Справа № 760/6617/14-а
Суддя: Букіна О. М.
Дата ухвалення: 2014-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 760/6617/14-а
провадження № 2-а-297/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2014 року суддя Солом»янського
районного суду м. Києва Букіна О.М.,
розглянувши у скороченому провадженні
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_2 до Київського міського центру
по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат про визнання
неправомірною бездіяльності та
зобов»язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

31.03.2014 року позивач ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом в якому просить:

- визнати відмову Відповідача щодо
здійснення перерахунку і виплати
Позивачу щорічної разової грошової
допомоги до 5 травня, як інваліду війни
III групи, з порушенням вимог Закону
України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту" -
протиправною.

- зобов'язати Відповідача здійснити
перерахунок та виплату Позивачу, як
інваліду війни III групи, недоплаченої
суми щорічної грошової допомоги до 5
травня за 2013 рік, виходячи з розміру
семи мінімальних пенсій за віком
відповідно до вимог ст.13 Закону України
"Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту", у розмірі 4363
грн. (за виключенням здійснених за цей
період таких виплат).

- в подальшому виплачувати щорічну
грошову допомогу до Дня Перемоги у
відповідності до зазначеного Закону
України.

В обґрунтування своїх вимог
посилається на те, що він є військовим
пенсіонером, інвалідом ІІІ групи та має
право на щорічну разову грошову
допомогу до 5 травня згідно вимог ст.13
Закону України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту".

В 2014 року Позивач звернувся до
Відповідача з проханням перерахувати
та виплатити йому недоплачену суму
разової щорічної допомоги, однак
листами 09/631/11 від 13.03.2014 року в
проведенні такого перерахунку йому
було відмовлено.

Вважає таку бездіяльність
відповідачів протиправною та просить
задовольнити позов.

Ухвалою судді Солом'янського районного
суду м. Києва від 31.03.2014 року у справі
було відкрито скорочене провадження.

Відповідачу у передбаченому законом
порядку було направлено позовну заяву
та надано строк для подачі письмових
заперечень проти позову.

З письмових заперечень представника
відповідача вбачається, що він проти
задоволення позовних вимог заперечує,
посилаючись на їх необґрунтованість та
безпідставність. Зазначає, що
Київський міський центр по нарахуванню
та здійсненню соціальних виплат при
розгляді звернення ОСОБА_2 діяло на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

На підставі вищевикладеного просив у
задоволенні позову відмовити.

Згідно ч. 4 ст. 183-2 КАС України суддя
розглядає справу в порядку скороченого
провадження одноособово, без
проведення судового засідання та
виклику осіб, які беруть участь у
справі. За результатами розгляду
справи у скороченому провадженні
суддя, оцінивши повідомлені позивачем,
відповідачем обставини, за наявності
достатніх підстав приймає законне та
обґрунтоване судове рішення. У разі
недостатності повідомлених позивачем
обставин або якщо за результатами
розгляду поданого відповідачем
заперечення суд прийде до висновку про
неможливість ухвалення законного і
обґрунтованого судового рішення без
проведення судового засідання та
виклику осіб, які беруть участь у
справі, суд розглядає справу за
загальними правилами цього Кодексу,
про що постановляє ухвалу, яка не
підлягає оскарженню.

Оскільки розгляд справи відбувається в
порядку скороченого провадження,
судове засідання в справі не
проводилось та особи, які беруть участь
у справі не викликались.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
надані докази, суд приходить до
наступного.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок по доказуванню
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З огляду на положення наведеної
процесуальної норми, виходячи із суті
позовних вимог, під час розгляду даної
справи стороні відповідача необхідно
довести правомірність своїх дій та
бездіяльності.

Судом встановлено, що Позивач є
інвалідом ІІІ групи, що
підтверджується посвідченням серії
НОМЕР_1, виданим 29.04.2009 року (а.с.4).

Статтею 13 Закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту", яка доповнена
частиною згідно із Законом № 367-XIV ( 367-14 )
від 25.12.98 року, визначає, що щорічно до 5
травня інвалідам війни виплачується
разова грошова допомога у розмірах,
які визначаються Кабінетом Міністрів
України в межах бюджетних
призначень, встановлених законом про
Державний бюджет України.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 8 КАС України суд при
вирішенні справи керується принципом
верховенства права, відповідно до
якого, зокрема, людина, її права та
свободи визнаються найвищими
цінностями та визначають зміст і
спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. 46 Конституції України
громадяни мають право на соціальний
захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Згідно прикінцевих положень Закону
України "Про Державний бюджет України
на 2013 рік" установлено, що у 2013 році
норми і положення статей деяких
Законів України, зокрема ст. ст. 12, 13, 14, 15
та 16 Закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" застосовуються у
порядку та розмірах, встановлених
Кабінетом Міністрів України виходячи з
наявних фінансових ресурсів
Державного бюджету України та бюджету
Пенсійного фонду України на 2013 рік.

Виходячи з положень Закону України "Про
Державний бюджет на 2013 рік" Кабінет
Міністрів України прийняв постанову
від 28 грудня 2011 року № 1381 "Про
підвищення рівня соціального захисту
найбільш вразливих верств населення "
відповідно до Законів України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту " та "Про жертви
нациських переслідувань" (зі змінами
від 13 березня 2013 року) позивачу була
проведена виплата 11.04.2013 року на
особовий рахунок у розмірі 1895 грн.

Конституційний Суд України, приймаючи
рішення від 25 січня 2012 року №3-рп/2012
виходить з того, що надання Верховною
Радою України права Кабінету Міністрів
України встановлювати у випадках,
передбачених законом, порядок та
розміри соціальних виплат та допомоги,
які фінансуються за рахунок коштів
Державного бюджету України,
пов'язується з його функціями,
визначеними в пунктах 2, 3 статті 116
Конституції України.

Отже, Кабінет Міністрів України
регулює порядок та розміри соціальних
виплат та допомоги, які фінансуються за
рахунок коштів Державного бюджету
України, відповідно до Конституції
України та законів України, виходячи з
фінансових можливостей держави.

Також суд враховує те, що розміри
соціальних виплат залежать від
соціально-економічних можливостей
держави, проте мають забезпечувати
конституційне право кожного на
достатній життєвий рівень для себе і
своєї сім'ї, гарантоване статтею 48
Конституції України.

Згідно зі статтею 22 «Загальної
декларації прав людини» розміри
соціальних виплат і допомоги
встановлюються з урахуванням
фінансових можливостей держави.

Таким чином, передбачені законами
соціально-економічні права не є
абсолютними. Механізм реалізації цих
прав може бути змінений державою,
зокрема, через неможливість їх
фінансового забезпечення шляхом
пропорційного перерозподілу коштів з
метою збереження балансу інтересів
усього суспільства. Крім того, такі
заходи можуть бути обумовлені
необхідністю запобігання чи усунення
реальних загроз економічній безпеці
України, що згідно з частиною першою
статті 17 Конституції України є
найважливішою функцією держави.
Водночас зміст основного права не може
бути порушений, що є загальновизнаним
правилом.

Відповідно до Конституції України
основи соціального захисту, форми і
види пенсійного забезпечення
визначаються виключно законами
України (пункт 6 частини першої статті
92); Кабінет Міністрів України
повноважний вживати заходів щодо
забезпечення прав і свобод людини і
громадянина та проводити політику у
сфері соціального захисту (пункти 2, 3
статті 116).

Ч.1 ст.6 КАС України встановлено, що
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом,
звернутися до адміністративного суду,
якщо вважає, що рішенням, дією чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень порушені її права, свободи
або інтереси.

На момент ухвалення постанови, суду
невідомо чи буде порушуватися право
позивача на отримання відповідної
виплати до 5 травня в зв'язку зі зміною
механізму її обчислення в подальшому.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього кодексу.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку, що Київський міський центр по
нарахуванню та здійсненню соціальних
виплат при виплаті позивачу за 2013 рік
щорічної грошової допомоги до 5 травня,
діяв на підставі, в межах повноважень
та у спосіб, що передбачений чинним
законодавством.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що вимоги позивача є необґрунтованими
та не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.13 Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту", Законом України
"Про Державний бюджет України на 2013
рік", Постановою Кабінету міністрів
України від 28.12.2011 року № 1381 "Про
підвищення рівня соціального захисту
найбільш вразливих верств населення",
Рішення Конституційного Суду України
№3-рп/2012 від 25 січня 2012 року, ст. ст. 69-71,
99, 159-163, 183-2 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні позову ОСОБА_2 -
відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається протягом десяти днів з дня її
проголошення до Київського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції.

Суддя: