Справа № 2а-3668/10/1970
Суддя: Нос С.П.
Дата ухвалення: 2014-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2014 року
Справа № 3807/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді -
Носа С. П.,

суддів -
Клюби В. В., Рибачука А. І.;

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційні
скарги Державної судової
адміністрації України, Міністерства
фінансів України на постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 10 грудня 2010
року в справі за позовом ОСОБА_1 до
Державної судової адміністрації
України, Міністерства фінансів
України, Головного управління
Державного казначейства України,
апеляційного суду Тернопільської
області про зобов'язання вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

16 листопада 2010 року Тернопільським
окружним адміністративним судом
зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до
Державної судової адміністрації
України, Міністерства фінансів
України, Головного управління
Державного казначейства України,
апеляційного суду Тернопільської
області про зобов'язання Міністерства
фінансів України виділити і списати
кошти в сумі 362170,60 грн. на рахунок
Головного управління Державного
казначейства України при Міністерстві
фінансів України для виплати ОСОБА_1
недоплаченої заробітної плати та
грошового утримання; зобов'язання
Головного управління Державного
казначейства України при Міністерстві
фінансів України перерахувати на
рахунок Державної судової
адміністрації України для виплати
ОСОБА_1 кошти в сумі 219615,89 грн.
недоплаченої заробітної плати та 142554,71
грн. недоплаченого грошового
утримання; зобов'язання Державної
судової адміністрації України
перерахувати на рахунок апеляційного
суду Тернопільської області для
виплати ОСОБА_1 кошти в сумі 219615,89 грн.
недоплаченої заробітної плати та 142554,71
грн. недоплаченого грошового
утримання; зобов'язання апеляційного
суду Тернопільської області
нарахувати та виплатити ОСОБА_1 кошти в
сумі 219615,89 грн. недоплаченої заробітної
плати з утриманням прибуткового
податку та інших обов'язкових платежів
і 142554,71 грн. недоплаченого грошового
утримання.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що
позивач працює на посаді судді і за
період з 01 червня 2005 року по 30 жовтня 2010
року йому, в порушення вимог чинного
законодавства України, не нараховано
та не виплачено заробітну плату в
розмірі 219615,89 грн., а також недоплачено
142554,71 грн. грошового утримання.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 10 грудня 2010
року позов задоволено частково.
Зобовязано Міністерство фінансів
України виділити і списати на рахунок
Державної судової адміністрації
України кошти в сумі 362170,60 грн. ОСОБА_1
недоплачених заробітної плати та
грошового утримання. Зобов'язано
Державну судову адміністрацію України
перерахувати на рахунок апеляційного
суду Тернопільської області для
виплати ОСОБА_1 кошти в сумі 219615,89 грн.
недоплаченої заробітної плати та 142554,71
грн. недоплаченого грошового
утримання. Зобов'язано апеляційний суд
Тернопільської області нарахувати та
виплатити ОСОБА_1 кошти в сумі 219615,89 грн.
недоплаченої заробітної плати та 142554,71
грн. недоплаченого грошового утримання
з утриманням прибуткового податку та
всіх інших обов'язкових платежів.

Дану постанову мотивовано тим, що
незважаючи на законодавчі положення
щодо умов оплати праці суддів, з червня
2005 року заробітна плата позивачу
нараховувалась з посадового окладу в
основу якого покладено розмір
мінімальної заробітної плати 332,00 грн.,
а не з мінімальної заробітної плати,
яка змінювалась на законодавчому
рівні.

Не погоджуючись з прийнятою
постановою, відповідачами - Державною
судовою адміністрацією України та
Міністерством фінансів України подано
апеляційні скарги до Львівського
апеляційного адміністративного суду, в
яких висловлено прохання скасувати
постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду та прийняти
нову постанову, якою відмовити у
задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги Державної судової
адміністрації України зазначено, що
Тернопільський окружний
адміністративний суд не мав права
зобов'язувати ДСА України
перераховувати кошти за минулий
бюджетний період, адже це є грубим
порушенням бюджетного законодавства
України.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги Міністерства фінансів України
зазначено, що розпорядником бюджетних
коштів, передбачених на утримання
судів є Державна судова адміністрація
України, тому вона й несе
відповідальність за фінансове
забезпечення діяльності кожного суду.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання не з'явились, про дату,
час і місце апеляційного розгляду були
повідомлені належним чином, а тому, суд,
відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України,
вважає можливим проведення розгляду
справи за їхньої відсутності, в порядку
письмового провадження, за наявними у
справі матеріалами та на основі
наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та
проаналізувавши доводи апеляційних
скарг, суд апеляційної інстанції
вважає, що апеляційні скарги слід
задовольнити, а постанову суду першої
інстанції скасувати з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно із ст. 70 КАС України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмету доказування. Докази, одержані
з порушенням закону, судом при
вирішенні справи не беруться до уваги.
Обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно із ст. 86 КАС України суд оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Ніякі докази не мають для
суду наперед встановленої сили. Суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Встановлено, що ОСОБА_1 працює на посаді
судді апеляційного суду
Тернопільської області з 04 березня 1998
року.

За період з 01 червня 2005 року по 30 жовтня
2010 року нею отримано 574114,78 грн.
заробітної плати та 366033,91 грн.
довічного грошового утримання.

Відповідно до ст. 44 Закону України "Про
статус суддів" (в редакції, що діяла
станом на 01 грудня 2007 року) заробітна
плата суддів складається з посадового
окладу, премій, доплат за
кваліфікаційні класи, надбавок за
вислугу років та інших надбавок.
Розміри посадових окладів суддів
встановлюються у відсотковому
відношенні до посадового окладу Голови
Верховного Суду України і не можуть
бути меншими від 50 відсотків його
окладу. Посадовий оклад судді не може
бути меншим від 80 відсотків посадового
окладу голови суду, в якому працює
суддя та складається з посадового
окладу, премій, доплат за
кваліфікаційні класи, надбавок за
вислугу років, інших надбавок.

На рівні Закону посадові оклади
професійних суддів не встановлювались,
а тому на реалізацію цього Закону,
Постановою Кабінету Міністрів України
від 03 вересня 2005 року № 865 "Про оплату
праці суддів" було затверджено схеми
посадових окладів керівників та суддів
Конституційного Суду України,
Верховного Суду України, вищих
спеціалізованих судів, Апеляційного
суду України, апеляційних та місцевих
судів згідно з додатками 1-6, які
розраховано виходячи з кратності до
мінімальної заробітної плати, а також
розміри надбавок до посадових окладів
суддів за кваліфікаційні класи, яка
набрала законної сили з 01 січня 2006 року.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 31 грудня 2005 року № 1310 «Про внесення
змін до постанови Кабінету Міністрів
України від 03 вересня 2005 року № 865»
зазначену постанову доповнено,
зокрема, пунктом 4-1, яким установлено,
що розміри посадових окладів,
передбачених цією постановою,
встановлюються виходячи з розміру
мінімальної заробітної плати 332, грн.. і
в подальшому при підвищенні
мінімальної заробітної плати їх
перерахунок не проводиться.

Постановою Печерського районного суду
міста Києва від 19 березня 2007 року
визнано протиправним і скасовано пункт
4-1 постанови Кабінету Міністрів
України від 03 вересня 2005 року № 865 "Про
оплату праці суддів".

Зазначену постанову залишено без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 03 грудня 2007
року та ухвалою Вищого
адміністративного Суду України від 29
жовтня 2009 року.

Таким чином, з 03 грудня 2007 року, з дня
набрання законної сили судовим
рішенням, пункт 4-1 постанови Кабінету
Міністрів України від 03 вересня 2005 року
№ 865 "Про оплату праці суддів" є
скасованим.

В той же час, постановою Кабінету
Міністрів України від 21 грудня 2005 року
№ 1243 "Питання оплати праці вищих
посадових осіб України, окремих
керівних працівників органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування та суддів" встановлено,
що розміри посадових окладів суддів,
затверджені постановою Кабінету
Міністрів України від 03 вересня 2005 року
№ 865, встановлюються виходячи з розміру
мінімальної заробітної плати 332,00 грн. і
в подальшому при підвищенні
мінімальної заробітної плати їх
перерахунок не проводиться.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
21 травня 2008 року визнано незаконними
постанови Кабінету Міністрів України
від 21 грудня 2005 року № 1243 "Про питання
оплати праці вищих посадових осіб
України, окремих керівних працівників
органів державної влади і органів
місцевого самоврядування та суддів" в
частині встановлення розміру
посадового окладу суддям; пункт 4-1
постанови Кабінету Міністрів України
від 31 грудня 2005 року № 1310 "Про внесення
змін до постанови Кабінету Міністрів
України від 03 вересня 2005 року № 865" та
пункт 4-1 постанови Кабінету Міністрів
України від 03 вересня 2005 року № 865 "Про
оплату праці та щомісячне грошове
утримання суддів".

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 19 серпня 2009
року дана постанова залишена без змін,
однак питання щодо повороту виконання
судового рішення не прийнято, а тому
Постанова Кабінету Міністрів України
від 21 грудня 2005 року № 1243 "Питання
оплати праці вищих посадових осіб
України, окремих керівних працівників
органів державної влади і органів
місцевого самоврядування та суддів" в
частині встановлення розміру
посадового окладу суддів; пункт 4-1
Постанови Кабінету Міністрів України
від 31 грудня 2005 року № 1310 "Про внесення
змін до постанови Кабінету Міністрів
України від 03 вересня 2005 року № 865" та
пункт 4-1 Постанови Кабінету Міністрів
України від 03 вересня 2005 року № 856 "Про
оплату праці та щомісячне грошове
утримання суддів" втратили чинність
лише з 19 серпня 2009 року, тобто з часу
набрання чинності рішення суду першої
інстанції та є обов'язковою для
виконання саме з цього часу.

Колегія суддів дійшла висновку, що з
моменту втрати чинності пункту 4-1
Постанови Кабінету Міністрів України
від 03 вересня 2005 року № 865 "Про оплату
праці та щомісячне грошове утримання
суддів", відповідачі зобов'язані були з
19 серпня 2009 року застосовувати
Постанову № 865 в первісній редакції,
тобто проводити розрахунок посадового
окладу судді з розміру мінімальної
заробітної плати на дату нарахування.

Відповідно, оскільки позовні вимоги
позивача стосуються зобов'язання
відповідачів здійснити виплату
недоотриманої заробітної плати з 01
січня 2006 року, вони не підлягають
задоволенню.

Крім того, визнання нечинним п. 4-1
Постанови Кабінету Міністрів України
від 03 вересня 2005 року № 865 «Про оплату
праці та щомісячне грошове утримання
суддів» при наявності Постанов
Кабінету Міністрів України № 1243 від 21
грудня 2005 року «Питання оплати праці
вищих посадових осіб України, окремих
керівних працівників органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування та суддів» та № 1310 від 31
грудня 2005 року «Про внесення змін до
постанови Кабінету Міністрів України
від 03 вересня 2005 року № 865», які також
стосуються питання обчислення
зарплати суддів, ще не давало підстав
відповідачам здійснювати виплату
заробітної платні у належних розмірах,
тому позовні вимоги щодо стягнення
недоплаченої заробітної плати з 01
червня 2005 року є необґрунтованими.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

З огляду на фактичні обставини справи,
колегія суддів констатує, що дії
Державної судової адміністрації
України, які полягали у невиплаті
ОСОБА_1 коштів у сумі 219615,89 грн.
недоплаченої заробітної плати та 142554,71
грн. недоплаченого грошового утримання
- відповідають вимогам ч. 3 ст. 2 КАС
України.

Узагальнюючи викладене, суд
апеляційної інстанції вважає, що
постанова суду першої інстанції
ґрунтується на неповно, необ'єктивно і
всебічно не з'ясованих обставинах,
прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
доводи апеляційних скарг спростовують
висновки суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 158-163, 195, 197, п. 3 ч. 1 ст. 198,
ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 207, 254 КАС України,
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Державної судової
адміністрації України, Міністерства
фінансів України задовольнити.

Постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 10 грудня 2010
року в справі № 2а-3668/10/1970 - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в
адміністративному позові ОСОБА_1 до
Державної судової адміністрації
України, Міністерства фінансів
України, Головного управління
Державного казначейства України,
апеляційного суду Тернопільської
області про зобов'язання вчинення дій -
відмовити.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Постанова може бути оскаржена у
касаційному порядку, шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України,
протягом двадцяти днів з дня набрання
постановою законної сили.

Головуючий суддя:
С. П. Нос

Судді:
В. В.
Клюба

А. І.
Рибачук