Справа № 825/1437/13-а
Суддя: Д'яков В.І.
Дата ухвалення: 2014-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 квітня 2014 року
Чернігів Справа № 825/1437/13-а

Чернігівський окружний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
- Д'якова В.І.,

суддів
- Непочатих В.О., Лобана Д.В.,

за участю секретаря
- Прокіної А.С.,

позивача
- ОСОБА_1,

представника позивача
- ОСОБА_2,

представника відповідачів
- Кравченка С.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Чернігові
справу за адміністративним позовом
ОСОБА_1 до Державної митної служби
України, Чернігівської митниці
Міндоходів про визнання дій
протиправними та стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з
адміністративним позовом до Державної
митної служби України, Чернігівської
митниці Міндоходів, в якому, з
урахуванням збільшення позовних вимог,
просить суд: визнати протиправними дії
Чернігівської митниці Міндоходів по
невиплаті йому середнього заробітку за
весь час затримки виконання постанови
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 21
лютого 2012 року за період з 21 лютого 2012
року по 11 березня 2013 року; стягнути з
Чернігівської митниці Міндоходів на
користь позивача середню заробітну
плату за весь час затримки виконання
постанови Чернігівського окружного
адміністративного суду від 21
лютого 2012 року за період з 21 лютого 2012
року по 11 березня 2013 року.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що
постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 21 лютого 2012
року його поновлено на посаді
інспектора сектора митного оформлення
№1 митного поста «Нові Яриловичі»
Чернігівської митниці Міндоходів з 31
грудня 2011 року, зобов'язано
Чернігівську митницю нарахувати та
виплатити ОСОБА_1 середній заробіток
за час вимушеного прогулу з 30 грудня 2011
року по 21 лютого 2012 року. Ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 16
серпня 2012 року апеляційну скаргу
Державної митної служби України та
Чернігівської митниці залишено без
задоволення, а постанову
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 21 лютого 2012
року без змін. Проте, лише наказом
Чернігівської митниці №129-к від 12
березня 2013 року (через 1 рік та 17 днів)
позивача поновлено на посаді,
інспектора сектора митного оформлення
№1 митного поста «Нові Яриловичі»
Чернігівської митниці з 30 грудня 2011
року. Таким чином, позивач вважає, що з
Чернігівської митниці Міндоходів
підлягає стягненню його середня
заробітна плата за весь час затримки
виконання постанови Чернігівського
окружного адміністративного суду від 21
лютого 2012 року, за період з 21 лютого 2012
року по 11 березня 2013 року.

Позивач та представник позивача в
судовому засіданні позовні вимоги
підтримали в повному обсязі та просили
суд їх задовольнити, посилаючись на
обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідачів в судовому
засіданні позов не визнав, просив
відмовити в його задоволенні повністю,
посилаючись на те, що питання стягнення
коштів у судах адміністративної
юрисдикції ставиться у пряму
залежність від наявності незаконних
рішень, дій або бездіяльності, а ст. 236
Кодексу законів про працю України
передбачає причину стягнення
середнього заробітку - затримка
виконання рішення про поновлення на
роботі. З огляду на те, що даний позов
обґрунтований лише тим, що позивач
вважає протиправною невиплату йому
коштів, які і просить стягнути, позов є
необґрунтованим та таким, що не
відповідає вимогам процесуальних та
матеріальних норм.

Також представник відповідачів
зазначив, що відповідно до наказу
Державної митної служби України від
23.01.2008 № 35 «Про призначення на посади та
звільнення з посад» ( із змінами та
доповненнями) прийом осіб, у тому числі
і повторний, на службу в митниці,
регіональні митниці, спеціалізовані
митні установи та організації на всі
посади, передбачені штатним розписом,
крім посад обслуговуючого персоналу за
всіма видами трудових договорів, а
також звільнення зі служби в митних
органах на зазначених посадах, крім
випадків звільнення у зв'язку з виходом
на пенсію та припинення трудового
договору у зв'язку зі смертю,
здійснювалися наказом Держмитслужби.
Тому лише після надходження наказу
Державної митної служби України від
11.03.2013 № 360-к, яким був скасований наказ
Держмитслужби від 30.12.2011 № 2763-к та
поновлено ОСОБА_1 на посаді інспектора
сектору митного оформлення № 1 митного
поста «Нові Яриловичі», Чернігівською
митницею Міндоходів виданий наказ від
12.03.2013 № 129-к. Таким чином, відсутня вина
Чернігівської митниці Міндоходів в
несвоєчасному поновленні ОСОБА_1, а
тому остання не може нести таку
відповідальність, як стягнення з неї
коштів за несвоєчасне поновлення
позивача на посаді.

Заслухавши пояснення сторін,
розглянувши подані документи і
матеріали, з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд вважає, що
позов підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

Як встановлено судом, позивач проходив
службу в Чернігівській митниці на
різних посадах, а з 09.07.2010 на посаді
інспектора сектора митного оформлення
№1 митного поста «Нові Яриловичі»
Чернігівської митниці Міндоходів.

Наказом Державної митної служби від
30.12.2011 №2763-к та наказом Чернігівської
митниці Міндоходів від 30.12.2011 №956-к,
припинено перебування на державній
службі в митних органах України ОСОБА_1
інспектора сектора митного оформлення
№1 митного поста «Нові Яриловичі»
Чернігівської митниці за порушення
Присяги державних службовців,
відповідно до пункту 6 частини 1 статті
30 Закону України «Про державну службу».

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 21.02.2012
позивача поновлено на посаді
інспектора сектора митного оформлення
№1 митного поста «Нові Яриловичі»
Чернігівської митниці Міндоходів з
30.12.2011 та зобов'язано Чернігівську
митницю Міндоходів нарахувати та
виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за
час вимушеного прогулу з 30.12.2011 по
21.02.2011.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 16 серпня 2012
року апеляційна скарга Державної
митної служби України та Чернігівської
митниці залишена без задоволення,
постанова Чернігівського окружного
адміністративного суду від 21 лютого 2012
року - залишена без змін.

Так, на виконання вищевказаного
судового рішення Державною митною
службою України прийнято наказ від 11
березня 2013 року №360-к, яким скасовано
наказу Державної митної служби України
від 30 грудня 2011 року №2763-к «Про
припинення перебування на державній
службі ОСОБА_1.» та поновлено його на
посаді інспектора сектору митного
оформлення №1 митного поста «Нові
Яриловичі» Чернігівської митниці з
30 грудня 2011 року.

Наказом Чернігівської митниці від 12
березня 2013 року №129-к скасовано наказ
Чернігівської митниці від 30 грудня 2011
року №956-к та поновлено ОСОБА_1 на
посаді інспектора сектору митного
оформлення №1 митного поста «Нові
Яриловичі» Чернігівської митниці з 30
грудня 2011 року. Також, в даному наказі
зазначено, що позивача слід вважати
приступивши до виконання службових
обов'язків з 11 березня 2013 року.

Судом також встановлено, що на
виконання постанови Чернігівського
окружного адміністративного суду від 21
лютого 2012 року позивачу нараховано та
виплачено середній заробіток за час
вимушеного прогулу за період з 30 грудня
2011 року по 21 лютого 2012 року.

Отже, постанова Чернігівського
окружного адміністративного суду від 21
лютого 2012 року в частині поновлення
позивача на роботі відповідачами
виконана тільки 11
березня 2013 року, тобто з затримкою
більше ніж на один рік, хоча судове
рішення про поновлення на роботі
підлягає негайному виконанню.

Даючи правову оцінку обставинам
вказаної справи, суд зважає на
наступне.

Згідно статті 236 Кодексу законів про
працю України у разі затримки
власником або уповноваженим ним
органом виконання рішення органу, який
розглядав трудовий спір про поновлення
на роботі незаконно звільненого або
переведеного на іншу роботу
працівника, цей орган виносить ухвалу
про виплату йому середнього заробітку
або різниці в заробітку за час
затримки.

Отже, затримка виконання власником
рішення органу по розгляду трудових
спорів про поновлення на роботі
незаконно звільненого або незаконно
переведеного працівника тягне
обов'язок власника (мається на увазі
підприємство, роботодавець) виплатити
працівникові середній заробіток за
весь час затримки.

Постановою Пленуму Верховного суду
України №9 від 6 листопада 1992 року «Про
практику розгляду судами трудових
спорів» визначено, що у випадках
стягнення на користь працівника
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу в зв'язку з незаконним
звільненням або переведенням,
відстороненням від роботи
невиконанням рішення про поновлення на
роботі, затримкою видачі трудової
книжки або розрахунку він визначається
за загальними правилами обчислення
середнього заробітку, виходячи з
заробітку за останні два календарні
місяці роботи. Для працівників, які
пропрацювали на даному підприємстві (в
установі, організації) менш двох
місяців, обчислення проводиться з
розрахунку середнього заробітку за
фактично пропрацьований час. При цьому
враховуються положення Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 8 лютого 1995 року N
100 (зі змінами, внесеними постановою
Кабінету Міністрів України від 16
травня 1995 року N 348).

Так, відповідно до довідки
Чернігівської митниці Міндоходів від
17.04.2014 №05/1370 середньомісячна заробітна
плата ОСОБА_1 (ідент. номер НОМЕР_1) за
останні два календарні місяці роботи у
Чернігівській митниці нарахована у
відповідності до постанови Кабінету
Міністрів України від 08.02.1995 № 100 «Про
затвердження порядку обчислення
середньої заробітної плати» (зі
змінами і доповненнями) та становить 3524
грн. 40 коп., середньогодинна заробітна
плата становить 21 грн. 36 коп.

Відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 08.02.1995 року № 100
«Про затвердження порядку обчислення
середньої заробітної плати» (зі
змінами і доповненнями), всі виплати
включені в розрахунок середньої
заробітної плати в тому розмірі, в
якому вони нараховані, без виключення
сум відрахувань на податки і збори.

Розрахунок середньомісячної
заробітної плати за час вимушеного
прогулу з 22.02.2012 по 10.03.2013 (2098 годин): 21,36
грн. х 2098 годин = 44 813,28 грн. (Сорок чотири
тисячі вісімсот тринадцять гривень 28
копійок) (а.с.123).

Судом також встановлено, що за період з
26.01.2012 по 19.01.2013 Чернігівським міським
центром зайнятості позивачу було
виплачене матеріальне забезпечення на
випадок безробіття в сумі 10 006,23 грн., що
підтверджується довідкою-розрахунком
Чернігівського міського центру
зайнятості від 09.04.2013 №06/1702 (а.с.26).

Таким чином, позивача поновлено на
посаді з 30.12.2011, проте Чернігівською
митницею Міндоходів видано наказ про
поновлення на роботі позивача лише
12.03.2013.

Разом з тим, на виконання постанови
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 21.02.2012
позивачу було нараховано та виплачено
середній заробіток за час вимушеного
прогулу з 30.12.2011 по 21.02.2012, включно, а
також Чернігівською митницею
Міндоходів була виплачена заробітна
плата ОСОБА_1 за 11.03.2013, оскільки це був
перший робочий день після його
поновлення на посаді (наказ
Чернігівської митниці від 12.03.2013 №129-к).

Таким чином, періодом затримки
виконання постанови Чернігівського
окружного адміністративного суду від 21
лютого 2012 року є період з 22 лютого 2012
року по 10 березня 2013 року.

Враховуючи зазначене, суд дійшов
висновку, що період часу з 22 лютого 2012
року по 10 березня 2013 року є періодом
вимушеного прогулу позивача, а
втрачений за цей час заробіток,
відповідно до вимог чинного трудового
законодавства України, підлягає
відшкодуванню, виходячи з розміру
середньоденного заробітку за останні
два місяці, що передували звільненню,
за відрахуванням суми виплаченого
ОСОБА_1 матеріального забезпечення на
випадок безробіття за вказаний період.

Відповідно до статті 124 Конституції
України рішення суду ухвалюється
іменем України та є обов'язковим для
виконання.

Стаття 6 Конвенції «Про захист прав
людини і основоположних свобод», яка
ратифікована Законом України від 17.07.1997
гарантує неухильність виконання
рішення суду громадянами, юридичними
особами та всіма органами влади
України.

Відповідно до ст. 8 Конституції України
в Україні визнається і діє принцип
верховенства права. Відповідно до
частини 1 статті 8 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд застосовує принцип верховенства
права з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини.

Рішенням Європейського Суду з прав
людини від 09.01.2013 у справі «Волков проти
України» за заявою № 21722/11, визначено,
що в країнах повинен діяти принцип
правової визначеності, який зобов'язує
держави здійснювати реалізацію прав та
їх захист шляхом прийняття
законодавства з чітким правовим
визначенням спірних правовідносин,
уникаючи правових прогалин та колізій.
Відсутність правової визначеності в
спірних правовідносинах не може бути
підставою в обмеженні гарантованих
законодавством прав громадянина.

Частина 2 статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачає, що суд може вийти за межі
позовних вимог тільки в разі, якщо це
необхідно для повного захисту прав,
свобод та інтересів сторін чи третіх
осіб, про захист яких вони просять.

З огляду на зазначене, суд вважає за
необхідне, згідно з частиною 2 статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України, для повного захисту прав,
свобод та інтересів позивача вийти за
межі позовних вимог та змінити форму
захисту порушеного права позивача, а
саме: зобов'язати Чернігівську митницю
Міндоходів нарахувати та виплатити
ОСОБА_1 середній заробіток за час
затримки виконання постанови
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 21 лютого 2012
року за період з 22 лютого 2012 року по 10
березня 2013 року, за відрахуванням суми
виплаченого ОСОБА_1 матеріального
забезпечення на випадок безробіття за
вказаний період.

Разом з тим, суд відмовляє в
задоволенні позовної вимоги щодо
визнання протиправними дій
Чернігівської митниці Міндоходів по
невиплаті ОСОБА_1 середнього заробітку
за весь час затримки виконання
постанови Чернігівського окружного
адміністративного суду від 21 лютого 2012
року за період з 21 лютого 2012 року по
11 березня 2013 року, оскільки, як
встановлено в судовому засіданні,
позивач не звертався до Чернігівської
митниці Міндоходів з вказаним
проханням.

Статтею 43 Конституції України
встановлено, що право кожного на
своєчасне одержання винагороди за
працю захищається законом.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Судом при вирішенні вищевказаного
адміністративного позову було взято до
уваги положення частини 3 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Згідно частини 2 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Таким чином, виходячи з системного
аналізу положень чинного
законодавства України та матеріалів
справи, суд дійшов висновку, що позовні
вимоги ОСОБА_1 до Державної митної
служби України, Чернігівської митниці
Міндоходів про визнання дій
протиправними та стягнення коштів
підлягають задоволенню частково.

Керуючись статтями 122, 158 - 163, 167, Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Зобов'язати Чернігівську митницю
Міндоходів нарахувати та виплатити
ОСОБА_1 середній заробіток за час
затримки виконання постанови
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 21 лютого 2012
року за період з 22 лютого 2012
року по 10 березня 2013 року, за
відрахуванням суми виплаченого ОСОБА_1
матеріального забезпечення на випадок
безробіття за вказаний період.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова суду набирає законної сили в
порядку статей 167, 186 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до Київського
апеляційного адміністративного суду
протягом десяти днів з дня отримання її
копії.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення.

Головуючий суддя:
підпис В.І.
Д’яков

Судді:
підпис В.О.
Непочатих

підпис Д.В.
Лобан

З оригіналом згідно.

Головуючий суддя:
В.І.
Д'яков