Справа № 2а/0370/1530/11
Суддя: Ксензюк Андрій Ярославович
Дата ухвалення: 2014-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2014 року Справа № 2а/0370/1530/11

Волинський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого - судді Ксензюка А.Я.,

при секретарі судового засідання
Піянзіну О.К.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до другого відділу державної
виконавчої служби Луцького міського
управління юстиції, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача
управління Пенсійного фонду України в
місті Луцьку Волинської області про
скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом про
скасування постанови старшого
державного виконавця другого відділу
державної виконавчої служби Луцького
міського управління юстиції (далі -
другий ВДВС Луцького МУЮ) Романюк М.М.
від 25 травня 2009 року про відкриття
виконавчого провадження про стягнення
штрафу в сумі 255 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
всупереч вимог Закону України «Про
виконавче провадження» та Кодексу
України про адміністративні
правопорушення 25 травня 2009 року
відповідачем винесено постанову ВП №
12993145 про відкриття виконавчого
провадження по примусовому виконанню
постанови про адміністративне
правопорушення виданої 25 лютого 2008
року управлінням Пенсійного фонду
України в місті Луцьку Волинської
області (далі - УПФ України в м. Луцьку)
про стягнення з ОСОБА_1 штрафу в розмірі
255 грн. Крім того, зазначає, що державним
виконавцем відкрито виконавче
провадження по документу, строк
пред'явлення якого до виконання минув.

З наведених обставин позивач просить
скасувати постанову від 25 травня 2009
року про відкриття виконавчого
провадження про стягнення штрафу в
сумі 255 грн.

Позивач в судове засідання не прибув, 23
квітня 2014 року подав клопотання про
розгляд справи без його участі.

Відповідач пред'явлені позовні вимоги
не оспорив, заперечення на
адміністративний позов не подав. 24
квітня 2014 року представник відповідача
подав заяву про розгляд справи у його
відсутності.

Третя особа УПФ України в м. Луцьку в
судове засідання представника не
направила, 23 квітня 2014 року
представником подано заяву про розгляд
справи у його відсутності.

У відповідності до статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства України
справу вирішено у відсутності сторін
на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши подані суду письмові
докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді у судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
приходить до висновку, що позов
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Начальником УПФ України в м. Луцьку 25
лютого 2008 року винесено постанову за
справою про адміністративне
правопорушення, згідно якої до ОСОБА_1
застосовано адміністративне стягнення
у вигляді штрафу в сумі 255 грн.

Державним виконавцем другого ВДВС
Луцького МУЮ Романюк М.М. 25 травня 2009
року прийнято постанову ВП № 12993145 про
відкриття виконавчого провадження по
примусовому виконанню постанови про
адміністративне правопорушення
виданої 25 лютого 2008 року УПФ України в
м. Луцьку про стягнення з ОСОБА_1 штрафу
в розмірі 255 грн.

Завданням державної виконавчої служби,
відповідно до статті 1 Закону України
«Про державну виконавчу службу», є
своєчасне, повне і неупереджене
примусове виконання рішень
передбачених законом.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку, визначено Законом України
«Про виконавче провадження».

Статтею 1 Закону України «Про виконавче
провадження» (в редакції від 16 квітня
2009 року) визначено, що виконавче
провадження, як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, зазначених у
цьому Законі, спрямованих на примусове
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб), які
здійснюються на підставах, у спосіб та
в межах повноважень, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, виданими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Згідно із статтею 5 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний вживати
заходів примусового виконання рішень,
встановлених цим Законом,
неупереджено, своєчасно, повно вчиняти
виконавчі дії.

Відповідно до статті 24 цього ж Закону
державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення виконавчого документа до
виконання і цей документ відповідає
вимогам, передбаченим цим Законом, та
пред'явлений до виконання до органу
державної виконавчої служби за
належним місцем виконання рішення.
Державний виконавець у 3-денний строк з
дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження. В
постанові державний виконавець
встановлює строк для добровільного
виконання рішення, який не може
перевищувати семи днів та попереджає
боржника про примусове виконання
рішення після закінчення
встановленого строку зі стягненням з
нього виконавчого збору і витрат,
пов'язаних з провадженням виконавчих
дій, передбачених цим Законом. Копія
постанови про відкриття виконавчого
провадження надсилається не пізніше
наступного робочого дня стягувачу та
боржникові.

Частиною першою статті 32 Закону
України «Про виконавче провадження»
передбачено, що за наявності обставин,
що перешкоджають провадженню
виконавчих дій або несвоєчасного
одержання сторонами документів
виконавчого провадження, внаслідок
чого вони були позбавлені можливості
використати надані їм цим Законом
права, державний виконавець може
відкласти виконавчі дії за заявою
стягувача або за заявою боржника, або з
власної ініціативи на строк до 10 днів.
Про відкладення провадження
виконавчих дій державний виконавець
виносить відповідну постанову, про що
повідомляє сторони, суд або інший
орган, який видав виконавчий документ.

Частиною другою статті 19 Конституції
України передбачено, що органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Таким чином, усі рішення та дії суб'єкта
владних повноважень мають підзаконний
характер, тобто повинні бути прийняті
(вчинені) на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що визначені
законом.

Судом також приймається до уваги, що
відповідно до частини третьої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Відповідно до частин першої, другої
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу. В адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів
справи 26 вересня 2011 року державним
виконавцем другого ВДВС Луцького МУЮ
Романюк М.М. прийнято постанову ВП №
12993145 про закінчення виконавчого
провадження на підставі пункту 8
частини першої статті 49 Закону України
«Про виконавче провадження» (в
редакції від 8 липня 2011 року).
Відповідно до даної постанови штраф у
розмірі 255 грн. сплачено боржником
згідно квитанції від 26 серпня 2011 року №
110Е51896, у зв'язку з чим припинено
чинність арешту майна боржника та
скасовано інші заходи примусового
виконання рішення.

На підставі вищевикладеного, суд
дійшов висновку про необґрунтованість
та безпідставність позовних вимог.

Керуючись статтями 128, 162, 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, на підставі Закону України
«Про виконавче провадження», суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволені адміністративного позову
відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого статтею 186
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо таку скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Волинський окружний адміністративний
суд. Апеляційна скарга на постанову
суду першої інстанції подається
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови. Копія апеляційної
скарги одночасно надсилається особою,
яка її подає, до суду апеляційної
інстанції.

Суддя
А.Я. Ксензюк