Справа № 235/1087/14-а
Суддя: Філь О. Є.
Дата ухвалення: 2014-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження 2а/235/65/14
Справа 235/1087/14-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2014 року Красноармійський
міськрайонний суд Донецької області

в складі: головуючого судді Філь О.Є.

при секретарі Гужеля А.О.

за участю представника позивача
ОСОБА_1, представників відповідача
Косенка Д.В., Максимчука С.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Красноармійську адміністративну
справу за позовом ОСОБА_4 до Управління
Пенсійного Фонду України в м.
Красноармійську та Красноармійському
районі Донецької області про визнання
відмови в здійсненні перерахунку та
виплати пенсії, як матері померлого
учасника ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС 1 категорії,
неправомірною, та про зобов'язання
вчинити дії по перерахунку та виплаті
пенсії в розмір 50 % пенсії покійного
сина, розрахованої згідно ст. ст. 49, 50, 52,
53, 54, 67 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», у відповідності до ст. ст.
36, 37, 38, 45 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», ст. ст. 15, 16, 23, 24, 26, 37, 38, 46
Закону України «Про пенсійне
забезпечення», ст. 13 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» та «Про
поліпшення матеріального становища
учасників бойових дій та інвалідів
війни», у відповідності до рішень
національних судів та Рішення
Європейського суду з прав людини від 13
лютого 2014 року «У справі Васильєв та
інші проти України»,

ВСТАНОВИВ:

26.02.2014 року позивач ОСОБА_4 звернулась з
адміністративним позовом до
Управління Пенсійного Фонду України в
м. Красноармійську та
Красноармійському районі Донецької
області про визнання відмови в
здійсненні перерахунку та виплати
пенсії, як матері померлого учасника
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС 1 категорії,
неправомірною, та про зобов'язання
вчинити дії по перерахунку та виплаті
пенсії в розмір 50 % пенсії покійного
сина, розрахованої згідно ст. ст. 49, 50, 52,
53, 54, 67 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», у відповідності до ст. ст.
36, 37, 38, 45 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», ст. ст. 15, 16, 23, 24, 26, 37, 38, 46
Закону України «Про пенсійне
забезпечення», ст. 13 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» та «Про
поліпшення матеріального становища
учасників бойових дій та інвалідів
війни», у відповідності до рішень
національних судів та Рішення
Європейського суду з прав людини від 13
лютого 2014 року «У справі Васильєв та
інші проти України».

На підтвердження позовних вимог
зазначила, що вона являється матір»ю
померлого інваліда війни 2 групи,
учасника ліквідації наслідків аварії
на ЧАЕС 1 категорії ОСОБА_6.

29.10.2013 року вона звернулась до
відповідача з заявою про призначення
пенсії в зв»язку з втратою
годувальника, рішенням від 07.11.2013 року
їй було відмовлено, оскільки розмір
пенсії в зв»язку з втратою
годувальника менший, ніж розмір її
пенсії.

В лютому 2014 року вона знову звернулась
до відповідача з заявою про
призначення пенсії в зв»язку з втратою
годувальника.

Але 20 лютого 2014 року вона отримала
відповідь на її звернення, згідно якої
УПФУ відмовило їй в призначення пенсії
в зв»язку з втратою годувальника.

Позивач ОСОБА_4 в судове засідання не
з»явилась, про час і місце розгляду
справи повідомлена належним чином,
надала суду заяву про розгляд справи у
її відсутність.

Представник позивача ОСОБА_1 позовні
вимоги підтримав у повному обсязі,
просив їх задовольнити.

Представники відповідача Косенко Д.В.,
Максимчук С.М. в судовому засіданні
позовні вимоги не визнали в повному
обсязі, просили відмовити в їх
задоволенні, представник Косенко Д.В.
пояснив, що відповідно до ст. 37 Закону
України № 1058 «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» пенсія
в разі втрати годувальника
призначається в розмірі на одного
непрацездатного члена сім»ї - 50% пенсії
за віком померлого годувальника. Таким
чином, розмір пенсії у зв»язку з
втратою годувальника складає 894,00 грн.,
а розмір пенсії ОСОБА_4 за віком - 1068,59
грн. За таких обставин рішенням від
07.11.2013 року їй відмовлено в призначенні
пенсії у зв»язку з втратою
годувальника. ОСОБА_6 на момент смерті
обліковувався в Управлінні як
отримувач пенсії. Управління
погоджується з тим фактом, що
Красноармійським міськрайонний судом
та Донецьким апеляційним
адміністративним судом за позовом
ОСОБА_6 приймалося рішення №2а-396/10, за
яким був виданий виконавчий лист,
станом на 01.11.11 р. виконаний Управлінням
в повному обсязі. Відповідно до ст. 46
Конституції України громадяни мають
право на соціальний захист у старості
та в інших випадках, передбачених
законом. Ст. 8 Закону № 1058 передбачено
право громадян на отримання пенсійних
виплат. Ст. 9 цього Закону визначає види
пенсійних виплат. За наведеними та
низкою інших правових норм право на
пенсію є правом індивідуальним, тобто
правом конкретної особи.
Законодавством України не передбачена
можливість передачі права на отримання
пенсії, її частини від однієї особи до
іншоїпри житті або після її смерті. З
огляду на викладене, Управління вважає,
що у ОСОБА_4, як до речі і у будь-якої
іншої особи, відсутні будь-які правові
підстави щодо зобов'язання Управління
проводити перерахунок пенсії на її
користь за іншу особу. Відповідно
відсутні підстави для відмовлено в
призначенні пенсії у зв»язку з втратою
годувальника.

Заслухавши пояснення представника
позивача, представника відповідача,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позов підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач по справі ОСОБА_7 являється
матір»ю померлого інваліда війни 2
групи, учасника ліквідації наслідків
аварії на ЧАЕС 1 категорії ОСОБА_6 (а.с. 6,
8).

29.10.2013 року вона звернулась до
відповідача з заявою про призначення
пенсії в зв»язку з втратою
годувальника, рішенням від 07.11.2013 року
їй було відмовлено, оскільки розмір
пенсії в зв»язку з втратою
годувальника менший, ніж розмір її
пенсії (а.с. 23).

В лютому 2014 року вона знову звернулась
до відповідача з заявою про
призначення пенсії в зв»язку з втратою
годувальника.

Але 20 лютого 2014 року вона отримала
відповідь на її звернення, згідно якої
УПФУ відмовило їй в призначення пенсії
в зв»язку з втратою годувальника,
оскільки відповідно до ст. 37 Закону
України № 1058 «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» пенсія
в разі втрати годувальника
призначається в розмірі на одного
непрацездатного члена сім»ї - 50% пенсії
за віком померлого годувальника. Таким
чином, розмір пенсії у зв»язку з
втратою годувальника складає 894,00 грн.,
а розмір пенсії ОСОБА_4 за віком - 1068,59
грн. (а.с. 25).

Разом з тим, Постановою
Красноармійського міськрайонного суду
Донецької області від 07 квітня 2010 року
було задоволено позовні вимоги ОСОБА_6
до Управління Пенсійного Фонду України
в м. Красноармійську про визнання дій
відповідача неправомірними щодо
відмови в перерахунку і виплаті пенсії
відповідно до ст. 49,50,54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», було
зобов'язано відповідача Управління
Пенсійного Фонду України в м.
Красноармійську Донецької області
зробити перерахунок та виплати пенсії
ОСОБА_6, як інваліду 2 групи по
захворюванню, пов'язаному з роботами по
ліквідації наслідків Чорнобильської
катастрофи, згідно ст.ст. 49,50 ч. 4, 67, 71
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» з 09 листопада 2009 року, з
часу встановлення групи інвалідності
(а.с. 19-25).

Ухвалою Апеляційного суду Донецької
області від 09 вересня 2010 року зазначена
постанова залишена без змін (а.с. 16-18).

Пенсія померлому ОСОБА_6 виплачувалась
відповідно до Постанови
Красноармійського міськрайонного суду
Донецької області від 07 квітня 2010 року,
але починаючи з 01.11.2011 року виконавче
провадження було закінчено, та пенсія
виплачувалась відповідно до Закону
України від 14.06.2011 року «про внесення
змін до Закону України «Про державний
бюджет України на 2011 рік», яким
передбачено, що у 2011 році положення
статей 50, 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 28.02.1991 року
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік, та
Постанови Кабінету Міністрів України
від 06.07.2011 року № 747 «Про встановлення
деяких розмірів виплат, що
фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету», якою визначені
розміри пенсій, передбачені статтями 50,
54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 28.02.1991 року (а.с. 15, 41).

Не погодившись з цим ОСОБА_6 звернувся
за захистом своїх прав до
Європейського суду з прав людини,
рішенням від 13.02.2014 року Європейський
суд вирішив об»єднати заяву ОСОБА_6 ( №
62187/12) та 248 інших заяв, поданих проти
України іншими заявниками, у справі
«Васильєв та інші проти України» (а.с.
45).

Згідно рішенню Європейського суду з
прав людини від 13 лютого 2014 року по
справі «Васильєв та інші проти
України» оголошено прийнятими скарги
заявників, наведені в Додатку 1, за
пунктом 1 статті 6, статтею 13 Конвенції
та за статтею 1 Першого протоколу до
Конвенції щодо тривалого невиконання
рішень, ухвалених на їхню користь, та
щодо відсутності ефективних
національних засобів юридичного
захисту щодо цих скарг, а решту скарг у
заявах - неприйнятною, постановлено, що
було порушення пункту 1 статті 6
Конвенції та статті 1 Першого протоколу
до Конвенції, що було порушення статті
13 Конвенції, що протягом трьох місяців
держава-відповідач має забезпечити
виконання рішень національних судів,
ухвалених на користь заявників, які
підлягають виконанню, та сплатити 2000
євро кожному заявнику або його/її
спадкоємцю, вказаним у Додатку 1, в
якості відшкодування матеріальної та
моральної шкоди та компенсації судових
витрат, а також додатково сплатити суму
будь-якого податку, що може
нараховуватись заявникам на ці суми, ці
суми повинні бути конвертовані в
національну валюту за кусом на день
здійснення платежу (а.с. 48-49).

З 1 січня 2004 року набрав чинності Закон
України «Про загальнообов 'язкове
державне пенсійне страхування» від 9
липня 2003 року № 1058-4, який відповідно до
його преамбули визначає принципи,
засади і механізм функціонування
системи загальнообов'язкового
державного пенсійного страхування,
призначення, перерахунку і виплати
пенсій.

Абзацом другим преамбули цього Закону
передбачено, що зміна умов і норм
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування здійснюється
виключно шляхом внесення змін до цього
Закону. Частиною З статті 4 даного
Закону передбачено, що умови, норми та
порядок пенсійного забезпечення
визначаються виключно законами про
пенсійне забезпечення.

Право громадян України на отримання
пенсійних виплат та соціальних послуг
визначене статтею 8 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Розділ 8 Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» передбачає правила
призначення та виплати пенсій і
компенсацій особам, віднесеним до
категорій 1, 2, 3, 4. Стаття 49 цього розділу
визначає пенсії особам, віднесеним до
вказаних категорій у вигляді: а)
державної пенсії; б) додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка
призначається після виникнення права
на державну пенсію.

Позиція Управління ґрунтується
виключно на постановах Кабінету
Міністрів України, якими
встановлювався розмір пенсійних
виплат.

Суд не приймає доводи відповідача, як з
огляду на недоведеність приписів
зазначених постанов до спірних
відносин, так і з огляду на положення
принципу законності, визначених
пунктами 2-4 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Конституційний Суд України
неодноразово розглядав проблему (про
що зокрема зазначено у рішенні № 8-рп/2005
від 11 жовтня 2005 року по справі № 1-21/2005),
пов'язану з реалізацією права на
соціальний захист, неприпустимістю
обмеження конституційного права
громадян на достатній життєвий рівень,
і сформулював правову позицію, згідно з
якою Конституція та закони України
виокремлюють певні категорії громадян
України, що потребують додаткових
гарантій соціального захисту з боку
держави. До них зокрема, належать
громадяни, яким пенсія призначається
за спеціальними законами. У рішеннях
Конституційного Суду України
зазначалося, що пільги, компенсації,
гарантії є видом соціальної допомоги і
необхідною складовою конституційного
права на достатній життєвий рівень,
тому звуження змісту та обсягу цього
права шляхом прийняття нових законів
або внесення змін до чинних законів за
статтею 22 Конституції України не
допускається.

При розгляді справи суд виходить з
того, що конституційні принципи, на
яких базується здійснення прав і
свобод людини і громадянина в Україні,
включаючи і право на пенсійне
забезпечення, передбачені статтями 1, 3,
частиною 2 статті 6, статтею 8, частиною 2
статті 19, статтями 22, 23, частиною 1
статті 24 Конституції України, набуте у
сфері пенсійного забезпечення, не може
бути скасоване, звужене. Правовою
гарантією забезпечення державою
даного права є виконання прийнятих на
себе зобов'язань, виходячи з положень
принципу верховенства права,
закріпленого як статтею 8 Конституції
України, так і статтею 8 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Крім того, згідно рішенню
Європейського суду з прав людини від 13
лютого 2014 року по справі «Васильєв та
інші проти України» оголошено
прийнятими скарги заявників, наведені
в Додатку 1, за пунктом 1 статті 6,
статтею 13 Конвенції та за статтею 1
Першого протоколу до Конвенції щодо
тривалого невиконання рішень,
ухвалених на їхню користь, та щодо
відсутності ефективних національних
засобів юридичного захисту щодо цих
скарг, а решту скарг у заявах -
неприйнятною, постановлено, що було
порушення пункту 1 статті 6 Конвенції та
статті 1 Першого протоколу до Конвенції
( в зв»язку з тривалим невиконанням
рішень судів на користь заявників), що
було порушення статті 13 Конвенції, що
протягом трьох місяців
держава-відповідач має забезпечити
виконання рішень національних судів,
ухвалених на користь заявників, які
підлягають виконанню, та сплатити 2000
євро кожному заявнику або його/її
спадкоємцю, вказаним у Додатку 1, в
якості відшкодування матеріальної та
моральної шкоди та компенсації судових
витрат, а також додатково сплатити суму
будь-якого податку, що може
нараховуватись заявникам на ці суми, ці
суми повинні бути конвертовані в
національну валюту за кусом на день
здійснення платежу (а.с. 48-49).

Суд вважає, що дії Управління щодо
відмови Управління Пенсійного Фонду
України в м. Красноармійську та
Красноармійському районі Донецької
області у здійснення перерахунку та
виплати ОСОБА_4 пенсії, як матері
померлого учасника ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
1 категорії, в розмірі 50 % пенсії
покійного сина ОСОБА_6, розрахованої
згідно ст. ст. 49, 50, 52, 53, 54, 67 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
у відповідності до ст. ст. 36, 37, 38, 45
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», ст. ст. 15, 16, 23, 24, 26, 37, 38, 46
Закону України «Про пенсійне
забезпечення», ст. 13 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» та «Про
поліпшення матеріального становища
учасників бойових дій та інвалідів
війни» у відповідності до рішень
національних судів та Рішення
Європейського суду з прав людини від 13
лютого 2014 року «У справі Васильєв та
інші проти України» є неправомірними,
оскільки не відповідають вимогам
вищезазначених норм Законів.

При цьому суд вважає за необхідне
зобов'язати відповідача здійснити
перерахунок та виплату позивачу ОСОБА_4
пенсії, як матері померлого учасника
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС 1 категорії, в
розмірі 50 % пенсії покійного сина
ОСОБА_6, розрахованої згідно ст. ст. 49, 50,
52, 53, 54, 67 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», у відповідності до ст. ст.
36, 37, 38, 45 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», ст. ст. 15, 16, 23, 24, 26, 37, 38, 46
Закону України «Про пенсійне
забезпечення», ст. 13 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» та «Про
поліпшення матеріального становища
учасників бойових дій та інвалідів
війни». у відповідності до рішень
національних судів та Рішення
Європейського суду з прав людини від 13
лютого 2014 року «У справі Васильєв та
інші проти України», починаючи з дати
смерті ОСОБА_6, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
в разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, Закону України, міжнародному
договору, згода на обов»язковість
якого надана Верховною Радою України,
або іншому правовому акту суд
застосовує правовий акт, який має вищу
юридичну силу.

Таким чином, враховуючи, що
адміністративний суд може лише
визнавати дії суб'єктів владних
повноважень незаконними та покласти
обов'язок на відповідача провести
нарахування та виплату належних сум
відповідно до закону за відповідний
період, і не є уповноваженим органом
проводити розрахунок суми
заборгованості, тому суд вважає за
необхідне зобов'язати відповідача
зробити перерахунок та виплату
позивачу пенсії, як матері померлого
учасника ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС 1 категорії, в
розмірі 50 % пенсії покійного сина
ОСОБА_6,

Суд вважає, що позовні вимоги у частині
зобов'язання відповідача робити
перерахунок і виплату пенсії на
майбутнє, є необґрунтованими і не
підлягають задоволенню з таких
підстав. Згідно частини 1 статті 2 КАС
України завданням адміністративного
судочинства захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

В межах Кодексу адміністративного
судочинства України захисту підлягає
порушене право позивача, внаслідок
чого зобов'язання Управління ПФУ в
подальшому робити перерахунок
додаткової пенсії є безпідставним,
оскільки встановлює обов'язки на
майбутнє без врахування змін чинного
законодавства, яке може мати місце та
без наявності спірних правовідносин.

На підставі викладеного, керуючись
Законом України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», ст. ст. 11, 17-20, 69-72, 86, 94, 121,
158-163, 167, 185, 186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

П О С Т А Н
О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_4 до
Управління Пенсійного Фонду України в
м. Красноармійську та
Красноармійському районі Донецької
області задовольнити частково.

Визнати неправомірною відмову
Управління Пенсійного Фонду України в
м. Красноармійську та
Красноармійському районі Донецької
області у здійснення перерахунку та
виплати ОСОБА_4 пенсії, як матері
померлого учасника ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
1 категорії, в розмірі 50 % пенсії
покійного сина ОСОБА_6, розрахованої
згідно ст. ст. 49, 50, 52, 53, 54, 67 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
у відповідності до ст. ст. 36, 37, 38, 45
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», ст. ст. 15, 16, 23, 24, 26, 37, 38, 46
Закону України «Про пенсійне
забезпечення», ст. 13 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» та «Про
поліпшення матеріального становища
учасників бойових дій та інвалідів
війни» у відповідності до рішень
національних судів та Рішення
Європейського суду з прав людини від 13
лютого 2014 року «У справі Васильєв та
інші проти України».

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в м. Красноармійську та
Красноармійському районі Донецької
області здійснити перерахунок та
виплату ОСОБА_4 пенсії, як матері
померлого учасника ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
1 категорії, в розмірі 50 % пенсії
покійного сина ОСОБА_6, розрахованої
згідно ст. ст. 49, 50, 52, 53, 54, 67 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
у відповідності до ст. ст. 36, 37, 38, 45
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», ст. ст. 15, 16, 23, 24, 26, 37, 38, 46
Закону України «Про пенсійне
забезпечення», ст. 13 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» та «Про
поліпшення матеріального становища
учасників бойових дій та інвалідів
війни». у відповідності до рішень
національних судів та Рішення
Європейського суду з прав людини від 13
лютого 2014 року «У справі Васильєв та
інші проти України», починаючи з дати
смерті ОСОБА_6, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_1.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог ОСОБА_4 відмовити.

Постанова постановлена у нарадчій
кімнаті та проголошена її вступна та
резолютивна частина у судовому
засіданні 23.04.2014 року. Постанова буде
виготовлена у повному обсязі 28.04.2014
року.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване рішення.
Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову
суду першої інстанції подається
протягом десяти днів з дня її
проголошення.

У разі застосування судом
частини третьої статті 160 КАС України, а
також прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя: