Справа № 2а/2370/3521/12
Суддя: Загородній А.Ф.
Дата ухвалення: 2014-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" квітня 2014 р. м. Київ
К/800/10129/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого
Загороднього А.Ф.,

суддів
Білуги С.В.,

Гаманка О.І.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від 31 жовтня 2012
року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 29 січня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Управління Міністерства внутрішніх
справ України в Черкаської області про
визнання дій протиправними, -

встановила:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до
Управління Міністерства внутрішніх
справ України в Черкаської області про
визнання дій протиправними.

Постановою Черкаського окружного
адміністративного суду від 31 жовтня 2012
року, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 29 січня 2013
року, в задоволенні позову ОСОБА_2
відмовлено.

У касаційній скарзі, ОСОБА_2, не
погоджуючись з рішенням судів першої
та апеляційної інстанції, посилаючись
на допущені судами порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення судів першої
та апеляційної інстанції, постановити
нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає,
оскільки рішення судів першої та
апеляційної інстанцій постановлено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, правова оцінка
обставинам у справі дана вірно, а
доводи касаційної скарги є
необґрунтованими і не дають підстав,
які передбачені статтями 225-229 Кодексу
адміністративного судочинства України
для зміни чи скасування судових рішень.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що з 28 листопада 1985 року по
01 жовтня 1987 року ОСОБА_2 проходив службу
в Збройних Силах СРСР, з 01 жовтня 1987
року по 14 липня 1998 року в органах
внутрішніх справ, з якої був звільнений
за власним бажанням та отримав право на
вихідну допомогу згідно пункту 10
постанови Кабінету Міністрів України
від 17 липня 1992 року № 393, але не отримав
її.

Відповідно до наказу Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Черкаській області від 05 грудня 1998
року № 238 о/с позивача призначено на
посаду оперуповноваженого відділу по
боротьбі з корупцією ОБОЗ УМВС України
в Черкаській області з 05 грудня 1998 року,
і у грудні 2003 року звільнений у
відставку через хворобу.

Відповідно до статті 9 Закону України
«Про пенсійне забезпечення
військовослужбовців та осіб
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ» (у редакції
закону від 05.02.1998 року)
військовослужбовцям, особам
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ, які
звільняються зі служби, членам сімей
відповідних категорій
військовослужбовців, осіб
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та
пенсіонерам з їх числа, які втратили
годувальника, виплачується допомога в
порядку і розмірах, що визначаються
Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 10 Постанови Кабінет Міністрів
України від 17 липня 1992 року N 393 «Про
порядок обчислення вислуги років,
призначення та виплати пенсій і
грошової допомоги особам офіцерського
складу, прапорщикам, мічманам,
військовослужбовцям надстрокової
служби та військової служби за
контрактом, особам начальницького і
рядового складу органів внутрішніх
справ та членам їхніх сімей»(у редакції
на час звільнення позивача з органів
внутрішніх справ у 1998 році)
встановлено, що військовослужбовцям
(крім військовослужбовців строкової
служби), особам начальницького і
рядового складу органів внутрішніх
справ при звільненні з військової
служби або з ОВС виплачується грошова
допомога у розмірі 5-місячного
грошового забезпечення.

Особам офіцерського складу,
прапорщикам, мічманам,
військовослужбовцям надстрокової
служби та військової служби за
контрактом, особам рядового і
начальницького складу ОВС, звільненим
зі служби за дискредитацію або у
зв'язку із засудженням за вчинення
злочину, грошова допомога, передбачена
цим пунктом, не виплачується. Не
підлягає виплаті грошова допомога
також особам офіцерського складу,
прапорщикам, мічманам,
військовослужбовцям надстрокової
служби за контрактом, звільненим з
військової служби у зв'язку з
переведенням на службу в ОВС або
зарахованим з цих органів на військову
службу.

Відповідно до статті 9 Закону України
«Про пенсійне забезпечення осіб,
звільнених з військової служби, та
деяких інших осіб» визначено право на
отримання одноразової грошової
допомоги при звільненні за весь період
календарної служби тільки для осіб, які
при попередньому звільненні не набули
права на отримання такої грошової
допомоги.

Як вірно встановлено судами першої та
апеляційної інстанції, при першому
звільненні позивач набув право на
отримання одноразової грошової
допомоги при звільненні у розмірі
5-місячного грошового забезпечення, а
тому, згідно з пунктом 10 Постанови
Кабінету Міністрів України від 17.07.1992
№393, в даному випадку він має право на
отримання допомоги за період
календарної служби з дня останнього
зарахування на службу без урахування
періоду попередньої служби.

Крім того, відповідно до частини 6
статті 9 Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб рядового та
начальницького складу ОВС та деяких
інших осіб» (яка набрала чинності 1
січня 2007 року) особам рядового,
сержантського, старшинського та
офіцерського складу та деяким іншим
особам, які мають право на пенсію за цим
законом, у разі повторного їх
звільнення зі служби одноразова
грошова допомога, передбачена цією
статтею, виплачується за період їх
календарної служби з дня останнього
зарахування на службу без урахування
періоду попередньої служби, за
винятком тих осіб, які при попередньому
звільненні не набули права на
отримання такої грошової допомоги.

Враховуючи те, що на час звільнення
позивача з органів внутрішніх справ
діяла саме норма пункту 10 постанови
Кабінету Міністрів України від 17 липня
1992 року № 393, правильним є висновок
судів першої та апеляційної інстанцій
щодо відсутності правових підстав для
застосування до позивача приписів
частини 6 статті 9 Закону України «Про
пенсійне забезпечення осіб рядового та
начальницького складу ОВС та деяких
інших осіб», який було прийнято після
звільнення позивача.

Враховуючи викладене, доводи
касаційної скарги не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального чи процесуального
права, що призвело або могло б
призвести до невірного вирішення
спору, а тому оскаржувані судові
рішення є законними та обґрунтованими
і підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів -

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а постанову Черкаського
окружного адміністративного суду від 31
жовтня 2012 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 29 січня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Управління Міністерства
внутрішніх справ України в Черкаської
області про визнання дій протиправними
- без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.Ф. Загородній

Судді
С.В. Білуга

О.І. Гаманко