Справа № 254/147/14-а
Суддя: Губська Л.В.
Дата ухвалення: 2014-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Назарцева В.О.
Суддя-доповідач - Губська Л.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2014 року справа №254/147/14-а

приміщення суду за адресою: 83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді: Губської Л.В.,

суддів: Гімона М.М., Шишова О.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2
на постанову Будьоннівського
районного суду м. Донецька від 26 лютого
2014 року в адміністративній справі за
позовом ОСОБА_2 до управління праці та
соціального захисту населення
Будьоннівської районної у м. Донецьку
ради про визнання дій протиправними та
зобов'язання здійснити перерахунок та
виплату державної соціальної допомоги
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку,-

ВСТАНОВИВ:

31.12.2013 року позивач ОСОБА_2 звернулася
до суду з даним позовом, в якому просила
визнати неправомірними дії
відповідача щодо відмови в
перерахунку і виплаті їй щомісячної
державної соціальної допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку у розмірі,
встановленому законом прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років;
зобов'язати відповідача здійснити
перерахунок і виплату державної
соціальної допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку починаючи з 22 серпня 2011 року до
дати винесення судового рішення по
справі, на дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1
народження, у розмірі, що
встановлюється правлінням Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності, але не менше
розміру прожиткового мінімуму для
дітей віком до 6 років, встановленого
законом для кожної дитини, з
урахуванням фактично виплачених сум;
здійснити судовий контроль за
виконанням рішення суб'єктом владних
повноважень - відповідачем шляхом
зобов'язання управління праці та
соціального захисту населення
Будьоннівської районної у м. Донецьку
ради подати звіт про виконання
судового рішення.

Постановою Будьоннівського районного
суду м. Донецька від 26 лютого 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

Позивач, не погодившись з таким
рішенням, подала апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить
постанову суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити
позовні вимоги в повному обсязі. На
обґрунтування апеляційної скарги
зазначає, що неправомірні дії
відповідача призводять до обмеження
гарантованих державою соціальних
гарантій матері та малолітньої дитини.

Належним чином повідомлені про дату,
час і місце апеляційного розгляду
сторони до суду не прибули, тому,
відповідно до ч.1 ст.197 КАС України,
справу розглянуто у письмовому
провадженні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів Донецького
апеляційного адміністративного суду
дійшла до наступного.

Так, судом установлено і
підтверджується матеріалами справи, що
позивачка є матір'ю дитини ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, у зв'язку з чим
перебуває у відпустці по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку, знаходиться на обліку у
відповідача та отримує грошову
допомогу як застрахована особа у
розмірі 130,00 грн. щомісяця.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що з
відповіді відповідача не вбачається,
що позивачу відмовлено в її заяві про
перерахунок державної соціальної
допомоги, а лише роз'яснено щодо
надання додаткових документів для
цього перерахунку, яке позивач не
оскаржує.

Проте, колегія суддів вважає такий
висновок суду першої інстанції
помилковим з огляду на наступне.

Так, позивачка вважає, що відповідачем
не доплачена державна допомога по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку у встановленому
законодавством розмірі, у зв'язку з чим,
пред'явила позов про стягнення
недоплаченої вказаної допомоги у
розмірі прожиткового мінімуму для
дітей віком до 6 років.

Відповідачем допомога по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку позивачці була нарахована та
виплачена відповідно до Постанови
Кабінету Міністрів України від 27.12.2001
року № 1751 "Про затвердження Порядку
призначення і виплати державної
допомоги сім'ям з дітьми" та внесених
Законом України від 28.12.2007 № 107-VІ "Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" змін до
ст.ст.13,15 Закону України "Про державну
допомогу сім'ям з дітьми".

До 1 січня 2008 року - дати набрання
чинності Законом України від 28.12.2007
«Про Державний бюджет України на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» (далі -
Закон №107-VI) - правовідносини щодо
виплати допомоги регулювалися Законом
№2811-ХІІ, дія якого поширювалася на
осіб, не застрахованих в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування (стаття 13) та
Законом № 2240-III, який поширював свою дію
на застрахованих у зазначеній системі
осіб. Розмір допомоги також визначався
цими Законами. Зокрема, статтею 43
Закону № 2240-III було передбачено, що
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Пунктами 23, 25 розділу ІІ Закону № 107-VI
внесені відповідні зміни до Закону №
2811-ХІІ та Закону № 2240-III. Зокрема,
змінами до статті 13 Закону № 2811-ХІІ
його дію поширено на застрахованих
осіб, а із Закону № 2240-III було виключено
статті 40-44.

Конституційний Суд України рішенням
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнав
неконституційними низку положень
Закону № 107-VI, в тому числі й пункт 25
розділу II Закону № 107-VI щодо виключення
статей 40-44 Закону № 2240-III.

Пунктом 2 розділу ІІІ Закону № 107-VI було
передбачено, що розділ II цього Закону
діє до 31 грудня 2008 року.

Таким чином, з часу проголошення
Рішення № 10-рп/2008 Конституційним Судом
України відновили свою дію
вищезазначені положення Закону № 2240-III,
а з 1 січня 2009 року - статті 13, 15 Закону №
2811-ХІІ.

Статтею 46 Закону України від 26 грудня
2008 № 835-VI «Про Державний бюджет України
на 2009 рік» та статтею 45 Закону України
від 27 квітня 2010 року № 2154-VI «Про
Державний бюджет України на 2010 рік»
(далі - Закон № 2154-VI) передбачено, що у
2009, 2010 роках допомога при народженні
дитини та по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
відповідно до Закону № 2240-ІІІ
призначається і здійснюється в
розмірах і порядку, визначених
Кабінетом Міністрів України.

Порядок призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми був
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України 27 грудня 2011 року № 1751
саме на виконання Закону № 2811-ХІІ
(пункт 1). Новий акт уряду на виконання
статті 45 Закону № 2154-VIне приймався.

Розміри і порядок виплати допомоги
відповідно до Закону № 2240-III на
виконання статті 45 Закону № 2154-VI
Кабінетом Міністрів України не
визначалися.

В подальшому, ані Законом України «Про
Державний бюджет на 2012 рік», ані
Законом України «Про Державний бюджет
на 2013 рік», ані Законом України «Про
Державний бюджет на 2014 рік», ані іншими
законами не встановлювався інший
розмір допомоги, ніж в Законах №2811-ХІІ
та №2240-ІІІ.

Оскільки даний спір виник щодо виплати
допомоги особі, яка застрахована у
системі соціального
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, на спірні
правовідносини поширюються норми
спеціального Закону (Закон № 2240-III),
відповідно до статті 43 якого допомога
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку надається
застрахованій особі у розмірі, що
встановлюється правлінням Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності, але не менше
розміру прожиткового мінімуму,
встановленого законом

Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
25.12.2012 року в справі №21-410а12.

Відповідно до ст. 244-2 КАС України,
рішення Верховного суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Таким чином, відповідач, виплачуючи
позивачці допомогу по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку в розмірі, встановленому
Постановою Кабінету Міністрів України
від 27.12.2001 року № 1751 "Про затвердження
Порядку призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми",
діяв неправомірно та з порушенням
вимог законодавства.

Ухвалою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 23 квітня 2014
року позовні вимоги ОСОБА_2 за період з
22.08.2011 року по 30.06.2013 року залишено без
розгляду.

За таких умов позовні вимоги позивача
підлягають задоволенню частково, а
саме: за період з 01.07.2013 року по
ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

З огляду на викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що судом першої
інстанції порушені норми
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи і, відповідно до п.4 ч.1 ст.202 КАСУ,
є підставою для скасування постанови з
ухваленням нового рішення.

Крім того, колегія суддів вважає, що
визнання дій відповідача
неправомірними та зобов'язання його
вчинити певні дії є достатнім способом
захисту прав позивача, а тому не вбачає
підстав для задоволення вимог щодо
встановлення судового контролю за
виконанням судового рішення,
передбаченого ч. 1 ст. 267 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

У відповідності до ст. 94 КАС України на
користь позивача підлягають стягненню
судові витрати пропорційно
задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст.ст.195,197,198,202,205,207,211,212,254
Кодексу адміністративного
судочинства, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Постанову Будьоннівського районного
суду м. Донецька від 26 лютого 2014 року в
адміністративній справі № 254/147/14-а -
скасувати.

Прийняти нову постанову.

Позов ОСОБА_2 до управління праці та
соціального захисту населення
Будьоннівської районної у м. Донецьку
ради про визнання дій протиправними та
зобов'язання здійснити перерахунок та
виплату державної соціальної допомоги
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку - задовольнити
частково.

Визнати неправомірними дії управління
праці та соціального захисту населення
Будьоннівської районної у м. Донецьку
ради щодо відмови в перерахунку і
виплаті ОСОБА_2 щомісячної державної
соціальної допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку за період з 01.07.2013 року по
ІНФОРМАЦІЯ_2 року в розмірі,
встановленому законом прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років.

Зобов'язати управління праці та
соціального захисту населення
Будьоннівської районної у м. Донецьку
ради здійснити перерахунок і виплату
ОСОБА_2 державної соціальної допомоги
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку починаючи з 01.07.2013 року
по ІНФОРМАЦІЯ_2 включно, на дитину
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового мінімуму
для дітей віком до 6 років,
встановленого законом для кожної
дитини, з урахуванням фактично
виплачених сум;

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Стягнути з місцевого бюджету
Будьоннівського району міста Донецька
на користь ОСОБА_2 понесені судові
витрати у вигляді судового збору в сумі
34 (тридцять чотири) гривні 41 копійка.

Постанова суду апеляційної інстанції
за наслідками перегляду у письмовому
провадженні набирає законної сили
через п'ять днів після направлення її
копій особам, які беруть участь у
справі, і може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Колегія суддів:
Л.В.Губська

М.М. Гімон

О.О. Шишов