Справа № 2а-3718/10/0770
Суддя: Заверуха О.Б.
Дата ухвалення: 2014-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2014 р.
Справа № 9971/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Заверухи
О.Б.,

суддів - Гінди О.М.,
Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Львові апеляційні
скарги ОСОБА_1 та Регіонального
управління Департаменту контролю за
виробництвом та обігом спирту,
алкогольних напоїв і тютюнових виробів
Державної податкової служби України у
Закарпатській області на постанову
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 12 січня 2011
року у справі за позовом Регіонального
управління Департаменту контролю за
виробництвом та обігом спирту,
алкогольних напоїв і тютюнових виробів
Державної податкової служби України у
Закарпатській області до міського
відділу державної виконавчої служби
Ужгородського міськрайонного
управління юстиції, третя особа із
самостійними вимогами ОСОБА_1 про
визнання дій та бездіяльності
неправомірними, скасування постанов, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2010 року Регіональне
Управління Департаменту контролю за
виробництвом та обігом спирту,
алкогольних напоїв і тютюнових виробів
ДПА України у Закарпатській області
звернулося до суду з позовом до
міського відділу державної виконавчої
служби Ужгородського міськрайонного
управління юстиції з вимогами про:
визнання бездіяльності МВ ДВС
Ужгородської МРУЮ щодо невиконання
вимог ч.5 ст.11, п. 11 ст. 34 Закону України
«Про виконавче провадження»
неправомірною; визнання дій заступника
начальника МВ ДВС Ужгородського МРУЮ
щодо винесення постанови від 22.09.2010
року «Про поновлення виконавчого
провадження» та двох постанов від
28.09.2010 року «Про накладення штрафу» -
неправомірними; скасування постанови
заступника начальника МВ ДВС
Ужгородського МРУЮ від 22.09.2010 року «Про
поновлення виконавчого провадження»
та двох постанов від 28.09.2010 року «Про
накладення штрафу; зобов'язання МВ ДВС
Ужгородського МРУЮ щодо винесення
постанови про зупинення виконавчого
провадження по виконанню виконавчого
листа № 2-271/01 від 08.10.2001 року у
відповідності до вимог ч. 5 ст. 11, п. 11 ст.
34 Закону України «Про виконавче
провадження».

На обґрунтування позовних вимог
зазначає, що 14.09.2010 року позивач
звернувся з листом до МВС ДВС
Ужгородського МРУЮ з проханням
зупинення виконавчого провадження на
час вирішення судової справи про
заміну боржника шляхом винесення
постанови згідно ч. 5 ст. 11, п. 11 ст. 34
Закону України «Про виконавче
провадження». Однак, виконавче
провадження не було зупинено, а була
винесена постанова від 22.09.2010 року про
поновлення виконавчого провадження та
дві постанови про накладення штрафу.
Вважає такі дії неправомірними, а
оскаржувані постанови незаконними.

Крім того, третя особа ОСОБА_1 подала
позовну заяву, яку в подальшому
доповнила заявою про зміну позовних
вимог, в якій просить зобов'язати МВС
ДВС Ужгородського МРУЮ продовжити
примусове виконання виконавчого
провадження у порядку, встановленому
ст. ст. 77, 87 Закону України «Про
виконавче провадження»; просить
визнати дії МВ ДВС Ужгородського
міськрайонного управління юстиції
щодо здійснення виконавчого
провадження згідно ст. 76 Закону України
«Про виконавче провадження»
неправомірними , а в задоволенні
позовних вимог Регіонального
управління Департаменту САТ ДПА
України у Закарпатській області
відмовити.

На обґрунтування позовних вимог
зазначає, що винесення 28.09.2010 року
постанов про накладення штрафу на
позивача міським відділом ДВС на
підставі ст. 76 Закону України «Про
виконавче провадження» є незаконними,
оскільки підставами для винесення
повинні бути ст. ст. 77, 87 Закону.

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 12 січня 2011
року в задоволенні позову
Регіонального управління Департаменту
САТ ДПА України у Закарпатській
області до міського відділу державної
виконавчої служби Ужгородського
міськрайонного управління юстиції та
ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Вказана постанова мотивована тим, що з
тексту оскаржуваних постанов №9-270/10
про накладення штрафу вбачається що,
підставою для їх винесення був акт про
невиконання рішення суду, що
узгоджується з положеннями
вищевказаних статей 76 77, 87 Закону
України «Про виконавче провадження»,
на підставі чого суд прийшов до
висновку, що постанови про накладення
штрафу щодо невиконання виконавчого
листа № 2-271/01 від 08.10.2001 року є законними
і скасуванню не підлягають.

Крім того посилання Регіонального
Управління Департаменту контролю за
виробництвом та обігом спирту,
алкогольних напоїв і тютюнових виробів
ДПА України у Закарпатській області на
те, що відповідач повинен був зупинити
виконавче провадження не може бути
визнано законним, оскільки та
обставина, що він є боржником та
законним правонаступником вже було
встановлено судовими рішеннями, які
набули законної сили.

Не погоджуючись з вищезазначеною
постановою, Регіональне Управління
Департаменту контролю за виробництвом
та обігом спирту, алкогольних напоїв і
тютюнових виробів ДПА України у
Закарпатській області подало
апеляційну скаргу, в якій просить
постанову скасувати та прийняти нову,
якою позов задовольнити повністю.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд
першої інстанції порушив норми
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Також постанову суду першої інстанції
оскаржила ОСОБА_1, вважає, що при
винесенні постанови судом першої
інстанції, було неправильно і неповно
досліджено докази та встановлено
обставини справи, просить змінити
постанову суду першої інстанції з
метою недопущення повернення
виконавчого листа № 2-271/01 від 08.10.20012
року до суду без його виконання.

Заслухавши доповідь судді Львівського
апеляційного адміністративного суду,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційних скарг, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційні скарги
слід залишити без задоволення, а
оскаржувану постанову без змін з
наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції,
на виконанні в Ужгородському МВ ДВС
знаходиться виконавче провадження №
9-270/10 по виконанню виконавчого листа №
2-271/01 виданого 08.10.2001 року Ужгородським
міським судом про поновлення ОСОБА_1 на
посаді головного спеціаліста по
ліцензуванню відділу контролю за
обігом спирту, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів Закарпатського
обласного управління державного
регулювання виробництва та обігу
алкоголю і тютюну та стягнення на її
користь середнього заробітку за час
вимушеного прогулу в період з 29.08.2000
року по 08.10.2011 року в сумі 4564,17 грн.

Начальник Регіонального управління
Департаменту контролю за виробництвом
та обігом спирту, алкогольних напоїв і
тютюнових виробів ДПА України у
Закарпатській області звернувся до
начальника МВ ДВС Ужгородського МРУЮ
із клопотанням про зупинення
виконавчого провадження, в якому
зазначив, що 06 вересня 2010 року
Регіональне управління Департаменту
контролю за виробництвом та обігом
спирту, алкогольних напоїв і тютюнових
виробів ДПА України у Закарпатській
області звернулося із заявою до
Закарпатського окружного
адміністративного суду про заміну
боржника виконавчого провадження по
виконанню виконавчого листа
Ужгородського міського суду № 2-271/01 від
08.10.2001 року, і на час розгляду вказаної
справи просить зупинити виконавче
провадження.

22.09.2010 року заступником начальника
міського відділу ДВС Ужгородського
міськрайонного управління юстиції
Венжега М.Р. при примусовому виконанні
виконавчого листа № 2-271, виданого 08.10.2001
року Ужгородським міським судом,
винесена постанова про поновлення
виконавчого провадження, яку
мотивовано тим, що 25.08.2010 року було
винесено постанову про зупинення
виконавчого провадження у зв'язку з тим
, що відповідно до ухвали
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 19.08.2010 року
зупинено виконавче провадження № 16652697,
яке було поновлено 08.10.2010 року на
виконання виконавчого листа № 2-271.
Оскільки 21.09.2010 року до ДВС надійшов
оригінал ухвали від 01.09.2010 року, яка
набула законної сили 06.09.2010 року,
відповідно до якої скасовані вжиті
заходи забезпечення адміністративного
позову відповідно до ухвали від 19
серпня 2010 року, то виконавче
провадження було поновлено.

28.09.2010 року заступником начальника
міського відділу ДВС Ужгородського
міськрайонного управління юстиції
Венжега М.Р. на підставі акту
державного виконавця від 28.09.2010 року, у
відповідності до вимог ст. ст. 5, 76, 87
Закону України «Про виконавче
провадження» винесено постанову №
9-270/10 про накладення штрафу на
начальника Регіонального управління
Департаменту контролю за виробництвом
та обігом спирту, алкогольних напоїв і
тютюнових виробів ДПА України у
Закарпатській області Гопа Олександра
Михайловича у розмірі 170 грн. та
постанову № 9-270/10 про накладення штрафу
на Регіональне управління
Департаменту контролю за виробництвом
та обігом спирту, алкогольних напоїв і
тютюнових виробів ДПА України у
Закарпатській області в розмірі 340 грн.

З огляду на встановлені судом першої
інстанції обставини та наявні у
матеріалах справи докази, колегія
суддів вважає правильним висновок суду
першої інстанції про безпідставність
позовних вимог Регіонального
управління та вимог третьої особи
ОСОБА_1 з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
виконавче провадження» (тут і далі в
редакції, чинній на час винесення
державним виконавцем процесуальних
рішень чи вчинення виконавчих дій)
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню.

Статтею 11 цього Закону визначені
обов'язки і права державних виконавців,
- державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 25 даного
Закону державний виконавець здійснює
виконавчі дії по виконанню рішення до
завершення виконавчого провадження у
встановленому цим законом порядку.

Згідно з ст. 5 цього Закону державний
виконавець зобов'язаний вживати
заходів примусового виконання рішень,
встановлених цим законом,
неупереджено, своєчасно, повно вчиняти
виконавчі дії.

Відповідно до ч. 3 ст. 76 Закону України
«Про виконавче провадження» якщо
виконати рішення без участі боржника
неможливо, державний виконавець
застосовує до боржника штрафні санкції
та інші заходи, передбачені статтею 87
цього Закону, після чого виконавчий
документ постановою державного
виконавця, затвердженою начальником
відповідного органу державної
виконавчої служби, якому він
безпосередньо підпорядкований,
повертається до суду чи іншого органу,
що видав виконавчий документ.

Згідно ст. 87 цього Закону у разі
невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язує боржника
виконати певні дії, які можуть бути
виконані лише боржником, та рішення про
поновлення на роботі державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника - фізичну
особу в розмірі від двох до десяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян, на посадових осіб - від десяти
до двадцяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян і на
боржника - юридичну особу - від двадцяти
до тридцяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян та
призначає новий строк для виконання. У
разі повторного невиконання рішення
боржником без поважних причин
державний виконавець у тому ж порядку
накладає штраф на боржника у
подвійному розмірі. При подальшому
невиконанні рішення боржником
державний виконавець порушує
клопотання перед судом про кримінальну
відповідальність боржника відповідно
до закону.

Стаття 77 вказаного Закону встановлює
правила виконання рішення про
поновлення на роботі, а саме даною
статтею передбачено, що рішення про
поновлення на роботі незаконно
звільненого або переведеного
працівника виконується негайно.
Виконання рішення вважається
завершеним з моменту фактичного
допущення зазначеного працівника до
виконання попередніх обов'язків на
підставі відповідного акта органу, що
прийняв незаконне рішення про
звільнення або переведення працівника.

У разі невиконання власником або
уповноваженим ним органом (посадовою
особою) рішення про поновлення на
роботі незаконно звільненого або
переведеного працівника державний
виконавець застосовує до них штрафні
санкції та інші заходи, передбачені цим
Законом.

Як вбачається із змісту ст. 77 Закону
України «Про виконавче провадження»,
нею визначено певні особливості та
правила виконання рішень про
поновлення на роботі, а саме те, що таке
рішення виконується негайно та
визначає момент, коли виконання
рішення є завершеним.

Проте дана норма не встановлює певних
особливостей застосування державним
виконавцем штрафних санкцій чи інших
примусових заходів, спрямованих на
виконання рішення, у разі невиконання
божником рішення про поновлення на
роботі незаконно звільненого або
переведеного працівника, та не
встановлює конкретних видів таких
санкцій, а лише визначає, що державний
виконавець застосовує до них штрафні
санкції та інші заходи, передбачені цим
Законом, тобто є бланкетною
(відсилочною).

Отже, у випадку невиконання власником
або уповноваженим ним органом
(посадовою особою) рішення про
поновлення на роботі незаконно
звільненого або переведеного
працівника застосовуються штрафні
санкції та інші заходи, передбачені цим
Законом, зокрема, ст. ст. 76 і 87 Закону, що
і зробив відповідач, застосувавши
штрафи на підставі та в порядку,
передбаченими цими нормами.

Тому посилання третьої особи ОСОБА_1 на
порушення відповідачем вимог норм
Закону України «Про виконавче
провадження» при прийнятті
оскаржуваних постанов про накладення
штрафу колегія вважає помилковими.

Як вбачається з тексту оскаржуваних
постанов № 9-270/10 про накладення штрафу,
підставою для їх винесення був акт про
невиконання рішення суду, що
узгоджується з положеннями
вищевказаних статей 76, 77, 87 Закону
України «Про виконавче провадження»,
на підставі чого суд першої інстанції
прийшов до висновку, що постанови про
накладення штрафу щодо невиконання
виконавчого листа № 2-271/01 від 08.10.2001
року є законними і скасуванню не
підлягають.

Позивачем, як боржником у виконавчому
провадженні, не надано доказів
добровільного виконання рішення суду
за виконавчим листом № 2-271/01, виданим
08.10.2001 року Ужгородським міським судом
у строк наданий державним виконавцем
та належних доказів на підтвердження
поважності причин невиконання
вказаного рішення у зазначений строк.

Також статтею 34 Закону України «Про
виконавче провадження» встановлено
вичерпний перелік підстав, за настання
яких виконавче провадження підлягає
обов'язковому зупиненню, і наведені
позивачем обставини в цьому переліку
відсутні.

Колегія суддів вважає помилковим
посилання позивача на п. 11 ст. 34 даного
Закону, відповідно до якого виконавче
провадження підлягає обов'язковому
зупиненню у випадку звернення до суду
із заявою про заміну вибулої сторони
правонаступником у порядку,
встановленому частиною четвертою
статті 11 цього Закону, з таких підстав.

Ухвалою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 19 серпня 2010
року про забезпечення позову по
адміністративній справі № 2а-3065/10/0770
було зупинено дію постанови заступника
начальника міського відділу ДВС
Ужгородського міськрайонного
управління юстиції Венжега М.Р. до
ухвалення рішення в справі, а 1 вересня
2010 року вказані заходи були скасовані
ухвалою даного суду на підставі того,
що Львівським апеляційним
адміністративним судом залишено без
змін ухвалу про заміну сторони
виконавчого провадження
правонаступником - Регіональним
управлінням Департаменту контролю за
виробництвом та обігом спирту,
алкогольних напоїв і тютюнових виробів
ДПА України у Закарпатській області.

Отже, питання заміни сторони
виконавчого провадження - боржника,
було вирішено судовим рішення, яке
відповідно до ст. 254 КАС України набрало
законної сили.

Оцінюючи мотиви, на підставі яких
державний виконавець виносив
зазначені постанови, обставини і
матеріали справи та наведені вище
правові норми, колегія суддів вважає,
що постанова заступника начальника
міського відділу ДВС Ужгородського
міськрайонного управління юстиції №
9-270/10 про накладення штрафу на
начальника Регіонального управління
Департаменту контролю за виробництвом
та обігом спирту, алкогольних напоїв і
тютюнових виробів ДПА України у
Закарпатській області Гопа Олександра
Михайловича у розмірі 170 грн. та
постанова № 9-270/10 про накладення штрафу
на Регіональне управління
Департаменту контролю за виробництвом
та обігом спирту, алкогольних напоїв і
тютюнових виробів ДПА України у
Закарпатській області в розмірі 340 грн.,
а також постанова від 22.09.2010 року «Про
поновлення виконавчого провадження» є
обґрунтованими та відповідають
вимогам Закону.

Відтак, правильним є висновок суду
першої інстанції про правомірність
зазначених постанов та
безпідставність позовних вимог
позивача і третьої особи.

За наведених обставин колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та прийняв постанову
з додержанням норм матеріального і
процесуального права, доводи
апеляційних скарг не спростовують
висновків суду, тому оскаржувану
постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198,
ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС
України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та
Регіонального управління Департаменту
контролю за виробництвом та обігом
спирту, алкогольних напоїв і тютюнових
виробів Державної податкової служби
України у Закарпатській області
залишити без задоволення, а постанову
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 12 січня 2011
року у справі № 2а-3718/10/0770 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення копій особам, які беруть
участь у справі, але може бути
оскаржена у касаційному порядку шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до адміністративного
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання ухвалою
законної сили.

Головуючий
О.Б. Заверуха

Судді
О.М. Гінда

В.В. Ніколін