Справа № 824/1177/14-а
Суддя: Спіжавка Георгій Георгійович
Дата ухвалення: 2014-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

15 квітня 2014 р. м.
Чернівці справа №
824/1177/14-а

Чернівецький окружний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді Спіжавки Г.Г.,

за участю:

секретаря судового засідання Червоняк
У.С.,

від позивача - ОСОБА_1,

від відповідача - Каменецька Х.Д.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_3 до Головного управління
Держземагенства у Чернівецькій
області про визнання бездіяльності
протиправною та зобов'язання вчинити
дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до Чернівецький
окружний адміністративний суду з
адміністративним позовом до Головного
управління Держземагенства у
Чернівецькій області про визнання
бездіяльності протиправною та
зобов'язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовано тим, що
позивач, являючись власником
нежитлових приміщень, що знаходяться
за адресою: АДРЕСА_1, звернулася до
Головного управління Держземагенства
у Чернівецькій області з заявою про
надання дозволу на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки загальною площею 0,9938 га у
власність, однак, як стверджує позивач,
їй було відмовлено з підстав
непередбачених ч.7 ст. 118 Земельного
кодексу України.

Позивач зазначає, що підставою відмови
у наданні такого дозволу може бути лише
невідповідність місця розташування
об'єкта вимогам законів, прийнятих
відповідно до них нормативно-правових
актів, генеральних планів населених
пунктів та іншої містобудівної
документації, схем землеустрою і
техніко-економічних обґрунтувань
використання та охорони земель
адміністративно-територіальних
одиниць, проектів землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку.

Посилається на ст. 6 Закону України "Про
особисте селянське господарство",
відповідно до якої до майна, яке
використовується для ведення
особистого селянського господарства,
належать жилі будинки, господарські
будівлі та споруди,
сільськогосподарська техніка,
інвентар та обладнання, транспортні
засоби, сільськогосподарські та
свійські тварини і птиця, бджолосім %
багаторічні насадження, вироблена
сільськогосподарська продукція,
продукти її переробки та інше майно,
набуте у власність членами
господарства в установленому
законодавством порядку.

Відповідно до частини першої ст. 319
Цивільного Кодексу України власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд.

Згідно з п. а ч. 3 ст. 22 Земельного
кодексу України громадянам надаються у
власність та користування земельні
ділянки лише за слідуючим цільовим
призначенням: для ведення особистого
селянського господарства, садівництва,
городництва, сінокосіння та випасання
худоби, ведення товарного
сільськогосподарського виробництва. А
отже, зазначає позивач, законодавством
не передбачено передачу громадянам
земельних ділянок для іншого
сільськогосподарського призначення.

Відповідно до ч. 3 ст. 125 Земельного
Кодексу України приступати до
використання земельної ділянки до
встановлення її меж у натурі (на
місцевості), одержання документа, що
посвідчує право на неї, та державної
реєстрації забороняється.

Отже, наполягає позивач, відмовивши їй
у наданні земельної ділянки у
власність Головне управління
Держземагенства у Чернівецькій
області обмежила її право власності на
нерухоме майно (так як вона не може
здійснювати жодну діяльність з
використанням нерухомого майна, яке
знаходиться на вищевказаній земельній
ділянці).

Відповідач позов не визнав та надав до
суду письмові заперечення, де пояснив,
що абзацом 3 ч. 7 ст.118 ЗК України
визначено, що відповідний орган
виконавчої влади або орган місцевого
самоврядування, який передає земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу, розглядає клопотання у
місячний строк і дає дозвіл на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки або надає
мотивовану відмову у його наданні.

Як пояснює відповідач, частина 2 статті
120 ЗК України передбачає, що якщо
будівля або споруда розміщена на
земельній ділянці, що перебуває у
користуванні то в разі набуття права
власності на ці об'єкти до набувача
переходить право користування
земельною ділянкою, на якій вони
розміщені на тих самих умовах і в тому ж
обсязі, що були у попереднього
землекористувача.

Земельна ділянка площею 0,9938 га, яку
позивач відповідно до поданої заяви
просила надати їй у власність,
перебувала в користуванні
попереднього власника відповідно до
договору оренди земельної ділянки від
24.10.2012 №38. Крім того, згідно з
інформацією Молницької сільської ради
Герцаївського району Чернівецької
області відноситься до земель
сільськогосподарського призначення
державної власності, шрифт
агровиробничих груп грунтів є
господарський двір, такі землі
надаються громадянам або юридичним
особам в користування на умовах оренди.

На підставі наведеного вище,
відповідач спростовує позовні вимоги
та вважає їх безпідставними.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав та
просив задовольнити, посилаючись на
обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача позов не
визнав, наполягав на відмові в
задоволенні вимог позивача.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
перевіривши матеріали
адміністративної справи,
проаналізувавши законодавство, що
регулює спірні відносини, дійшов
висновку про відсутність підстав для
задоволення позову.

Так, судом встановлено, що відповідно
до Витягу з Державного реєстру прав на
нерухоме майно про реєстрацію права
власності №984166 від 05.03.2013 згідно
договору дарування (Серія та номер: 123,
виданий 05.03.2013) - передано у власність
ОСОБА_3 будівлю, за адресою АДРЕСА_1;
земельна ділянка кадастровий номер
:01:004:0219, цільове призначення: для
ведення особистого селянського
господарства.

В свою чергу згідно довідки з державної
статистичної звітності (форма 6-зем) про
наявність земель та розподіл їх за
власниками земель, землекористувачами,
угіддями земельна ділянка площею 0,9938
га кадастровий номер :01:004:0219 за
адресою Молницька сільська рада -
перебуває в державній власності.

Відповідно до п. 15 перехідних положень
Земельного кодексу України до набрання
чинності законом про обіг земель
сільськогосподарського призначення,
але не раніше 1 січня 2016 року, не
допускається:

а) купівля-продаж земельних ділянок
сільськогосподарського призначення
державної та комунальної власності,
крім вилучення (викупу) їх для
суспільних потреб;

б) купівля-продаж або іншим способом
відчуження земельних ділянок і зміна
цільового призначення (використання)
земельних ділянок, які перебувають у
власності громадян та юридичних осіб
для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
земельних ділянок, виділених в натурі
(на місцевості) власникам земельних
часток (паїв) для ведення особистого
селянського господарства, а також
земельних часток (паїв), крім передачі
їх у спадщину, обміну земельної ділянки
на іншу земельну ділянку відповідно до
закону та вилучення (викупу) земельних
ділянок для суспільних потреб, а також
крім зміни цільового призначення
(використання) земельних ділянок з
метою їх надання інвесторам - учасникам
угод про розподіл продукції для
здійснення діяльності за такими
угодами.

Тобто купівля-продаж або інший спосіб
відчуження земельних ділянок та
земельних часток (паїв), визначених
підпунктами "а" та "б" цього пункту,
запроваджується за умови набрання
чинності законом про обіг земель
сільськогосподарського призначення,
але не раніше 01.01.2016 р., в порядку,
визначеному цим Законом.

Разом з тим, ч. 2 ст. 120 ЗК України
передбачає, що якщо будівля або споруда
розміщена на земельній ділянці, що
перебуває у користуванні то в разі
набуття права власності на ці об'єкти
до набувача переходить право
користування земельною ділянкою, на
якій вони розміщені на тих самих умовах
і в тому ж обсязі, що були у
попереднього землекористувача.

Так, в процесі судового розгляду
встановлено, що вказана земельна
ділянка перебувала у користуванні
попереднього власника згідно договору
оренди.

Частинами 1 - 3 ст. 116 ЗК України
встановлено, що громадяни та юридичні
особи набувають права власності та
права користування земельними
ділянками із земель державної або
комунальної власності за рішенням
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування в межах їх
повноважень, визначених цим Кодексом,
або за результатами аукціону. Набуття
права на землю громадянами та
юридичними особами здійснюється
шляхом передачі земельних ділянок у
власність або надання їх у
користування.

Безоплатна передача земельних ділянок
у власність громадян провадиться у
разі:

а) приватизації земельних ділянок, які
перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок
внаслідок приватизації державних і
комунальних сільськогосподарських
підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із
земель державної і комунальної
власності в межах норм безоплатної
приватизації, визначених цим Кодексом.

Отже, згідно із нормами ЗК України
отримати земельну ділянку у власність
із земель державної або комунальної
власності можливо шляхом безоплатної
приватизації земельної ділянки або в
порядку продажу, передбаченим цим
Кодексом.

Положеннями ч. 6 ст. 118 ЗК України
встановлено, що громадяни, зацікавлені
в одержанні безоплатно у власність
земельної ділянки із земель державної
або комунальної власності для ведення
фермерського господарства, ведення
особистого селянського господарства,
ведення садівництва, будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибної ділянки), індивідуального
дачного будівництва, будівництва
індивідуальних гаражів у межах норм
безоплатної приватизації, подають
клопотання до відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування, який передає земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу. У клопотанні
зазначаються цільове призначення
земельної ділянки та її орієнтовні
розміри. До клопотання додаються
графічні матеріали, на яких зазначено
бажане місце розташування земельної
ділянки, погодження землекористувача
(у разі вилучення земельної ділянки, що
перебуває у користуванні інших осіб) та
документи, що підтверджують досвід
роботи у сільському господарстві або
наявність освіти, здобутої в аграрному
навчальному закладі (у разі надання
земельної ділянки для ведення
фермерського господарства). У разі якщо
земельна ділянка державної власності
розташована за межами населених
пунктів і не входить до складу певного
району, заява подається до Ради
міністрів Автономної Республіки Крим.

Частиною 7 вказаної статті ЗК України
передбачено, що відповідний орган
виконавчої влади або орган місцевого
самоврядування, який передає земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу розглядає клопотання у
місячний строк і дає дозвіл на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки або надає
мотивовану відмову у його наданні.
Підставою відмови у наданні такого
дозволу може бути лише невідповідність
місця розташування об'єкта вимогам
законів, прийнятих відповідно до них
нормативно-правових актів, генеральних
планів населених пунктів та іншої
містобудівної документації, схем
землеустрою і техніко-економічних
обґрунтувань використання та охорони
земель адміністративно-територіальних
одиниць, проектів землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення
земельної ділянки розробляється за
замовленням громадян суб'єктами
господарювання, що є виконавцями робіт
із землеустрою згідно із законом, у
строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня
реєстрації клопотання Верховна Рада
Автономної Республіки Крим, Рада
міністрів Автономної Республіки Крим,
відповідний орган виконавчої влади або
орган місцевого самоврядування, який
передає земельні ділянки державної чи
комунальної власності у власність
відповідно до повноважень, визначених
статтею 122 цього Кодексу, не надав
дозволу на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки або мотивовану відмову у його
наданні, то особа, зацікавлена в
одержанні безоплатно у власність
земельної ділянки із земель державної
або комунальної власності, у місячний
строк з дня закінчення зазначеного
строку має право замовити розроблення
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки без надання такого
дозволу, про що письмово повідомляє
Верховну Раду Автономної Республіки
Крим, Раду міністрів Автономної
Республіки Крим, відповідний орган
виконавчої влади або орган місцевого
самоврядування. До письмового
повідомлення додається договір на
виконання робіт із землеустрою щодо
відведення земельної ділянки.

Як свідчать матеріали справи, позивач
04.12.2013 р. звернувся до відповідача із
заявою про надання дозволу на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки у
власність площею 0,9938 га для ведення
особистого селянського господарства
за рахунок земель
сільськогосподарського призначення
(господарські двори) на території
Молницької сільської ради
Герцаївського району (за межами
населеного пункту) за адресою АДРЕСА_1.

За результатами розгляду вказаної
заяви, 23.12.2013 р. відповідач надав
позивачу відмову у наданні дозволу на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки у
власність площею 0,9938 га, у зв'язку з
невідповідністю поданих документів
вимогам ст. 120 Земельного кодексу
України.

З наведеного вище, суд робить висновок
про відсутність у владній поведінці
відповідача ознак бездіяльності.

Так, відповідачем у передбачений
законом місячний термін надано
позивачу мотивовану відмову в наданні
дозволу на розроблення проекту
землеустрою стосовно відведення
земельної ділянки у власність. Тому,
вимога позивача щодо визнання
бездіяльності Головного управління
Держземагенства в Чернівецькій
області протиправною - не підлягає
задоволенню.

Положеннями пункту 14 Листа Верховного
Суду України від 29.10.2008 р. за № 19-3767/0/8-08
вимагається, що при розгляді справ за
позовами до органів державної влади чи
органів місцевого самоврядування про
визнання неправомірною бездіяльність
щодо не розгляду заяв про надання
земельної ділянки в оренді, про
передачу земельної ділянки у
власність, суди вправі зобов'язати
відповідний орган розглянуте
зазначене питання, а не приймати
рішення про надання в оренду (передачу
у власність), що не належить до
компетенції суду.

Отже, не підлягає задоволенню і вимога
позивача щодо зобов'язання Головного
управління Держземагенства в
Чернівецькій області прийняти рішення
щодо надання ОСОБА_3 дозволу на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки площею
0,9938грн. у власність шляхом безоплатної
приватизації з цільовим призначенням
для ведення особистого селянського
господарства, яка знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1.

Суд невправі нав'язувати органам
виконавчої влади або органам місцевого
самоврядування прийняття рішення щодо
передачі земельних ділянок державної
чи комунальної власності у власність,
адже прийняття такого рішення
знаходиться виключно в межах їх
повноважень.

Згідно п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України
та ст. 71 КАС України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень. В процесі судового
розгляду позивач не довів
правомірності своїх вимог.

Таким чином, суд доходить висновку про
відсутність підстав для задоволення
вимог позивача.

Керуючись ст. ст. 11, 71, 76, 79, 86, 94, 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

Порядок і строки оскарження постанови
визначаються ст.ст. 185, 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова складена
у повному обсязі 21 квітня 2014 року.

Суддя
Г.Г.
Спіжавка