Справа № 806/1164/14
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2014-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2014 року
Житомир справа № 806/1164/14

категорія 11.5

Суддя Житомирського окружного
адміністративного суду Капинос О.В.,
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом Управління Пенсійного фонду
України в Овруцькому районі
Житомирської області до Управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Житомирській
області про скасування постанови від
21.02.2014 р.,-

встановив:

Управління Пенсійного фонду України в
Овруцькому районі Житомирської
області звернулося до суду з позовом до
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Житомирській області, в якому просить
скасувати постанову від 21.02.2014 року про
відкриття виконавчого провадження
згідно виконавчого листа № 2а-11479/09
виданого 27.10.2011 року. В обґрунтування
позову зазначає, що 21.02.2014 року
державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень ГУЮ в
Житомирській області Корнєєвим М.М.
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження згідно
виконавчого листа № 2а-11479/09, виданого
27.10.2011 року Овруцьким районним судом
Житомирської області про стягнення з
УПФУ в Овруцькому районі на користь
ОСОБА_2 підвищення до пенсії відповідно
до Закону України "Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" за період з 01.10.2008 року по
31.08.2009 року в сумі 14294 грн. Вказав, що
відповідно до Закон України "Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень" виконання рішень суду
про стягнення коштів, боржником за
якими є державний орган здійснюється
Державною казначейською службою
України в межах відповідних бюджетних
призначень шляхом списання коштів з
рахунків такого державного органу.
Крім того, зазначає що в Управлінні
Пенсійного фонду України в Овруцькому
районі Житомирської області відсутні
кошти, в межах відповідних бюджетних
призначень для виплати зазначених
коштів. Вважає, що дії державного
виконавця суперечать нормам чинного
законодавства, а постанова про
відкриття виконавчого провадження
прийнята безпідставно.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, просить
проводити розгляд справи за його
відсутності.

Представник відповідача в судове
засідання також не з'явився, про дату,
час та місце розгляду справи був
повідомлений вчасно та належним чином,
про причини неявки суд не повідомив.

Враховуючи приписи ч.6 ст. 128 КАС України
справа розглядається в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами.

Проаналізувавши наявні в матеріалах
справи докази, суд приходить до
висновку, що в задоволенні позову слід
відмовити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що на виконанні
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Житомирської області знаходилось
виконавче провадження № 42166019 з
виконання виконавчого листа № 2а-11479/09
виданого 27.10.2011 року Овруцьким районним
судом про стягнення з Управління
Пенсійного фонду України в Овруцькому
районі Житомирської області на користь
ОСОБА_2 передбачену ст. 39 Закону України
"Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", доплату до
пенсії за період з 01.10.2008 року по 31.08.2009
року в сумі 14294 грн.

З оскаржуваної постанови від 21.02.2014
року вбачається, що перерахунок
заборгованості здійснюється
відповідно до рішення суду на суму14294
грн.

Перерахунки та нарахування
недоплачених сум проводяться
Управлінням за рахунок призначень
державного бюджету.

З 1 січня 2013 року набрав чинності Закон
України "Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень" №4901-УІ, який
встановлює гарантії держави щодо
виконання судових рішень та
виконавчих документів, визначених ЗУ
"Про виконавче провадження", та
особливості їх виконання.

Позивач посилається на даний Закон як
на обставини, що виключають можливість
подальшого виконання рішення суду
органами державної виконавчої служби
та як наслідок подальшого здійснення
виконавчого провадження.

При цьому зазначено, що боржник
підпадає під поняття визначені ст.2
Закону України "Про гарантії держави
щодо виконання судових рішень", як
державний орган, у зв'язку з чим виникли
обставини, які виключають можливість
подальшого виконання рішення суду
органами державної виконавчої служби
та як наслідок подальшого здійснення
виконавчого провадження.

Тобто, для подальшого виконання в
частині виплати нарахованої за
виконавчим документом суми необхідно
звернутися до органу Державної
казначейської служби України.

Згідно ч. 1 ст. 23 Бюджетного кодексу
України, будь-які бюджетні зобов'язання
та платежі з бюджету можна здійснювати
лише за наявності відповідного
бюджетного призначення, статтю 3 Закону
України "Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень", якою
встановлено, що стягнення коштів з
державного органу здійснюється
Державною казначейською службою
України, що виключає можливість
подальшого виконання рішення суду
органами державної виконавчої служби
і, відповідно, подальшого здійснення
виконавчого провадження.

Відповідно до статті 1 Закону України
"Про виконавче провадження" від 21
квітня 1999 року № 606-XIV (далі - Закону),
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно із частиною 1 статті 2 Закону,
примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.

У статті 17 Закону зазначено, що
примусове виконання рішень
здійснюється державною виконавчою
службою на підставі виконавчих
документів, визначених цим Законом,
зокрема, виконавчих листів, що
видаються судами.

Порядок повернення виконавчого
документа стягувачу визначено статтею
47 Закону.

Так, пунктом 9 частини 1 цієї статті
Закону передбачено, що виконавчий
документ, на підставі якого відкрито
виконавче провадження, за яким
виконання не здійснювалося або
здійснено частково, повертається
стягувачу у разі, якщо наявна
встановлена законом заборона щодо
звернення стягнення на майно чи кошти
боржника, якщо у нього відсутнє інше
майно чи кошти, на які можливо звернути
стягнення, а також щодо проведення
інших виконавчих дій стосовно
боржника, що виключає можливість
виконання відповідного рішення.

Позивач посилається на Закон України
"Про гарантії держави щодо виконання
судових рішень", що виконання даної
категорії виконавчих документів не
підвідомче органам державної
виконавчої служби та здійснюється
органами Державної казначейської
служби України.

Статтею 1 Закону України "Про гарантії
держави щодо виконання судових рішень"
визначено, що цей Закон встановлює
гарантії держави щодо виконання
судових рішень та виконавчих
документів, визначених Законом України
"Про виконавче провадження" (далі -
рішення суду), та особливості їх
виконання.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону
України "Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень", держава
гарантує виконання рішення суду про
стягнення коштів та зобов'язання
вчинити певні дії щодо майна, боржником
за яким є: державний орган; державні
підприємство, установа, організація
(далі - державне підприємство); юридична
особа, примусова реалізація майна якої
забороняється відповідно до
законодавства (далі - юридична особа).

У відповідності до ст. 3 Закону України
"Про виконавче провадження", у випадках,
передбачених Законом, рішення про
стягнення коштів з державного та
місцевих бюджетів або бюджетних
установ виконуються органами
Державного казначейства України в
установлено Кабінетом Міністрів
України Порядку, затвердженого
постанова КМУ № 845 від 03.08.2011 року.

Проте, з матеріалів справи не можливо
встановити, що державним виконавцем до
внесення змін до вказаного Порядку, не
було вжито жодного заходу спрямованого
на виконання даного рішення.

У зв'язку з набранням чинності Закону
України "Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень", Постановою
Кабінету Міністрів України від 30.01.2013
року № 45 внесено зміни до постанови
Кабінету Міністрів України від 03.11.2011
року №845 "Про затвердження порядку
виконання рішень про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів або
боржників", якими визначено орган, до
якого необхідно звернутись із заявою
про виконання рішення (п.4 Порядку -
орган Казначейства), перелік
документів, що подаються разом із
заявою про виконання рішення ( п.6
порядку), а також механізм списання
коштів відповідно до кодів програмної
класифікації видатків та кредитування
державного бюджету (п.24-34 Порядку).

Так, пунктом 2 статті 7 зазначеного
Закону передбачено, що у разі якщо
рішення суду, зазначені в частині
першій цієї статті, не виконано
протягом двох місяців з дня винесення
постанови про відкриття виконавчого
провадження, крім випадків, коли
стягувач перешкоджає провадженню
виконавчих дій, державний виконавець
зобов'язаний звернутися до суду із
заявою про зміну способу і порядку
виконання рішення.

Проте, доказів на підтвердження того,
що державний виконавець на виконання
вимог даного Закону та відповідно до
ст.36 Закону України "Про виконавче
провадження" звертався до суду із
заявою про зміну способу та порядку
виконання судового рішення не надано
та не встановлено судом.

На підставі викладеного суд приходить
до висновку, що державний виконавець
відділу примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Житомирській області, виносячи
постанову про відкриття виконавчого
провадження діяв у спосіб, що
передбачений положеннями Закону
України "Про виконавче провадження", а
тому позовні вимоги є безпідставними
та не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.86, 94, 158-162,181,186,254
Кодексу адміністративного судочинства
України , суд-

постановив:

У задоволенні позову Управління
Пенсійного фонду України в Овруцькому
районі Житомирської області до
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Житомирській області про скасування
постанови від 21.02.2014 р. відмовити.

Постанова суду першої інстанції, якщо
інше не встановлено Кодексом
адміністративного судочинства
України, набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом,
якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Житомирський окружний
адміністративний суд, який ухвалив
оскаржуване судове рішення. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Суддя
О.В. Капинос