Справа № 357/764/14-а(2а/357/74/14)
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2014-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
357/764/14-а(2а/357/74/14) Головуючий у 1-й
інстанції: Дмитренко А.М.
Суддя-доповідач: Мельничук В.П.
У Х В А Л А

Іменем України

17 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

Головуючого-судді:
Мельничука В.П.

суддів:
Грищенко Т.М., Мацедонської В.Е.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в залі суду апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на постанову
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 13 лютого 2014 року
у справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до Міського відділу Державної
виконавчої служби Білоцерківського
міськрайонного управління юстиції у
Київській області про визнання
протиправними дій, скасування
постанови та зобов'язання вчинити
певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області з адміністративним
позовом до Міського відділу Державної
виконавчої служби Білоцерківського
міськрайонного управління юстиції у
Київській області про визнання
протиправними дій, скасування
постанови та зобов'язання вчинити
певні дії. Свої вимоги обґрунтовує тим,
що вважає протиправною постанову
відповідача про відмову у відкритті
виконавчого провадження.

Постановою Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 13 лютого 2014 року у задоволенні
вказаного позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням ОСОБА_2 подала апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції як
таку, що постановлена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
та ухвалити нову постанову про
задоволення даного позову.

До суду апеляційної інстанції всі
особи, які беруть участь в справі не
прибули, хоча і були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
апеляційного розгляду.

Статтею 128 КАС України встановлено
наслідки неприбуття в судове засідання
особи, яка бере участь в справі.

Згідно до ч. 6 зазначеної вище статті
якщо немає перешкод для розгляду
справи у судовому засіданні, але
прибули не всі особи, які беруть участь
в справі, хоча і були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового розгляду, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

Підстави для проведення апеляційного
розгляду справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами визначено ст. 197 КАС
України.

За змістом ч. 1 вищезазначеної статті
суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі: 1) відсутності
клопотань від усіх осіб, які беруть
участь в справі, про розгляд справи за
їх участю; 2) неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання; 3) подання
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції, які прийняті у
порядку скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1, 2 частини
першої статті 183-2 цього Кодексу.

З огляду на викладене та враховуючи те,
що справу можливо вирішити на основі
наявних у ній доказів, а також те, що до
суду апеляційної інстанції всі особи,
які беруть участь в справі не прибули,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце апеляційного
розгляду, відсутні клопотання про
розгляд справи за їх участю, колегія
суддів ухвалила про апеляційний
розгляд справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС
України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства України, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, оскаржувану
постанову суду першої інстанції - без
змін з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС
України суд апеляційної інстанції має
право залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 195 КАС України рішення
суду першої інстанції підлягає
перегляду в апеляційному порядку в
межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції було
встановлено, що на підставі поданого
позивачкою виконавчого листа 28.11.2013
року старшим державним виконавцем
міського відділу ДВС Білоцерківського
міськрайонного управління юстиції
Такуєвим О.В. було винесено постанову
про відкриття виконавчого провадження
ВП № 40970779 щодо виконання
вищенаведеного виконавчого листа, що
слідує з копії постанови про відкриття
виконавчого провадження.

За змістом виконавчого листа та
постанови про відкриття виконавчого
провадження, судове рішення, тобто,
постанова суду, на виконання якої
видано вказаний вище виконавчий лист,
набрала законної сили 3 лютого 2011 року.

09.12.2013 року постановою начальника
міського відділу ДВС скасовано вказану
вище постанову про відкриття
виконавчого провадження в зв'язку з
тим, що на дату її винесення закінчився
строк пред'явлення до виконання
вказаного вище виконавчого листа.

09.12.2013 року старшим державним
виконавцем міського відділу ДВС
Такуєвим О.В. винесено постанову про
відмову у відкритті виконавчого
провадження /відмову в прийнятті до
провадження виконавчого документа/ з
підстав, передбачених ст.ст. 22, 24, 26
Закону України «Про виконавче
провадження», оскільки строк
пред'явлення виконавчого документа до
виконання становить один рік з дати
набрання рішенням суду законної сили.

Не погоджуючись з такими діями
відповідача та постановою, позивач
звернулася з даним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні даного
позову суд першої інстанції виходив з
того, що вимоги позивача є
неправомірними та необгрунтованими, а
тому не підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції та
вважає його обгрунтованим з огляду на
наступне.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 17 Закону України
«Про виконавче провадження»
підлягають виконанню державною
виконавчою службою виконавчі
документи, зокрема, виконавчі листи, що
видаються судами.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 22 вказаного
Закону виконавчі документи можуть бути
пред'явлені до виконання в такі строки:
протягом року, якщо інше не передбачено
законом.

Пунктом 1 ч. 2 цієї статті передбачено,
що строки пред'явлення виконавчих
документів до виконання
встановлюються для виконання судових
рішень з наступного дня після набрання
рішенням законної сили чи закінчення
строку, встановленого у разі
відстрочки чи розстрочки виконання
рішення, а в разі якщо судове рішення
підлягає негайному виконанню, з
наступного дня після його
постановлення.

Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних
положень до Закону України «Про
виконавче провадження» встановлено, що
виконавчі документи, видані до
набрання чинності цим Законом,
пред'являються до виконання у строки,
встановлені на момент їх видачі.

Судом першої інстанції встановлено, що
виконавчий лист було видано позивачу
03.07.2013 року, тобто, на момент його видачі
діяв Закон України «Про виконавче
провадження» в редакції, яка є чинною з
09.03.2011 року, а тому строк пред'явлення до
виконання виконавчого листа згідно
вищенаведених правових норм становив
один рік з наступного дня після
набрання судовим рішенням законної
сили, в даному випадку - до 04.02.2012 року,
оскільки постанова суду, на виконання
якої видано виконавчий лист, набрала
законної сили 03.02.2011 року.

За змістом ч. 1 ст. 25 Закону «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
такого документа до виконання, він
відповідає вимогам, передбаченим цим
Законом, і пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Відповідно до ст. 24 цього Закону
державний виконавець відмовляє у
прийнятті до провадження виконавчого
документа, строк пред'явлення для
примусового виконання якого
закінчився, про що виносить відповідну
постанову.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону державний
виконавець відмовляє у відкритті
виконавчого провадження у разі
пропуску встановленого строку
пред'явлення документів до виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Отже, колегія суддів вважає правильним
висновок суду першої інстанції про те,
що відповідачем правомірно було
винесено постанову про відмову у
відкритті виконавчого провадження,
оскільки на час звернення стягувача
до міського відділу ДВС строк
пред'явлення до виконання виконавчого
листа закінчився.

При цьому у виконавчому листі при його
видачі Білоцерківським міськрайонним
судом було вказано помилково строк
пред'явлення його до виконання -
протягом трьох років з дня набрання
постановою законної сили.

Відповідно до ст. 261 КАС України, ч. 2 ст.
24 Закону «Про виконавче провадження»
стягувачам, які пропустили строк для
пред'явлення виконавчого листа до
виконання з причин, визнаних судом
поважними, пропущений строк може бути
поновлено.

Судом першої інстанції було
встановлено, що на момент подачі даного
виконавчого листа до міського відділу
ДВС строк його пред'явлення до
виконання стягувачу поновлено не було.

Таким чином, колегія суддів вважає
правильним висновок суду першої
інстанції про те, що позов не підлягає
задоволенню.

При цьому, колегія судді критично
сприймає твердження позивача про те, що
тільки у 2013 році їй стало відомо про те,
що судове рішення суду першої
інстанції переглянуто судом першої
інстанції, оскільки відповідно до
матеріалів справи №22-а-22178/08(2а-4097/2008)
справа розглядалась в Київському
апеляційному суді 07 липня 2009 року, про
що були повідомлені сторони по справі,
їм було направлено копії рішення,
прийнятого за результатами
апеляційного розгляду.

Доводи апеляційної скарги
спростовуються вищевикладеним, а тому
вона задоволенню не підлягає.

За змістом ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вищевикладеного,
колегія суддів дійшла висновку, що
судом першої інстанції правильно
встановлено обставини справи, судове
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 2, 159, 160, 195, 197, 198, 200, 205,
206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без
задоволення, а постанову
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 13 лютого 2014 року -
без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п?ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий-суддя:
В.П. Мельничук

Судді:
Т.М. Грищенко

В.Е. Мацедонська

.

Головуючий суддя
Мельничук В.П.

Судді:
Грищенко Т.М.

Мацедонська В.Е.