Справа № 2а-4280/11/2670
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2014-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/31947/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого суддіГоловчук С.В.
(суддя-доповідач),СуддівЛіпського Д.В.,
Черпака Ю.К.,

секретар судового засідання Малина
Л.В.,

за участю представника відповідача -
Клименко І.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Головного
управління Міндоходів у м. Києві
(правонаступник - Державної податкової
служби у м. Києві)

на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
12 грудня 2011 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 19 квітня 2012 року

у справі за позовом ОСОБА_5 до Державної
податкової адміністрації (далі - ДПА) у
м. Києві, третя особа - Державна
податкова інспекція (далі - ДПІ) в
Оболонському районі м. Києва, про
визнання бездіяльності протиправною
та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а:

У березні 2011 року ОСОБА_5 звернувся до
суду з вказаним позовом, в якому
зазначив, що проходив службу в органах
податкової міліції, з яких звільнився у
запас через хворобу у березні 2011 року,
згідно з наказом заступника голови ДПА
України - голови ДПА у м. Києві від 28
лютого 2011 року №53-о. Вказує, що з 2002 року
наказом ДПА у м. Києві від 25 грудня 2002
року № 662/ДСК йому надано допуск до
державної таємниці за другою формою, а
з 2008 року - допуск за формою ДВА згідно з
наказом ДПА у м. Києві від 08 лютого 2008
року №84/ДСК, у зв'язку з чим, він мав
право на 15 % надбавку до посадового
окладу відповідно до Положення про
види, розміри і порядок надання
компенсації громадянам у зв'язку з
роботою, яка передбачає доступ до
державної таємниці, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 15 червня 1994 року № 414 (далі -
постанова КМУ № 414). Посилаючись на те,
що протягом 2002-2011 років вказана
надбавка йому не виплачувалась, просив
суд визнати протиправною
бездіяльність, зобов'язати ДПА у м.
Києві нарахувати і виплатити
заборгованість по 15 % надбавці до
посадового окладу за період з 25 грудня
2002 року по 28 лютого 2011 року та включити
зазначену надбавку до грошового
атестату.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
12 грудня 2011 року, яку залишено без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 19 квітня 2012
року, позов задоволено. Визнано
противною дії ДПА у м. Києві щодо не
нарахування та не виплату ОСОБА_5
компенсації в розмірі 15% до посадового
окладу у зв'язку з роботою в умовах
режимних обмежень з відомостями, які
становлять державну таємницю у період
з 25 грудня 2002 року по 28 лютого 2011 року.
Зобов'язано ДПА у м. Києві нарахувати та
виплатити на користь ОСОБА_5
компенсацію в розмірі 15% надбавки до
щомісячного посадового окладу в
зв'язку з допуском до державної
таємниці за період з 25 грудня 2002 року по
28 лютого 2011 року. Зобов'язано ДПА у м.
Києві включити 15% надбавку до
посадового окладу в зв'язку з допуском
до державної таємниці до грошового
атестату ОСОБА_5

У касаційній скарзі ДПА у м. Києві
порушує питання про скасування судових
рішень та ухвалення нового рішення про
відмову у задоволенні позову. Зазначає,
що судами порушено норми матеріального
права, зокрема, не взято до уваги
положення статті 30 Закону України від 21
січня 1994 року № 3855-XII «Про державну
таємницю» та пункт 1 Положення про види,
розміри і порядок надання компенсації
громадянам у зв'язку з роботою, яка
передбачає доступ до державної
таємниці, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 15
червня 1994 року № 414 (далі - постанова КМУ
№ 414). Вказує, що позивач постійно не
працював з відомостями, що становлять
державну таємницю, отже підстави для
встановлення йому надбавки в розмірі 15%
відсутні.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального та
процесуального права колегія суддів
приходить до висновку про те, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що з 2000 по 2011 рік
ОСОБА_5 проходив службу в органах
податкової міліції на різних посадах.

Згідно з наказом ДПА у м. Києві від 25
грудня 2002 року №662/ДСК йому надано
допуск до державної таємниці за другою
формою до цілком таємних і таємних
відомостей, а з 2008 року - допуск за
формою ДВА відповідно до наказу ДПА у м.
Києві від 08 лютого 2008 року №84/ДСК.
Надбавку до посадового окладу за
роботу в умовах режимних обмежень
позивачу цими наказами не встановлено.

Наказом ДПА у м. Києві від 28 лютого 2011
року №53-о з 01 березня 2011 року позивача
звільнено з податкової міліції в запас
з посади начальника відділення
протидії незаконному обігу під
акцизних товарів Головного відділу
податкової міліції Державної
податкової інспекції в Оболонському
районі м. Києва за пунктом 64 «б» (через
хворобу) відповідно до Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ України, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів УРСР від
29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення
№114).

Під час проходження ОСОБА_5 служби,
надбавка за роботу в умовах режимних
обмежень йому не виплачувалась.

Задовольняючи позовні вимоги, суди
першої та апеляційної інстанцій
виходили з того, що позивачу надано
допуск до державної таємниці, отже ДПА
в м. Києві зобов'язане нарахувати і
виплатити на користь позивача 15 %
надбавки до посадового окладу, у
зв'язку з наявністю допуску до
державної таємниці та включити цю
надбавку до грошового атестату.

Проте такі висновки судів є
передчасними.

Згідно з частиною 2 статті 27 Закону №
3855-XII рішення про надання доступу до
конкретної секретної інформації та її
матеріальних носіїв приймають у формі
наказу або письмового розпорядження
керівники органів державної влади,
органів місцевого самоврядування,
підприємств, установ і організацій, в
яких виконуються роботи, пов'язані з
державною таємницею, або зберігаються
матеріальні носії секретної
інформації.

Відповідна компенсація громадянину,
який за умовами своєї професійної
діяльності постійно працює з
відомостями, що становлять державну
таємницю або виконує роботу в умовах
режимних обмежень, передбачена статтею
30 вказаного Закону, а її види, розміри
та порядок встановлюються Кабінетом
Міністрів України.

Абзацом 3 пункту 2 постанови КМУ № 414
передбачено, що особам, які працюють в
умовах режимних обмежень,
установлюється надбавка до посадових
окладів (тарифних ставок) у розмірі 15 %
за відомості та їх носії, що мають
ступінь секретності «цілком таємно» та
10 % - за відомості та їх носії, що мають
ступінь секретності «таємно».

Такими, що постійно працюють з
відомостями, що становлять державну
таємницю, вважаються особи, які за
своїми функціональними обов'язками або
на час виконання робіт згідно з
укладеними договорами займаються
розробленням, виготовленням, обліком,
зберіганням, використанням документів,
виробів та інших матеріальних носіїв
державної таємниці, приймають рішення
з цих питань або здійснюють постійний
контроль за станом захисту державної
таємниці (пункт 5 постанови КМУ № 414).

Персональний склад осіб, які працюють в
умовах режимних обмежень, та розмір
надбавки визначаються керівником
відповідного органу законодавчої,
виконавчої та судової влади, органу
прокуратури, інших органів державної
влади, Верховної Ради Автономної
Республіки Крим, Ради міністрів
Автономної Республіки Крим, органу
місцевого самоврядування,
підприємства, установи та організації,
де працюють ці особи (пункт 6 постанови
КМУ № 414).

Надбавка до посадових окладів
(тарифних ставок) виплачується лише за
наявності дозволу на провадження
діяльності, пов'язаної з державною
таємницею, наданого відповідно до
законодавства про державну таємницю.

Аналіз наведених норм закону свідчить,
що розмір надбавки визначається
керівником установи, де працює особа,
якій надано доступ до державної
таємниці та яка постійно займається
роботою в умовах режимних обмежень.
Проте наявність лише допуску до
державної таємниці не дає права на
отримання зазначеної компенсації,
обов'язковою підставою виплати якої є,
також, постійна робота з інформацією,
що має обмежений доступ.

З довідки ДПІ у Оболонському районі м.
Києва від 19 вересня 2011 року №7818/9/26-05
видно, що в провадженні позивача під
час перебування його на посаді
начальника відділення протидії
незаконному обігу під акцизних товарів
ГВПМ ДПІ в Оболонському районі м. Києва
в період з 07 лютого 2007 року по 01 березня
2011 року перебували справи з грифом
«таємно», «цілком таємно». Отже, факт
постійної роботи позивача з
документами, що мали обмежений доступ
підтверджений лише за період з 2007 по 2011
рік. Проте, інформація щодо виконання
ОСОБА_5 роботи в умовах режимних
обмежень за період з 2002 року по лютий 2007
року в матеріалах справи відсутня.

Крім того, як видно із наказу ДПА у м.
Києві від 25 грудня 2002 року № 662/ДСК в
період дії цього наказу позивач
працював у Головному відділі
податкової міліції Державної
податкової інспекції в Деснянському
районі м. Києва.

В порушення вимог процесуального
закону суд першої інстанції, вирішуючи
спір та задовольняючи позов не звернув
уваги на вказані обставини та не
вирішив питання щодо залучення до
участі у справі в порядку,
передбаченому статтею 52 КАС України,
органу внутрішніх справ, в якому
позивач проходив службу та виконував
роботу в умовах режимних обмежень у
період з 2002 по 2007 рік. Апеляційний суд,
перевіряючи законність рішення суду
першої інстанцій, не врахував
порушення норм процесуального права та
вказаного недоліку не виправив.

Крім того, витрати на виплату
зазначеної компенсації державні
органи та інші бюджетні установи і
організації здійснюють у межах
бюджетних асигнувань, виділених на їх
утримання, а госпрозрахункові
підприємства і організації - за рахунок
власних коштів з віднесенням цих
витрат на собівартість продукції
(робіт, послуг) (пункт 2 постанови КМУ №
414).

Проте суди не перевірили можливість
здійснення відповідачем вказаних
виплат та інші причини не видання
наказу про встановлення вказаної
компенсації, а вирішуючи спір не
уточнили позовні вимоги щодо
бездіяльності керівників установ в
яких працював позивач стосовно не
встановлення йому розміру надбавки за
роботу в умовах режимних обмежень.

Крім того, суди не звернули уваги, що
позовні вимоги охоплюють період за 2002
-2011 роки, отже спір потрібно вирішувати
з урахуванням вимог статей 99, 100 КАС
України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
висновки судів не ґрунтуються на повно
встановлених обставинах справи.

Відповідно до частини 1 статті 220 КАС
України, суд касаційної інстанції не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні.

Згідно з частиною 2 статті 227 КАС
України підставою для скасування
судових рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий розгляд є порушення
норм процесуального права, які
унеможливили встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи.

За таких обставин, судові рішення
підлягають скасуванню з направленням
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 223, 227, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Головного управління
Міндоходів у м. Києві задовольнити
частково.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 12 грудня 2011 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 19 квітня 2012
року скасувати, а справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий суддя С.В. Головчук
Судді Д.В. Ліпський
Ю.К. Черпак