Справа № 825/1154/14
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2014-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 квітня 2014 року
Чернігів Справа №
825/1154/14

Чернігівський окружний
адміністративний суд в складі:

головуючої судді
Соломко І.І.,

за участю секретаря
Розмовенко А.О.,

представника позивача
Барінцева В.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Чернігові
справу за адміністративним позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агрофірма «Іванівка
АГ» до відділу державної виконавчої
служби Чернігівського районного
управління юстиції, третя особа на
стороні відповідача, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору -
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Імперія-Агро» про
скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Агрофірма «Іванівка
АГ» (далі - позивач), звернулося до суду
з адміністративним позовом до відділу
державної виконавчої служби
Чернігівського районного управління
юстиції (далі - відповідач), третя особа
на стороні відповідача, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору -
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Імперія-Агро» (далі -
третя особа), в якому просить суд
скасувати постанову про стягнення
виконавчого збору ВП № 42250290 від 19.03.2014.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що
Законом України «Про виконавче
провадження» передбачено право
державного виконавця зупинити
виконавче провадження у разі подання
заяви про розстрочку або відстрочення
виконання рішення суду. Про наявність
поданої до суду позивачем заяви про
розстрочку виконання рішення суду по
справі №927/1104/13 державного виконавця
повідомлено 18.03.2014, проте даним правом
останній не скористався. За таких
обставин, позивач вважає постанову про
стягнення виконавчого збору ВП № 42250290
від 19.03.2014 протиправною та такою, що
підлягає скасуванню.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав та
просив їх задовольнити, посилаючись на
обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, надав клопотання
про розгляд справи у його відсутності,
в якому виклав свою позицію проти
доводів позивача та просить суд
відмовити в задоволенні позову в
повному обсязі, посилаючись на те, що
відповідач діяв в межах та в порядку,
визначеному чинним законодавством
України.

Представник третьої особи в судове
засідання не з'явився, про час, дату та
місце розгляду справи повідомлений
належним чином.

За таких обставин суд вважає за можливе
розглянути справу за відсутності
представника відповідача та третьої
особи.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника позивача, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд виходить
із наступного.

Судом встановлено, що 27.02.2014
заступником начальника відділу
державної виконавчої служби
Чернігівського районного управління
юстиції Веремій І.М. винесена постанова
про відкриття виконавчого провадження
№ 42250290 щодо виконання наказу
господарського суду Чернігівської
області від 11.02.2014 по справі №927/1104/13 про
стягнення заборгованості з ТОВ
«Агрофірма «Іванівка АГ» на користь
ТОВ «Імперія-Агро» (а.с.5). Строк на
добровільне виконання наказу
господарського суду Чернігівської
області встановлений постановою про
відкриття виконавчого провадження до
05.03.2014, але в зв'язку із невчасним
отриманням постанови боржником
(отримання 13.03.2014) відповідачем
відкладено проведення виконавчих дій
до 18.03.2014, про що винесено відповідну
постанову.

04.03.2014 позивач звернувся до
господарського суду Чернігівської
області із заявою про розстрочення
виконання рішення по справі № 927/1104/13,
про що листом вих. №102 від 18.03.2014
повідомив відповідача і просив
зупинити виконавче провадження(а.с.7).

19.03.2014 у виконавчому провадженні ВП
№42250290 заступником начальника відділу
державної виконавчої служби
Чернігівського районного управління
юстиції Веремій І.М. винесена постанова
про стягнення з боржника виконавчого
збору в сумі 18121,24 грн.(а.с.6).

26.03.2014 господарським судом
Чернігівської області прийнято
рішення про розстрочення виконання
рішення від 16.10.2013 по справі №927/1104/13
(а.с.9).

Наведені обставини не заперечуються
сторонами.

Постанову про стягнення з позивача
виконавчого збору від 19.03.2013 ВП №42250290
позивач вважає протиправною, оскільки
винесена, на його думку, з порушенням
вимог чинного законодавства України.

Відповідно до пункту 6 постанови
Пленуму Вищого адміністративного суду
від 13.12.2010 № 3 «Про практику
застосування адміністративними судами
законодавства у справах із приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби» з наступними змінами в
редакції від 21.05.2012 року, до юрисдикції
адміністративних судів поширюються
справи з приводу оскарження постанов
державного виконавця про стягнення
виконавчого збору та витрат, пов'язаних
з провадженням виконавчих дій.

Відповідно до статті 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Спірні правовідносини даного
адміністративного позову регулюються
нормами Закону України «Про виконавче
провадження» від 21.04.1999 № 606.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
визначено Законом України «Про
виконавче провадження» від 21.04.1999 року
№ 606.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче
провадження» встановлено, що виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, зазначених у
цьому Законі, спрямованих на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
здійснюються на підставах, у спосіб та
в межах повноважень, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, виданими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Відповідно до частини першої та пункту
1 частини другої статті 11 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії, зокрема,
здійснює заходи, необхідні для
своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом.

Таким чином, на державного виконавця
покладено обов'язок вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень у спосіб
та в порядку, встановленому виконавчим
документом і цим Законом.

Частиною другою статті 17 Закону
України «Про виконавче провадження»,
передбачено, що державною виконавчою
службою підлягають виконанню, зокрема,
судові накази.

Відповідно до частини другої статті 25
Закону України «Про виконавче
провадження» державний виконавець
протягом трьох робочих днів з дня
надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження. У
постанові державний виконавець вказує
про необхідність боржнику самостійно
виконати рішення у строк до семи днів з
моменту винесення постанови (у разі
виконання рішення про примусове
виселення боржника - у строк до
п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі
ненадання боржником документального
підтвердження виконання рішення буде
розпочате примусове виконання цього
рішення із стягненням з боржника
виконавчого збору і витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.

Відповідно до статті 28 Закону України
«Про виконавче провадження» у разі
невиконання боржником рішення
майнового характеру у строк,
встановлений частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного його
виконання, постановою державного
виконавця з боржника стягується
виконавчий збір у розмірі 10 відсотків
суми, що підлягає стягненню, або
вартості майна боржника, що підлягає
передачі стягувачу за виконавчим
документом. У разі невиконання
боржником у той самий строк рішення
немайнового характеру виконавчий збір
стягується в розмірі сорока
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян з боржника - фізичної особи і в
розмірі вісімдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян з боржника -
юридичної особи. У зазначених розмірах
виконавчий збір стягується з боржника
також у разі повернення виконавчого
документа без виконання за письмовою
заявою стягувача та у разі
самостійного виконання боржником
рішення після початку його примусового
виконання, зокрема шляхом
перерахування коштів безпосередньо на
рахунок стягувача. Виконавчий збір не
стягується за виконавчими документами
про конфіскацію майна, стягнення
періодичних платежів, стягнення
виконавчого збору, накладення арешту
на майно для забезпечення позовних
вимог, відшкодування витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій, і стягнення штрафів,
накладених відповідно до вимог цього
Закону. Постанова про стягнення
виконавчого збору виноситься при
першому надходженні виконавчого
документа державному виконавцю.

Отже, як вбачається зі змісту
вищевказаної норми, основною підставою
для прийняття державним виконавцем
рішення про стягнення з боржника
виконавчого збору та винесення
відповідної постанови є встановлений
факт невиконання судового рішення у
строк, визначений для його
добровільного виконання. При цьому
Закон визначає вичерпний перелік
виконавчих документів, за якими
виконавчий збір не стягується, а також
обставини при наявності яких
виконавчий збір повертається
боржникові.

Крім того, відповідно до статті 35
Закону України «Про виконавче
провадження» за наявності обставин, що
перешкоджають провадженню виконавчих
дій або несвоєчасного одержання
сторонами документів виконавчого
провадження, внаслідок чого вони були
позбавлені можливості використати
надані їм цим Законом права, державний
виконавець може відкласти виконавчі
дії за заявою стягувача або за заявою
боржника, або з власної ініціативи на
строк до 10 днів. Про відкладення
провадження виконавчих дій державний
виконавець виносить відповідну
постанову, про що повідомляє сторони,
суд або інший орган, який видав
виконавчий документ. Однак, в даному
випадку у змісті статті 35 Закону
України «Про виконавче провадження»
під відкладенням виконавчих дій слід
розуміти відтермінування вжиття
заходів, визначених статті 32 даного
Закону, а не продовження строку на
добровільне виконання.

Оскільки ТОВ «Агрофірма «Іванівка АГ»
в термін, який закінчився 18.03.2014,
постанову суду не виконало, тому
заступником начальника відділу
державної виконавчої служби
Чернігівського районного управління
юстиції Веремій І.М., на підставі ст.28
Закону України «Про виконавче
провадження», 19.03.2014 року постанову про
стягнення з боржника виконавчого збору
винесено правомірно. За таких обставин
підстав для скасування зазначеної
постанови не має.

Стаття 37 цього Закону передбачає
вичерпний перелік обставин, що
зумовлюють обов'язкове зупинення
виконавчого провадження. Однак, такої
обставини, як зупинення виконавчого
провадження у разі звернення боржника
до суду із заявою про розстрочення
виконання рішення, статтею 37 вказаного
Закону не визначено.

Згідно статті 38 Закону України «Про
виконавче провадження» виконавче
провадження може бути зупинено: 1) у
разі звернення державного виконавця до
суду, який видав виконавчий документ,
із заявою про роз'яснення рішення, що
підлягає виконанню, про відстрочку або
розстрочку виконання, а також про
встановлення чи зміну способу і
порядку виконання; 2) прохання боржника,
який проводить строкову службу
Збройних Сил України чи інших
передбачених законом військових
формувань, якщо рішення неможливо
виконати без його участі; 3) у разі
перебування боржника на лікуванні у
стаціонарному лікувальному закладі,
якщо рішення неможливо виконати без
його участі; 4) у разі оголошення
розшуку боржника - фізичної особи,
транспортних засобів боржника або
розшуку дитини; 5) за заявою стягувача у
разі його перебування у відпустці за
межами населеного пункту, де він
проживає.

Посилання позивача як на підставу
протиправності рішення на те, що
державний виконавець не використав
надане йому право на зупинення
виконавчого провадження у зв'язку із
зверненням боржника до суду із заявою
про розстрочення виконання рішення,
суд вважає безпідставними, оскільки
статтею 38 цього Закону передбачено
право на зупинення виконавчого
провадження у разі звернення з такою
заявою до суду державного виконавця, а
не боржника.

Відповідно до частини другої статті 3
Кодексу адміністративного судочинства
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: 1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Відповідно до частини першої та другої
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу. В адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

На підставі встановлених фактичних
обставин справи, суд приходить до
висновку, що постанова про стягнення
виконавчого збору ВП № 42250290 від 19.03.2014
винесена на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України,
обґрунтовано, тобто з урахування усіх
обставин, що мають значення для
прийняття оскаржуваного рішення, дана
постанова скасуванню не підлягає, а
тому в задоволенні позову слід
відмовити.

Відповідно до статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
судові витрати з відповідача не
стягуються.

Керуючись статті 124 Конституції
України, статтями 9, 69-71, 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Чернігівський окружний
адміністративний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного
позову Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агрофірма «Іванівка
АГ», - відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили в
порядку статей 167,186 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до Київського
апеляційного адміністративного суду
протягом десяти днів з дня отримання її
копії.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення.

Суддя
І.І. Соломко