Справа № 2а-5630/11/0170
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2014-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/55393/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого - судді суддівТракало В.В.,
Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., розглянувши
в порядку письмового провадження
касаційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в Совєтському
районі Автономної Республіки Крим на
постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від 12
липня 2011 року та ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 25 липня 2012
року у справі за позовом управління
Пенсійного фонду України в Совєтському
районі Автономної Республіки Крим до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості,

в с т а н
о в и л а :

У травні 2011 року позивач звернувся до
суду із зазначеним позовом до
відповідачки. Просив стягнути
заборгованість зі сплати страхових
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування за
грудень 2010 року у розмірі 162 грн. 27 коп.
та фінансові санкції за неподання
розрахунку сум страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування у строки, визначені
законодавством в розмірі 170 грн.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що
згідно ч. 9 ст. 106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та п. 7 розділу 8
Прикінцевих та перехідних положень
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»
відповідачка повинна сплатити
заборгованість зі страхових внесків та
фінансові санкції за неподання
розрахунку сум страхових внесків.

Постановою Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 12 липня 2011 року,
залишеною без змін ухвалою
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 25 липня 2012
року, позов задоволено частково.
Стягнуто з відповідачки на користь
позивача заборгованість по внесках на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування за грудень 2010 року у
розмірі 162 грн. 27 коп. У задоволенні
решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі управління
Пенсійного фонду України в Совєтському
районі Автономної Республіки Крим,
посилаючись на порушення судом першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати вказані рішення та
ухвалити нове судове рішення про
задоволення позову в повному обсязі.

Перевіривши за матеріалами справи
доводи касаційної скарги та
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі в
межах касаційної скарги, колегія
суддів приходить до висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що фізична
особа-підприємець ОСОБА_4
зареєстрована як платник страхових
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування в
управлінні Пенсійного фонду України в
Совєтському районі Автономної
Республіки Крим.

5 квітня 2011 року позивач прийняв вимогу
№ Ф-35 про сплату боргу зі страхових
внесків в розмірі 162 грн. 27 коп.

Задовольняючи позовні вимоги в частині
стягнення заборгованості зі сплати
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування за грудень 2010 року суд
першої інстанції, з яким погодився і
суд апеляційної інстанції, виходив з
того, що відповідно до ст. 106 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» та п. 7
Прикінцевих та перехідних положень
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»
відповідачка повинна сплатити
недоїмку зі страхових внесків, яка
виникла в неї до 1 січня 2011 року. А щодо
стягнення фінансових санкцій за
неподання розрахунку сум страхових
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування у
строки, визначені законодавством, то на
момент винесення позивачем рішення про
застосування фінансових санкцій
втратила чинність норма права, яка
передбачала відповідальність за
вказане порушення.

Колегія суддів погоджується із
вказаним висновком судів попередніх
інстанцій з огляду на наступне.

Пунктом 5 частини дев'ятої статті 106
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» в редакції, яка діяла до 1
січня 2011 року, було передбачено
застосування виконавчими органами
Пенсійного фонду України до
страховиків за неподання, несвоєчасне
подання, подання не за встановленою
формою або подання недостовірних
відомостей, що використовуються в
системі персоніфікованого обліку та
іншої звітності, передбаченої
законодавством, до територіальних
органів Пенсійного фонду України
фінансових санкцій, а саме накладення
штрафу у встановленому розмірі. Із
набранням чинності з 1 січня 2011 року
Законом України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»
наведена вище норма матеріального
права із Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» була виключена.

Відповідно до абзаців 5-6 пункту 7
Прикінцевих та перехідних положень
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»
стягнення заборгованості зі сплати
страхових внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі страхових внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
здійснюються фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно до
законодавства, що діяло на момент
виникнення такої заборгованості або
застосування штрафних санкцій.
Погашення заборгованості з
використанням коштів, що надходять у
рахунок сплати єдиного внеску,
забороняється. На період до повного
стягнення заборгованості зі сплати
страхових внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі нарахованих внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
та відповідних штрафних санкцій за
фондами загальнообов'язкового
державного соціального страхування
зберігаються повноваження щодо
контролю за правильністю нарахування,
своєчасністю сплати страхових внесків,
застосування фінансових санкцій, якими
вони були наділені до набрання
чинності цим Законом.

Наведене правило щодо збереження
порядку стягнення та контрольних
функцій фондів загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
передбачених законодавством, чинним до
1 січня 2011 року, поширюється лише на
заборгованість зі сплати страхових
внесків та сум штрафних санкцій, які
були нараховані та/або не сплачені до
зазначеної дати. Питання ж
відповідальності страховиків, не
пов'язані із такою заборгованістю,
знаходяться поза межами регулювання,
зокрема, Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та абзаців п'ятого,
шостого пункту 7 Прикінцевих та
перехідних положень Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування».

Зазначені висновки узгоджуються з
правовою позицією Верховного Суду
України, викладеною у постановах від 4
червня 2013 року та від 20 листопада 2012
року (справи № № 21-170а13, 21-367а12
відповідно).

За таких обставин, суд першої
інстанції, з яким погодився і суд
апеляційної інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про часткове
задоволення позову, оскільки
нарахування після 1 січня 2011 року
позивачем на підставі п. 5 ч. 9 ст. 106
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» відповідачці штрафних
санкцій за несвоєчасне подання
звітності, граничний строк подання
якої настав до цієї дати, є
протиправним.

Відповідно до вимог частини 1 статті 220
КАС України суд касаційної інстанції
не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами статті 224 КАС України, суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Доводи касаційної скарги про
незаконність судових рішень, порушення
норм матеріального та процесуального
права безпідставні, не ґрунтуються на
доказах та матеріалах справи.

Тому колегія суддів, перевіривши у
межах касаційної скарги правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
приходить до висновку, що касаційну
скаргу необхідно залишити без
задоволення, а судові рішення - без
змін.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в Совєтському
районі Автономної Республіки Крим
залишити без задоволення, а постанову
Окружного адміністративного суду
Автономної Республіки Крим від 12 липня
2011 року та ухвалу Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 25 липня 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді:В.В. Тракало Я.Л.
Іваненко М.І. Мойсюк