресурсів, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України №1619 від 01
листопада 2000 року. Відповідно до п. 2
вказоної постанови Кабінету Міністрів
України Державному комітетові по
земельних ресурсах разом з
Міністерством фінансів і
Міністерством економіки належало
затвердити розміри оплати земельно -
кадастрових робіт та послуг.

15 червня 2001 року на виконання вимог
вищезазначеного пункту Постанови №1619
Державним комітетом України по
земельних ресурсах, Міністерством
фінансів України, Міністерством
економіки України видано спільний
Наказ № 97/298/124, зареєстрований в
Міністерстві юстиції України 10 липня
2001 року за №579/5770. Розділом 6.1. наказу
№97/298/124 визначено перелік послуг щодо
надання консультацій та довідок та
встановлено їх вартість. Пунктом 9
розділу 6.1. наказу передбачено оплату
за послугу по підготовці висновків з
надання земельних ділянок у
користування на замовлення юридичних
та фізичних осіб та визначено їх
вартість: для фізичних осіб - у розмірі
30 гривень та для юридичних осіб - у
розмірі 80 гривень.

Аналіз вказаних норм свідчить, що
підготовка вказаних висновків
належить до таких земельно -
кадастрових робіт і послуг, які могли
здійснюватися на платній основі згідно
п. 5 Порядку виконання земельно -
кадастрових робіт та послуг на платній
основі державними органами земельних
ресурсів з урахуванням розмірів
оплати, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України №1619 від 01
листопада 2000 року, яким визначено види
послуг, що надаються на платній основі
і не встановлено виключного переліку
таких послуг (робіт).

Таким чином, колегія суддів
апеляційного суду приходить до
висновку, що позивач при отриманні
плати за надання вказаних послуг діяв
згідно з вимогами п. 5 Порядку виконання
земельно - кадастрових робіт та послуг
на платній основі державними органами
земельних ресурсів.

У зв'язку з цим висновок перевірки про
порушення позивачем вимог
законодавства у зв'язку з отриманням
плати за надання послуг по підготовці
висновків з надання земельних ділянок
у користування на замовлення юридичних
та фізичних осіб і відповідно про
необґрунтоване отримання виручки в
розмірі 34 260 гривень є безпідставним.

Тому і рішення про застосування
економічних санкцій за порушення
державної дисципліни цін, щодо
вилучення у дохід державного бюджету
суми необґрунтовано отриманої виручки
та стягнення штрафу прийняте позивачем
всупереч законодавству.

З огляду на встановлені судом фактичні
обставини справи та докази,
представлені сторонами на
підтвердження обставин, якими вони
обґрунтовують свої вимоги та
заперечення, відповідні положення
нормативно - правових актів, колегія
суддів апеляційного суду вважає, що
висновок суду першої інстанції про
порушення Порядку виконання земельно -
кадастрових робіт та надання послуг на
платній основі державними органами
земельних ресурсів, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№1619 від 01 листопада 2000 року внаслідок
надання за плату висновків щодо
надання земельних ділянок у
користування або у власність та наявні
обмеження щодо умов відведення
земельної ділянки у користування та
погодження проекту землеустрою є
помилковим.

При цьому, визначення спільним Наказом
Державного комітету України по
земельних ресурсах, Міністерства
фінансів України, Міністерства
економіки України №97/298/124 від 15 червня
2001 року переліку послуг щодо надання
консультацій та довідок та
встановлення їх вартості не суперечить
Порядку, затвердженому постановою
Кабінету Міністрів України №1619 від 01
листопада 2000 року.

Тобто, при прийнятті оспорюваного
рішення відповідач не дотримався
принципів, викладених, у ст. 2 ч. 3
Кодексу адміністративного судочинства
України, зокрема, щодо прийняття рішень
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, а також щодо
урахування усіх обставин, що мають
значення для справи.

Відповідно до ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим, тобто ухваленим
відповідно до норм матеріального права
з дотриманням процесуальних норм, та на
підставі повно і всебічно з'ясованих
обставин справи.

Колегія суддів апеляційного суду з
урахуванням встановлених судом
обставин справи та доказів, вважає, що
суд першої інстанції, викладаючи у
оскаржуваному судовому рішенні
висновок щодо правомірності
прийнятого відповідачем висновку, не
дотримався вищезазначених вимог.

Крім цього відповідач, як суб'єкт
владних повноважень у відповідності до
ст. 71 ч. 2 Кодексу адміністративного
судочинства України не довів
правомірності прийнятого ним рішення.

Відповідно до ст. 202 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставами для скасування судового
рішення та ухвалення нового рішення є,
зокрема, порушення норм матеріального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Виходячи із змісту вищевказаних статей
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів апеляційного
суду вважає, що доводи апеляційної
скарги дають підстави для висновку про
порушення судом першої інстанції норм
матеріального права, які регулюють
правовідносини у сфері надання платних
послуг державними органами земельних
ресурсів, що в свою чергу призвело до
неправильного вирішення справи.

Тому постанову суду першої інстанції
слід скасувати та прийняти нову
постанову про задоволення позовних
вимог.

Керуючись ст. ст. 159, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 211,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Відділу Держкомзему
у Глибоцькому районі Чернівецької
області задовольнити.

Постанову Чернівецького окружного
адміністративного суду від 09 вересня
2010 року по справі №2а - 2799/10/2470 скасувати
та прийняти нову постанову.

Позовні вимоги Відділу Держкомзему у
Глибоцькому районі Чернівецької
області до Державної інспекції з
контролю за цінами в Чернівецькій
області про визнання протиправним
рішення та скасування рішення
задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
постанову Державної інспекції з
контролю за цінами в Чернівецькій
області №42 від 11 червня 2010 року про
застосування до Відділу Держкомзему у
Глибоцькому районі Чернівецької
області економічних санкцій за
порушення державної дисципліни цін.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення особам,
які беруть участь у справі, копії
постанови і може бути оскаржена в
касаційному порядку двадцяти днів з
дня набрання законної сили
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
В. В. Клюба

Судді:
А. І. Рибачук

І. О. Яворський