Справа № 805/3750/14
Суддя: Кравченко Т.О.
Дата ухвалення: 2014-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2014 р.
Справа № 805/3750/14

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

Донецький окружний адміністративний
суд у складі судді Кравченко Т.О.,
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом Управління Пенсійного фонду
України в Куйбишевському районі м.
Донецька до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Куйбишевському
районі м. Донецька про стягнення
заборгованості, -

встановив:

25 березня 2014 року Управління
Пенсійного фонду України в
Куйбишевському районі м. Донецька (далі
- Позивач або УПФУ) звернулося до
Донецького окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в Куйбишевському
районі м. Донецька (далі - Відповідач
або Відділення Фонду), в якому просило
стягнути з відповідача суми витрат на
виплату та доставку пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві за особовою
справою ОСОБА_1 за період з 01 жовтня 2013
року по 31 січня 2014 року в сумі 465,08 грн.

Посилаючись на правові норми, які
містяться в законах України «Про
пенсійне забезпечення», «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, що спричинили втрату
працездатності»,«Про страхові тарифи
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», Порядку
відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві,
Основах законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, позивач
стверджував, що територіальні органи
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України повинні
відшкодовувати територіальним органам
Пенсійного фонду України вказані
витрати. Оскільки Відділення Фонду
відмовило у відшкодуванні витрат на
виплату та доставку пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві по особовій
справі ОСОБА_1, позивач просив стягнути
цю заборгованість в судовому порядку
(а.с.2-3).

Про дату, час і місце судового розгляду
сторони повідомлені належним чином з
дотриманням вимог ст.ст.33-38 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України), що підтверджено
розпискою про отримання судової
повістки, електронною повісткою та
звітом про її отримання, а також
телефонограмою (а.с.38, 41-45).

28 квітня 2014 року представником
позивача надана заява про розгляд
справи в письмовому провадженні (а.с.46).

Відповідач явку свого представника в
судове засідання не забезпечив, свого
ставлення до заявлених позовних вимог
не висловив.

28 квітня 2014 року відповідач надав
клопотання про відкладення розгляду
справи у зв'язку із зайнятістю його
представника в іншому судовому процесі
в Куйбишевському районному суді м.
Донецька (а.с.48-49).

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин, зокрема
шляхом своєчасного розгляду
адміністративних справ.

Згідно з ч.1 ст.122 КАС України
адміністративна справа має бути
розглянута і вирішена протягом
розумного строку, але не більше місяця
з дня відкриття провадження у справі,
якщо інше не встановлено цим Кодексом.

За правилами ч.4 ст.128 КАС України у разі
неприбуття відповідача, належним чином
повідомленого про дату, час і місце
судового розгляду, без поважних причин
розгляд справи може не відкладатися і
справу може бути вирішено на підставі
наявних у ній доказів.

За висновком суду, зайнятість
представника Відділення Фонду в іншому
судовому засіданні не є поважною
причиною неявки. Так, відповідач є
юридичною особою, а тому зайнятість
одного співробітника не виключає
можливості направлення в судове
засідання іншої посадової особи
Відділення Фонду. Крім того, розгляд
справи, призначений на 22 квітня 2014 року,
вже відкладався з причини неявки
представника Відділення Фонду,
належним чином повідомленого про дату,
час і місце судового розгляду (а.с.37, 40).

За цих обставин та відповідно до
положень ч.ч.4, 6 ст.128 КАС України
розгляд справи здійснено в письмовому
провадженні на підставі наявних у ній
доказів.

З'ясовуючи чи мали місце обставини,
якими обґрунтовуються вимоги та
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються, а також чи є інші
фактичні дані, які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження, суд встановив наступне.

В період з 01 жовтня 2013 року по 31 січня 2014
року УПФУ здійснило виплату пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, та подало списки осіб,
яким здійснені ці виплати, до
Відділення Фонду.

Відділенням Фонду не прийняті
відшкодування витрати, здійснені УПФУ
протягом спірного періоду на виплату
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві
ОСОБА_1 на загальну суму 465,08 грн. -
основний розмір пенсії, в тому числі за
жовтень 2013 року - 116,27 грн., за листопад
2013 року - 116,27 грн., за грудень 2013 року -
116,27 грн. та за січень 2014 року - 116,27 грн., з
тієї причини, що за висновком
відповідача, страховий випадок стався
на території Російської Федерації.

Вказані обставини встановлені на
підставі розрахунку суми
заборгованості (а.с.4), актів щомісячної
звірки витрат по особових справах
потерпілих, яки виплачено пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, за жовтень 2013 року -
січень 2014 року (а.с.11, 13, 15, 17) та таблиць
розбіжностей до них (а.с.12, 14, 16, 18).

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, навчаючись у
Донецькому індустріальному технікумі
та тимчасово працюючи в цеху ЗИЛ-130
пресового корпусу на дільниці
«Молдинги» Московського
автомобільного заводу імені
І.А.Лихачова, постраждав внаслідок
нещасного випадку на виробництві, який
стався на цьому підприємстві 11 вересня
1986 року, що підтверджено актом про
нещасний випадок на виробництві № 59
від 12 вересня 1986 року, складеним за
формою Н-1 (а.с.6-7).

З 03 лютого 1987 року ОСОБА_1 встановлена
безстроково третя група інвалідності з
причини трудового каліцтва, про що
свідчить виписка із акта огляду у ВТЕК
серії ДОН-К-82 № 005339 від 03 лютого 1987 року
(а.с.8, 10).

Факт призначення ОСОБА_3 пенсії по
інвалідності у зв'язку з трудовим
каліцтвом підтверджений
розпорядженням № 117770 від 08 серпня 2008
року (а.с.9).

Фактичні обставини щодо отримання
ОСОБА_1 інвалідності внаслідок
трудового каліцтва та призначення їм
пенсії по інвалідності встановлені
такими, що набрали законної сили
судовими рішеннями, а саме постановою
Донецького окружного
адміністративного суду від 03 лютого 2014
року по справі № 805/484/14 (а.с.20-22),
залишеною без змін ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 19 березня 2014 року (а.с.23-25).

Отже, за приписами ч.1 ст.72 КАС України,
відповідно до якої обставини,
встановлені судовим рішенням в
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини, та ч.2
ст.255 КАС України, згідно з якою
обставини, які були встановлені
постановою, що набрала законної сили, в
одній адміністративній справі не
можуть оспорюватися в іншій судовій
справі за участю тих самих сторін,
згадані вище обставини не підлягають
доведенню та не можуть оспорюватися
сторонами.

Вирішуючи справу по суті, до спірних
правовідносин суд застосовує
нижченаведені норми права.

Ст.10 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» від 5 листопада 1991 року №
1788-XII (далі - Закон № 1788-ХІІ) передбачено,
що пенсійне забезпечення громадян
України відповідно до цього Закону
здійснюється органами Пенсійного
фонду України.

Відповідно до ст.81 Закону № 1788-ХІІ
призначення та виплата пенсій, в тому
числі пенсій по інвалідності внаслідок
трудового каліцтва або професійного
захворювання, здійснюється органами
Пенсійного фонду України.

Правові норми, що містяться у ст.ст.21, 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23 вересня 1999 року
№ 1105-ХІV(далі - Закон № 1105-ХІV),
дозволяють дійти висновку, що у разі
настання страхового випадку обов'язок
своєчасно та в повному обсязі
відшкодовувати шкоду, заподіяну
працівникові внаслідок ушкодження
здоров'я або в разі його смерті,
виплачуючи йому або особам, які
перебували на його утриманні, зокрема,
пенсію по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання чи пенсію у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, покладено на Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України.

Згідно з ч.5 ст.24 Закону № 1105-ХІV, якщо
після призначення застрахованій особі
матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків і страховиками з інших видів
соціального страхування виникають
спори щодо понесених витрат, виплата
здійснюється страховиком, до якого
звернувся застрахований. При цьому
страховик, до якого звернувся
застрахований, має право звернутися до
відповідного страховика з інших видів
соціального страхування щодо
відшкодування понесених ним витрат.

Ст.1 Основ законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від 14 січня 1998
року № 16/98-ВР (далі - Основи)
встановлено, що загальнообов'язкове
державне соціальне страхування - це
система прав, обов'язків і гарантій, яка
передбачає надання соціального
захисту, що включає матеріальне
забезпечення громадян у разі хвороби,
повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати
годувальника, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та
в інших випадках, передбачених законом,
за рахунок грошових фондів, що
формуються шляхом сплати страхових
внесків власником або уповноваженим
ним органом, громадянами, а також
бюджетних та інших джерел,
передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст.4 Основ залежно від
страхового випадку існують такі види
загальнообов'язкового державного
соціального страхування: пенсійне
страхування; страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням; медичне страхування;
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності; страхування на випадок
безробіття.

Відносини, що виникають за зазначеними
в ч.1 цієї статті видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, регулюються
окремими законами, прийнятими
відповідно до цих Основ.

Спори, що виникають із правовідносин за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням, вирішуються в
судовому порядку, якщо законом не
встановлено досудовий порядок їх
розгляду, що передбачено ст.12 Основ.

За пенсійним страхуванням, згідно з
приписами ст.25 Основ, надаються такі
види соціальних послуг та
матеріального забезпечення: пенсії за
віком, по інвалідності внаслідок
загального захворювання (в тому числі
каліцтва, не пов'язаного з роботою,
інвалідності з дитинства); пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, крім
передбачених ч.4 цієї статті; медичні
профілактично-реабілітаційні заходи;
допомога на поховання пенсіонерів.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.25 Основ за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання надаються такі види
соціальних послуг та матеріального
забезпечення: профілактичні заходи по
запобіганню нещасним випадкам на
виробництві та професійним
захворюванням; відновлення здоров'я та
працездатності потерпілого; допомога
по тимчасовій непрацездатності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; відшкодування збитків,
заподіяних працівникові каліцтвом чи
іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним
з виконанням ним своїх трудових
обов'язків; пенсія по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; пенсія у зв'язку із
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; допомога на поховання
осіб, які померли внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання.

Ч.4 ст.26 Основ передбачено наступне,
якщо після призначення застрахованій
особі матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між страховиками
виник спір щодо понесених витрат,
виплата здійснюється страховиком, до
якого звернулася застрахована особа.
При цьому неналежний страховик має
право звернутися до належного
страховика щодо відшкодування
понесених ним витрат.

Приймаючи до уваги те, що пенсія по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання є наслідком
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, належним страховиком,
тобто тим суб'єктом, хто має надавати
застрахованій особі матеріальну
допомогу чи соціальні послуги,
відповідно до ст.25 Основ, є Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України.

Абз.2 п.5 ч.1 ст.24 Закону № 1105-ХІV
визначено, якщо після призначення
застрахованій особі матеріальної
допомоги чи надання соціальних послуг
між Фондом соціального страхування від
нещасних випадків і страховиками з
інших видів соціального страхування
виникають спори щодо понесених витрат,
виплата здійснюється страховиком, до
якого звернувся застрахований. При
цьому страховик, до якого звернувся
застрахований, має право звернутися до
відповідного страховика з інших видів
соціального страхування щодо
відшкодування понесених ним витрат.

За змістом ч.2 ст.2 Закону № 1105-ХІV особи,
право яких на отримання відшкодування
шкоди раніше було встановлено згідно
із законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків, мають право
на забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до цього
Закону.

При цьому право на таке забезпечення,
яке встановлено в Україні, не залежить
від того, у якій з колишніх республік
СРСР стався нещасний випадок на
виробництві з застрахованою особою або
виникло професійне захворювання,
пов'язане з виконанням нею трудових
обов'язків.

П. «а» ч.1 ст.27 Закону № 1788-XIІ
встановлено, що громадянам України -
переселенцям з інших держав, які не
працювали в Україні, пенсії по
інвалідності внаслідок трудового
каліцтва або професійного
захворювання призначаються незалежно
від стажу роботи.

Згідно з абз.2 п.3 Прикінцевих положень
Закону № 1105-ХІV відшкодування шкоди,
медична, професійна та соціальна
реабілітація провадяться Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків також зазначеним у ст.8 цього
Закону особам, які потерпіли до
набрання ним чинності та мали право на
зазначені страхові виплати і соціальні
послуги.

Абз.3 п.3 Прикінцевих положень Закону №
1105-ХІV встановлено, що уся
заборгованість потерпілим на
виробництві та членам їх сімей, яким до
набрання чинності цим Законом
підприємства, установи та організації
не відшкодували матеріальної і
моральної (немайнової) шкоди,
заподіяної ушкодженням здоров'я,
виплачується цими підприємствами,
установами і організаціями, а в разі їх
ліквідації без правонаступника -
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України.

Отже, за змістом наведеної норми
обов'язок Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України відшкодувати
потерпілим на виробництві та членам їх
сімей матеріальну і моральну
(немайнову) шкоду, заподіяну
ушкодженням здоров'я, не залежить від
того, чи сплачували Фонду страхові
платежі підприємства, що ліквідувалися
та на яких було ушкоджено здоров`я
потерпілого.

Відповідно до положень абз.7 п.3 Закону
№ 1105-ХІV Фонд соціального страхування
від нещасних випадків є
правонаступником державного,
галузевих та регіональних фондів
охорони праці, передбачених ст.21 Закону
України «Про охорону праці», які
ліквідуються.

13 березня 1992 року між
державами-учасницями Співдружності
Незалежних Держав (в тому числі
Російською Федерацією і Україною)
підписано Угоду про гарантії прав
громадян у сфері пенсійного
забезпечення, в преамбулі якої
визначено, що держави-учасниці
Співдружності мають зобов'язання щодо
непрацездатних осіб, які отримали
право на пенсійне забезпечення на
їхній території або на території інших
республік за період їх входження до
складу СРСР і реалізують це право на
території держав-учасниць Угоди.

Відповідно до умов Угоди пенсійне
забезпечення громадян держав-учасниць
даної Угоди та членів їх сімей
здійснюється за законодавством
держави, на території якої вони
проживають (ст.1); всі витрати, пов'язані
із здійсненням пенсійного
забезпечення за цією Угодою, несе
держава, що надає забезпечення (ст.3);
призначення пенсій громадянам
держав-учасниць Угоди проводиться за
місцем проживання; для встановлення
права на пенсію, в тому числі пенсію на
пільгових умовах і за вислугу років,
громадянам держав-учасниць Угоди
враховується трудовий стаж, набутий на
території будь-якої з цих держав, а
також на території колишнього СРСР за
час до набуття чинності цією Угодою
(ст.6); при переселенні пенсіонера в
межах держав-учасниць Угоди виплата
пенсії за попереднім місцем проживання
припиняється, якщо пенсія того ж виду
передбачена законодавством держави за
новим місцем проживання пенсіонера
(ст.7).

Правові норми, закріплені ст.1 Угоди,
передбачають, що пенсійне забезпечення
громадян держав-учасниць цієї Угоди та
членів їх сімей здійснюється за
законодавством держави, на території
якої вони проживають.

Ст.3 Угоди визначено, що всі витрати,
пов'язані із здійсненням пенсійного
забезпечення за цією Угодою, несе
держава, яка надає забезпечення.
Взаємні розрахунки не здійснюються,
якщо інше не передбачено двосторонніми
угодами.

Зміст цієї норми свідчить, що взаємні
розрахунки між державами можуть
проводитися лише на підставі
двосторонніх договорів.

Таким чином, пенсія по інвалідності,
яка є наслідком нещасного випадку на
виробництві, що стався на території
будь-якої з держав-учасниць СНД або на
території інших республік за період їх
входження до складу СРСР, виплачується
особам за законодавством тієї
держави-учасниці Співдружності, на
території якої вони проживають.

Порядок відшкодування Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, затверджений постановою
Правління Пенсійного фонду України та
Правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань від 4 березня 2003 року № 5-4/4,
визначає механізм відшкодування на
централізованому рівні Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, які призначені особам, що
застраховані згідно із Законом №
1105-ХІV, (крім осіб, зазначених в п.2 ст.8
цього Закону), у тому числі добровільно
застраховані, та потерпілим особам,
право яких на отримання відшкодування
шкоди раніше було встановлено згідно
із законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків.

Відповідно до п.4 Порядку відшкодуванню
підлягають суми, що виплачуються
відповідно до Законів України «Про
пенсійне забезпечення», «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» та інших
нормативно-правових актів, а саме: сума
основного розміру пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; щомісячна цільова
грошова допомога на прожиття, якщо така
надавалася пенсіонеру, який одержував
вищезазначену пенсію; допомога на
поховання сім'ї померлого або особі,
яка здійснила поховання особи, яка
отримувала вищезазначену пенсію; сума
витрат Пенсійного фонду з виплати і
доставки вищезазначених пенсій.

Застосовуючи системне тлумачення
вищенаведених норм, та враховуючи
висновки Верховного Суду України,
викладені у рішеннях, прийнятих за
наслідками розгляду заяв про перегляд
судового рішення з підстави,
передбаченої п.1 ч.1 ст.237 КАС України
(від 20 березня 2007 року № 21-1087во06, від 12
червня 2012 року № 21-165а12, від 21 травня 2013
року № 21-129а13, від 12 листопада 2013 року №
21-388а13, від 12 листопада 2013 року № 21-394а13),
суд дійшов висновку, що страховиком,
який має виплачувати пенсію по
інвалідності особі, яка стала
інвалідом від нещасного випадку на
виробництві на території колишніх
республік СРСР, а також на території
будь-якої з держав-учасниць СНД, (а в
разі виплати такої органами Пенсійного
фонду України - відшкодувати
останньому витрати), є Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України.

Оскільки інвалідність ОСОБА_1 є
наслідком страхового випадку, який
стався на виробництві на території
Російської РФСР, тобто держави
колишнього СРСР, а ця особа постійно
проживає в Україну, позовні вимоги УПФУ
про стягнення з Відділення Фонду
витрат на виплату цій особі основного
розміру пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві за період з 01 жовтня 2013
року по 31 січня 2014 року в сумі 465,08 грн. є
законними і обґрунтованими, отже
підлягають задоволенню.

Ч.2 ст.8 КАС України встановлено, що суд
застосовує принцип верховенства права
з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини.

Згідно з прецедентною практикою
Європейського Суду з прав людини право
на справедливий судовий розгляд, яке
передбачене п.1 ст.6 Конвенції про
захист прав людини та основоположних
свобод, в контексті принципів
верховенства права та юридичної
визначеності, містить вимогу
непіддання сумніву рішення суду, коли
він остаточно вирішив питання (рішення
у справі «Брумареску проти Румунії»),
нове вирішення тих самих питань
зводить нанівець закінчене раніше
провадження, що є несумісним з
принципом юридичної визначеності
(рішення у справі «Ющенко та інші проти
України») тощо.

Висновок суду про наявність правових
та фактичних підстав для покладання на
Відділення Фонду обов'язку
відшкодувати УПФУ витрати на виплату
ОСОБА_1 пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві узгоджується з висновками
судів першої та апеляційної інстанції,
зробленими під час розгляду справи №
805/484/14 щодо стягнення з Відділення
Фонду на користь УПФУ витрат на виплату
пенсії по інвалідності цій же особі,
однак за попередній період.

Суд також відзначає, що до спірних
правовідносин не підлягають
застосуванню положення Угоди про
взаємне визнання прав на відшкодування
шкоди, заподіяної працівникам
каліцтвом, професійним захворюванням
або іншим ушкодженням здоров'я, які
пов'язані з виконанням ними трудових
обов'язків, від 09 вересня 1994 року та
Угоди між Урядом України і Урядом
Російської Федерації про трудову
діяльність і соціальний захист
громадян України і Росії, які працюють
за межами кордонів своїх країн, від 14
січня 1993 року, оскільки дані угоди не
регулюють питання пенсійного
забезпечення (про це прямо зазначено в
ст.7 Угоди від 14 січня 1993 року), а
стосуються порядку відшкодування
шкоди, завданої каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я, складові якої
наведені в ст.1195 Цивільного кодексу
України, ст.ст.28 і 34 Закону 1105-ХІV
(втрачений внаслідок втрати чи
зменшення професійної працездатності
заробіток, одноразова допомога,
відшкодування моральної шкоди,
додаткові витрати, викликані
необхідністю посиленого харчування,
санаторно-курортного лікування,
придбання ліків, протезування,
стороннього догляду тощо).

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, беручи до уваги, що ніякі
докази не мають для суду наперед
встановленої сили, оцінивши
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
достатність і взаємний зв'язок доказів
у їх сукупності, суд дійшов висновку
про задоволення позовних вимог у
повному обсязі.

Відповідно до положень ст.94 КАС України
судові витрати стягненню не
підлягають.

Керуючись Конституцією України,
ст.ст.2-15, 17-20, 23, 26, 69-72, 94, 98, 159-163, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, -

постановив:

Адміністративний позов Управління
Пенсійного фонду України в
Куйбишевському районі м. Донецька до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в Куйбишевському
районі м. Донецька про стягнення
заборгованості - задовольнити
повністю.

Стягнути з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Куйбишевському
районі м. Донецька (ідентифікаційний
код 25968671) на користь Управління
Пенсійного фонду України в
Куйбишевському районі м. Донецька
(ідентифікаційний код 21956027) витрати на
виплату пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві ОСОБА_1 за період з 01 жовтня
2013 року по 31 січня 2014 року в сумі 465
(чотириста шістдесят п'ять) гривень 08
копійок.

Постанова прийнята, складена і
підписана у нарадчій кімнаті 28 квітня
2014 року.

Постанова може бути оскаржена до
Донецького апеляційного
адміністративного суду через
Донецькій окружний адміністративний
суд в порядку, визначеному ст.186 Кодексу
адміністративного судочинства
України, шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом ч.3 ст.160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених ч.4
ст.167 Кодексу адміністративного
судочинства України, було повідомлено
про можливість отримання копії
постанови суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строків подання
апеляційної скарги, якщо вона не була
подана у встановлені строки. У разі
подання апеляційної скарги постанова,
якщо її не скасовано, набирає законної
сили після закінчення апеляційного
розгляду справи.

Суддя
Кравченко Т.О.