Справа № 826/3446/14
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2014-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 квітня 2014 року письмове
провадження № 826/3446/14
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Арсірія Р.О. вирішив у порядку
письмового провадження
адміністративну справу
За позовомОСОБА_1 до Державної судової
адміністрації Українипровизнання
протиправними дій, зобов'язання
вчинити дії Позивач звернувся до
адміністративного суду з позовом до
відповідача, в якому просив:
1) визнати протиправною відмову
відповідача у наданні позивачу
інформації на запит від 18.02.2014 р.;
2) зобов'язати відповідача надати
інформацію на запит позивача від 18.02.2014
Позовні вимоги мотивовані тим, що на
думку позивача, відповідачем у
порушення положень Закону України «Про
доступ до публічної інформації»,
безпідставно відмовлено позивачу у
наданні запитуваної інформації, що
призвело до порушення його прав та
законних інтересів. Позивач просив суд
розглядати справу у письмовому
Відповідач письмових пояснень чи
заперечень по суті спору суду не надав,
подавши клопотання про розгляд справи
за відсутності його представника у
порядку письмового провадження.
Відповідно до ч.4 ст.122 Кодексу
адміністративного судочинства
України, особа, яка бере участь у
справі, має право заявити клопотання
про розгляд справи за її відсутності.
Якщо таке клопотання заявили всі особи,
які беруть участь у справі, судовий
розгляд справи здійснюється в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами.
З огляду на наведене та з урахуванням
положень ст.122 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд дійшов висновку про
доцільність розгляду справу у
письмовому провадженні на підставі
наявних матеріалів справи.
Розглянувши подані позивачем
документи і матеріали, з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, судом встановлено
Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем 18.02.2014 р. подано до
відповідача запит на інформацію
відповідно до Закону України «Про
доступ до публічної інформації», в
якому він просив надати наступну
яке ліцензійне антивірусне програмне
забезпечення використовується на
поточний момент у Державній судовій
адміністрації України та судах України
для захисту службових комп'ютерів
(прошу зазначити найменування
виробника та версію програмного
яка кількість використовуваних у
Державній судовій адміністрації
України та судах України ліцензій на
антивірусне програмне забезпечення є
чинною на поточний момент та коли
закінчується термін їх дії.
За результатом розгляду зазначеного
запиту позивача, відповідачем була
надана відповідь від 28.02.2014 р. №
інф/Д-61/14, якою позивача повідомлено про
порядок здійснення закупівель товарів,
робіт та послуг за державні кошти, а
також повідомлено про те, що місцеві та
апеляційні суди загальної юрисдикції,
а також територіальні управління
Державної судової адміністрації
України здійснюють закупівлю
ліцензійного антивірусного
програмного забезпечення самостійно.
Враховуючи, що зміст відповіді
відповідача не містить в собі
відповідей на чітко поставлені
позивачем у запиті питання, позивач
розцінює таку відповідь як відмову
відповідача у наданні позивачу
інформації на запит від 18.02.2014 р., що і
стало підставою для його звернення до
адміністративного суду з відповідним
Відповідно до ч.1, 2, 3 ст.23 Закону,
рішення, дії чи бездіяльність
розпорядників інформації можуть бути
оскаржені до керівника розпорядника,
вищого органу або суду.

Запитувач має право оскаржити, зокрема,
ненадання відповіді на запит на
інформацію.

Оскарження рішень, дій чи
бездіяльності розпорядників
інформації до суду здійснюється
відповідно до Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Дослідивши та надавши оцінку наявним у
матеріалах справи письмовим доказам,
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на безпосередньому,
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді всіх обставин справи в їх
сукупності, суд дійшов висновку про
часткову обґрунтованість позовних
вимог виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.6, ч.2 ст.19
Конституції України, органи
законодавчої, виконавчої та судової
влади здійснюють свої повноваження у
встановлених цією Конституцією межах і
відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Порядок здійснення та забезпечення
права кожного на доступ до інформації,
що знаходиться у володінні суб'єктів
владних повноважень, інших
розпорядників публічної інформації,
визначених цим Законом, та інформації,
що становить суспільний інтерес
визначає Закон України «Про доступ до
публічної інформації» (далі-Закон).

Згідно ст.1 Закону, публічна інформація
- це відображена та задокументована
будь-якими засобами та на будь-яких
носіях інформація, що була отримана або
створена в процесі виконання
суб'єктами владних повноважень своїх
обов'язків, передбачених чинним
законодавством, або яка знаходиться у
володінні суб'єктів владних
повноважень, інших розпорядників
публічної інформації, визначених цим
Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім
випадків, встановлених законом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 Закону, право на
доступ до публічної інформації
гарантується, зокрема, обов'язком
розпорядників інформації надавати та
оприлюднювати інформацію, крім
випадків, передбачених законом.

Доступ до інформації забезпечується
шляхом, крім іншого, надання інформації
за запитами на інформацію (п.2 ч.1 ст.5
Закону).

Згідно ч.1,2 ст.19 Закону, запит на
інформацію - це прохання особи до
розпорядника інформації надати
публічну інформацію, що знаходиться у
його володінні.

Запитувач має право звернутися до
розпорядника інформації із запитом на
інформацію незалежно від того,
стосується ця інформація його особисто
чи ні, без пояснення причини подання
запиту.

Розпорядник інформації має надати
відповідь на запит на інформацію не
пізніше п'яти робочих днів з дня
отримання запиту (ч.1 ст.20 Закону).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.22 Закону,
розпорядник інформації має право
відмовити в задоволенні запиту, крім
іншого, якщо розпорядник інформації не
володіє і не зобов'язаний відповідно до
його компетенції, передбаченої
законодавством, володіти інформацією,
щодо якої зроблено запит.

При цьому, частиною 2 ст.22 Закону
визначено, що відповідь розпорядника
інформації про те, що інформація може
бути одержана запитувачем із
загальнодоступних джерел, або
відповідь не по суті запиту вважається
неправомірною відмовою в наданні
інформації.

За результатом системного аналізу
викладених законодавчих норм та
обставин справи, надавши оцінку
відповіді відповідача від 28.02.2014 р. №
інф/Д-61 /14 на інформаційний запит
позивача від 18.02.2014 р., яка по суті
дійсно не містить в собі відповідей на
чітко поставлені позивачем у запиті
питання, суд дійшов висновку про те, що
така відповідь відповідача складена не
по суті запиту, отже є неправомірною
відмовою в наданні інформації.

Таким чином, суд дійшов висновку про
обґрунтованість та, відповідно,
задоволення заявленої позивачем
позовної вимоги щодо визнання
протиправною відмову відповідача у
наданні позивачу інформації на запит
від 18.02.2014 р.

Щодо позовної вимоги позивача про
зобов'язати відповідача надати
інформацію на запит позивача від 18.02.2014
р. суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачем в якості доказу у справі
наданий суду лист від 14.04.2014 р. №
інф/Д-61/14, яким позивачу надана
відповідь на питання щодо
антивірусного програмного
забезпечення, яке використовується в
центральному апараті Державної
судової адміністрації України, що є
відповіддю на запит позивача, проте
лише в частині.

В іншій частині запиту, а саме, що
стосується судів України, відповідачем
відповіді не надано, оскільки, за його
доводами, він не володіє запитуваною
інформацією. При цьому, зі змісту
відповіді від 28.02.2014 р. № інф/Д-61/14, суду
стає зрозумілим, що відповідачу відомо
хто володіє запитуваною інформацією.

Відповідно до ч.3 ст.22 Закону,
розпорядник інформації, який не
володіє запитуваною інформацією, але
якому за статусом або характером
діяльності відомо або має бути відомо,
хто нею володіє, зобов'язаний направити
цей запит належному розпоряднику з
одночасним повідомленням про це
запитувача. У такому разі відлік строку
розгляду запиту на інформацію
починається з дня отримання запиту
належним розпорядником.

Відповідачем не подані суду докази
виконання передбаченого ч.3 ст.22 Закону
обов'язку направити запит належному
розпоряднику з одночасним
повідомленням про це запитувача.

Відповідно до ч.2 ст.11 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд розглядає адміністративні
справи не інакше як за позовною заявою,
поданою відповідно до цього Кодексу, і
не може виходити за межі позовних вимог
Суд може вийти за межі позовних вимог
тільки в разі, якщо це необхідно для
повного захисту прав, свобод та
інтересів сторін чи третіх осіб, про
захист яких вони просять.

Таким чином, системний аналіз
викладених законодавчих норм та
обставин справи, з урахуванням
невиконання відповідачем обов'язку,
передбаченого ч.3 ст.22 Закону, з метою
повного та належного захисту порушених
прав позивача на доступ до публічної
інформації, суд дійшов висновку про
можливість виходу за межі позовних
вимог шляхом зобов'язання відповідача
виконати обов'язок, передбачений ч.3
ст.22 Закону України «Про доступ до
публічної інформації».

За таких обставин, Окружний
адміністративний суд міста Києва за
правилами, встановленими ст.86 Кодексу
адміністративного судочинства
України, перевіривши наявні у справі
докази, вважає заявлені позовні вимоги
частково обґрунтованими та такими, що
підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого вирішує справи відповідно до
Конституції України та законів
України, а також міжнародних договорів,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України. Суд
застосовує інші нормативно-правові
акти, прийняті відповідним органом на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ч.1, 2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачами, як суб'єктами владних
повноважень, належним чином не
виконаний обов'язок щодо доказування з
урахуванням вимог встановлених ч.2 ст.19
Конституції України та ч.3 ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Відповідно до ч.3 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 69-71, 94, 160-165, 167, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову
Державної судової адміністрації
України у наданні позивачу інформації
на запит від 18.02.2014 р.

Зобов'язати Державну судову
адміністрацію України виконати
обов'язок, передбачений ч.3 ст.22 Закону
України «Про доступ до публічної
інформації».

Постанова набирає законної сили в
порядку передбаченому ст.254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена в апеляційному
порядку повністю або частково за
правилами, встановленими ст.ст.185-187
Кодексу адміністративного судочинства
України, шляхом подання через суд
першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя
Р.О. Арсірій