Справа № 2а-168/11/1311
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2014-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" квітня 2014 р. м. Київ
К/800/1227/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого - судді суддівТракало
В.В., Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
ОСОБА_4 на ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 6 грудня 2012 року у справі за
позовом ОСОБА_4 до управління праці та
соціального захисту населення
Кам'янка-Бузької районної державної
адміністрації Львівської області про
нарахування та виплату одноразової
допомоги при народженні дитини,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2010 року позивачка
звернулася до суду із позовом до
відповідача. Просила зобов'язати
зробити перерахунок одноразової
допомоги при народженні третьої дитини
та виплатити їй вказану допомогу в
розмірі 50000 грн. з урахуванням
виплаченої суми та з урахуванням
індексу інфляції за 2009-2010 роки.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що
відповідач в порушення вимог ст. 12
Закону України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми» виплатив їй одноразову
допомогу при народженні третьої дитини
в меншому розмірі, ніж встановлено
Законом.

Постановою Кам'янка-Бузького районного
суду Львівської області від 14 березня
2012 року позов задоволено частково.
Зобов'язано управління праці та
соціального захисту населення
Кам'янка-Бузької районної державної
адміністрації Львівської області
зробити перерахунок нарахованої
ОСОБА_4 суми одноразової допомоги при
народженні третьої дитини, сина ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1. У задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 6 грудня 2012
року постанову Кам'янка-Бузького
районного суду Львівської області від
14 березня 2012 року скасовано та
постановлено ухвалу про залишення
позову без розгляду.

У касаційній скарзі ставиться питання
про скасування судового рішення суду
апеляційної інстанції та залишення в
силі рішення суду першої інстанції з
підстав порушення судом апеляційної
інстанції норм матеріального та
процесуального права.

Перевіривши за матеріалами справи
доводи касаційної скарги та
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі у
межах касаційної скарги, колегія
суддів приходить до висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що згідно копій свідоцтв
про народження серії НОМЕР_1, серії
НОМЕР_2, серії НОМЕР_3 позивачка є
матір'ю трьох дітей: ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3,
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Задовольняючи позовні вимоги частково,
суд першої інстанції виходив з того, що
виходячи зі змісту ст. 12 Закону України
«Про державну допомогу сім'ям з дітьми»
позивачка недоотримала повну суму
нарахувань.

Скасовуючи постанову суду першої
інстанції та залишаючи позов без
розгляду, суд апеляційної інстанції
виходив з того, що позивачка пропустила
шестимісячний строк звернення до суду,
передбачений ч. 2 ст. 99 КАС України та не
навела поважних причин його пропуску.

Проте погодитися з такими висновками
суду апеляційної інстанції не можна.

Згідно ст. 159 КАС України судове рішення
повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в
адміністративній справі,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Всупереч вищенаведеній нормі закону
висновки суду апеляційної інстанції
зроблені без повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, до того ж не ґрунтуються на
законі.

Частиною 2 ст. 99 КАС України (у редакції,
чинній на час виникнення спірних
відносин) для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлювався річний строк.

Пропущення цього строку відповідно до
ст. 100 КАС України (у редакції, чинній на
час виникнення спірних відносин) було
самостійною підставою для відмови у
задоволенні адміністративного позову
за умови, якщо на цьому наполягає одна
зі сторін.

Аналіз ч. 1 ст. 100 КАС України дає
підстави вважати, що суд не мав
можливості самостійно, на свій розсуд,
застосовувати наслідки пропуску
строку звернення до суду. Право
ініціювати застосування наслідків
пропуску строку звернення до суду
належало одній зі сторін (відповідачу),
і якщо така заява не надходила до суду,
то і наслідки пропущення строку
звернення до адміністративного суду не
могли бути ним застосовані.

Пропущення строку звернення до суду і
заява сторони про застосування
наслідків його пропущення не можуть
бути безумовною підставою для відмови
у задоволенні позову, оскільки суд міг
визнати причину пропуску строку
поважною і в такому випадку справа мала
розглядатися і вирішуватися в порядку,
встановленому КАС України.

Обставини, з якими сторона пов'язувала
поважність причин пропуску строку
звернення до суду, мали доводитися
стороною і встановлюватися судом
тільки у випадку, якщо заявлена вимога
про застосування наслідків пропуску
цього строку.

Проте суд апеляційної інстанції цих
обставин не врахував та не з'ясував, чи
заперечував відповідач у суді першої
інстанції проти позову саме з підстав
пропуску строку.

Отже, суд апеляційної інстанції не мав
правових підстав застосувати наслідки
пропущення строку звернення до
адміністративного суду за власною
ініціативою

Крім того, суд апеляційної інстанції не
визначив початок перебігу вказаного
строку. Між тим від встановлення цих
обставин залежить підхід у
застосуванні строку звернення до суду.

Відповідно до вимог частини 1 статті 220
КАС України суд касаційної інстанції
не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Згідно ч. 2 ст. 227 цього Кодексу
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

За таких обставин, коли судом
апеляційної інстанції допущено
порушення вищенаведених норм
процесуального права, зокрема статей 86,
159, 162, 195 КАС України, які унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи, судове рішення
підлягає скасуванню на підставі ст. 227
КАС України з направленням справи на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 6 грудня 2012
року скасувати, справу направити на
новий судовий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: В.В. Тракало Я.Л.
Іваненко М.І. Мойсюк