Справа № 2а/0902/4/12
Суддя: Мироненко О.В.
Дата ухвалення: 2014-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/79902/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

судді - доповідача Мироненка О.В.

суддів - Сороки М.О.

Чумаченко Т.А.

провівши попередній розгляд справи за
позовом ОСОБА_2 до Болехівської міської
ради треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання
протиправним та скасування рішення за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на постанову
Болехівського міського суду
Івано-Франківської області від 20
березня 2012 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 27 листопада 2012 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2011 року позивач звернувся в
суд із позовом до Болехівської міської
ради треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання
протиправним та скасування рішення
Болехівської міської ради №29-39/09 від
03.07.2009 року «Про затвердження меж
земельних ділянок».

Постановою Болехівського міського
суду Івано-Франківської області від 20
березня 2012 року позов задоволено.

Не погоджуючись із постановою суду
першої інстанції третя особа
звернулася зі скаргою до суду
апеляційної інстанції щодо скасування
зазначеного вище рішення.

Ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 27 листопада
2012 року апеляційну скаргу третьої
особи залишено без задоволення,
постанову суду першої інстанції
залишено без змін.

Не погоджуючись із постановою суду
першої та ухвалою суду апеляційної
інстанцій, третя особа звернулася із
касаційною скаргою до Вищого
адміністративного суду України, в якій
просить скасувати судові рішення,
ухвалити нову постанову, якою
відмовити в задоволенні позову,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши
матеріали справи та перевіривши
наведені в скарзі доводи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що в 1975 році ОСОБА_2
став власником житлового будинку
АДРЕСА_1 на підставі договору дарування
(а.с.22).

За даним будинковолодінням, згідно
даних Івано-Франківського ОБТІ, на той
час обліковано 3820,7 кв.м землі, при цьому
її межі були визначені у відповідності
до генерального плану забудови (а.с.117. В
такому ж розмірі за ОСОБА_2
обліковувалась земельна ділянка,
згідно даних відділу держкомзему
м.Болехова (а.с. 137-141).

Відповідно до ч.5 ст. 20 ЗК УРСР (в ред..
1970р.), право землекористування
громадян, які проживають в сільській
місцевості, засвідчується записами в
земельнокадастрових (шнурових) книгах
сільськогосподарських підприємств і
організацій та по господарських книгах
сільських Рад, а в містах і селищах
міського типу - в реєстрових книгах
виконавчих комітетів міських, селищних
Рад народних депутатів, що і мало місце
в даному випадку.

Згідно ст.. 90 цього ж Кодексу, при
переході власності на будівлю до
власника переходить і право
користування земельною ділянкою. Отже,
до власників будинку, у тому числі й до
позивача, після оформлення договору
дарування житлового будинку перейшло й
право користування земельною ділянкою.

Ухвалюючи рішення, суд дійшов
обґрунтованого висновку про
неправомірність оскаржуваного рішення
відповідача № 29-39/09 від 03.07.2009року,
оскільки при його прийнятті
відповідачем порушений принцип
верховенства права, так як
незаконність дій міської ради фактично
призвела до надання частини земельної
ділянки одному громадянину за рахунок
обмеження права на її законне та
тривале використання іншим
громадянином, а тому таке рішення
підлягало обов'язковому скасуванню.

Земельна ділянка, яка необхідна для
розміщення багатоквартирного
житлового будинку і пов'язаних з ним
господарських та технічних будівель і
споруд визначається як прибудинкова
територія, яка відповідно до п.п.2.1, 2.6, 4.4
Положення про порядок встановлення та
закріплення меж прибудинкових
територій існуючого житлового фонду та
надання у спільне користування або
спільну сумісну І власність земельних
ділянок для спорудження житлових
будинків, визначається за проектом
поділу території мікрорайону
(кварталу) та проектом забудови -
земельна ділянка к і багатоквартирної
не садибної житлової забудови.

Суб'єктами права власності на земельні
ділянки прибудинкових територій
можуть виступати об'єднання власників
багатоквартирних житлових будинків,
передача прибудинкових територій у
користування чи власність яким
здійснюється за їх зверненням до
відповідних органів місцевого
самоврядування. Право власності на
прибудинкову територію кожного
співвласника будинку визначається у
свідоцтві про право власності на
частину будинку у вигляді відповідної
частки.

Судом також встановлено, що об'єднання
співвласників будинку, в якому
придбала квартиру: ОСОБА_3 не створено,
а у договорі-купівлі продажу квартири
її право власності на прибудинкову
територію не визначено. Крім того,
спірна земельна ділянка не належить до
тієї категорії земель, які знаходяться
в комунальній власності Болехівської
міської ради. яка в силу ст.12 Земельного
кодексу України вправі нею
розпоряджатися.

Вказані обставини підтвердженолистом
відділу держкомзему у місті Болехові
про те, що за будинком АДРЕСА_2, в якому
проживає ОСОБА_3, згідно матеріалів
інвентаризації та облікових книг,
земельна ділянка для будівництва та
обслуговування жилого будинку та
господарських споруд не є облікована.
(а.с. 107).

Окрім того, з матеріалів справи
вбачається, що ОСОБА_3 наділена
земельними ділянками для ведення
особистого підсобного господарства
площами 0,0750 та 0,0108га по адресі, за якою
проживає ( АДРЕСА_2 ) та є їх власником на
підставі виданих державних актів (а.с.
107-110). А придбавши квартиру в 1996 році,
вона була ознайомлена як з договором
купівлі-продажу, в якому не значилося
про наявність прибудинкової території
для обслуговування будинку, так із
порядком існування меж між її будинком
та позивача.

Таким чином, суд, ухвалюючи рішення,
вірно вказав про те, що вимоги, заявлені
через тривалий проміжок часу з дня
придбання квартири (13 років) про
необхідності надання тільки їй (інші
власники квартир будинку таких вимог
не заявляють) земельної ділянки для
обслуговування будинку шляхам -
вилучення частини земельної ділянки у
законного користувача - ОСОБА_2 є
безпідставні.

З огляду на викладене, постанова суду
першої та ухвала суду апеляційної
інстанцій відповідають обставинам
справи наданим доказам та нормам
процесуального права.

Доводи касаційної скарги висновки суду
не спростовують.

Підстав для скасування судового
рішення з мотивів, викладених в
касаційні скарзі, не вбачається.

За правилами частини 1 статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо суди не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
оскаржуваних судових рішень, то суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення-без змін.

Керуючись статтями 220-1, 224, 230, 231 КАС
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без
задоволення, постанову Болехівського
міського суду Івано-Франківської
області від 20 березня 2012 року та ухвалу
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 27 листопада
2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Судді