Справа № 2а-1771/10/0670
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2014-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2а-1771/10/0670
Головуючий у 1-й інстанції: Ракалович
Суддя-доповідач: Губська О.А.
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 квітня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді
Губської О.А.

суддів
Парінова А.Б., Беспалова О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві апеляційну
скаргу Державної судової
адміністрації України на постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від 22 березня
2010 року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Апеляційного суду
Вінницької області, Державної судової
адміністрації України, Головного
управління Державного казначейства
України при Міністерстві фінансів
України, Міністерства фінансів України
про стягнення заборгованості по
заробітній платі, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до
Апеляційного суду Вінницької області,
Державної судової адміністрації
України, Головного управління
Державного казначейства України при
Міністерстві фінансів України,
Міністерства фінансів України в якому,
з урахуванням уточнених та в
подальшому збільшених позовних вимог,
просив зобов'язати Державне
казначейство України провести видатки
з Державного бюджету, передбачені
Державній судовій адміністрації
України за бюджетною програмою
"Виконання рішень судів на користь
суддів" і стягнути з Державної судової
адміністрації України недоотриману
заробітну плату за період з червня 2005
року по червень 2008 року та компенсацію
за затримку її виплати на загальну суму
173837,83 грн. Крім того, просив
відшкодувати понесені судові витрати в
сумі 1785,00 грн. у зв'язку з оплатою праці
експерта.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 22 березня
2010 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державної судової
адміністрації України на користь
ОСОБА_2 за період з червня 2005 року по
червень 2008 року 173837,83 грн. як суми
недоотриманої заробітної плати.
Зобов'язано Державне казначейство
України провести видатки з Державного
бюджету, передбачені Державній судовій
адміністрації України за бюджетною
програмою "Виконання рішень судій на
користь суддів". Відшкодовано ОСОБА_2
понесені судові витрати в сумі 80,00 грн.
з Державного бюджету України через
Державне казначейство України.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду першої інстанції, відповідач -
Державна судова адміністрація України,
подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просив його скасувати та ухвалити нову
постанову, якою в задоволенні позову
відмовити.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, постанова суду -
скасуванню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
ОСОБА_2 з 24.02.1985 року працював суддею
Ленінського районного суду м. Вінниці,
а з 19 червня 1997 року - суддею
Апеляційного суду Вінницької області.

Заробітна плата позивачу
нараховувалась в червні 2005 року з
розрахунку посадового окладу, кратному
мінімальній заробітній платі в розмірі
290 грн., в липні-серпні 2005 року -310 грн., а
з вересня 2005 року по червень 2008 року з
розрахунку посадових окладів, кратних
мінімальній заробітній платі в розмірі
332 грн.

Задовольняючи позов частково, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем було недоотримано заробітну
плату в зазначеному в позові розмірі,
при цьому розмір заборгованості
підтверджений висновком експерта. Крім
того, суд дійшов висновку, що на користь
позивача підлягає стягненню
компенсація за затримку у її виплаті
відповідно до Постанови Кабінету
Міністрів країни від 21.02.2001 року № 159
"Про затвердження Порядку проведення
компенсації громадянам втрати частини
грошових доходів у зв'язку з порушенням
термінів їх виплати", загальна сума
заборгованості складає 173837,83 грн.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду, виходячи з наступного.

Постановою Кабінету Міністрів
України "Про оплату праці суддів" від 3
вересня 2005 року № 865, яка набрала
чинності з 1 січня 2006 року, було
затверджено схеми посадових окладів
керівників та суддів Конституційного
Суду України, Верховного Суду України,
вищих спеціалізованих судів,
Апеляційного суду України, апеляційних
та місцевих судів згідно з додатками 1-6,
які розраховано виходячи з кратності
до мінімальної заробітної плати, а
також розміри надбавок до посадових
окладів суддів за кваліфікаційні
класи.

Постановою Кабінету Міністрів
України "Питання оплати праці вищих
посадових осіб України, окремих
керівних працівників органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування та суддів" від 21 грудня
2005 року № 1243 встановлено, що для вищих
посадових осіб України, окремих
керівних працівників органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування та суддів, розміри
посадових окладів яких визначаються
залежно від кількості розмірів
мінімальної заробітної плати, зокрема,
згідно з постановою Кабінету Міністрів
України від 3 вересня 2005 року № 865 та
іншими нормативно-правовими актами,
розміри посадових окладів
встановлюються виходячи з розміру
мінімальної заробітної плати 332 грн. і в
подальшому при підвищенні мінімальної
заробітної плати перерахунок не
провадиться.

Постановою Кабінету Міністрів
України від 31 грудня 2005 року № 1310
постанову Кабінету Міністрів України
від 3 вересня 2005 року № 865 доповнено
пунктом 4-1, відповідно до положень
якого розміри посадових окладів,
передбачених цією постановою,
встановлюються виходячи з розміру
мінімальної заробітної плати 332 грн. і в
подальшому при підвищенні мінімальної
заробітної плати їх перерахунок не
провадиться.

Постановою Печерського районного
суду м. Києва від 19 березня 2007 року
визнано протиправним та скасовано
пункт 4-1 постанови Кабінету Міністрів
України "Про оплату праці та щомісячне
грошове утримання суддів" від 3 вересня
2005 року № 865.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 03 грудня 2007
року та ухвалою Вищого
адміністративного суду України від 29
жовтня 2009 року постанову Печерського
районного суду м. Києва від 19 березня 2007
року в частині визнання протиправним
та скасування пункту 4-1 постанови
Кабінету Міністрів України "Про оплату
праці та щомісячне грошове утримання
суддів" від 3 вересня 2005 року № 865
залишено без змін.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
21 травня 2008 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 19 серпня 2009
року, визнано незаконними постанови
Кабінету Міністрів України "Про
питання оплати праці вищих посадових
осіб України, окремих керівних
працівників органів державної влади і
органів місцевого самоврядування та
суддів" від 21 грудня 2005 року № 1243 в
частині встановлення розміру
посадового окладу суддям; пункт 4
постанови Кабінету Міністрів України
"Про внесення змін до постанови
Кабінету Міністрів України від 3
вересня 2005 року № 865" від 31 грудня 2005
року № 1310 та пункт 4-1 постанови
Кабінету Міністрів України "Про оплату
праці та щомісячне грошове утримання
суддів" від 3 вересня 2005 року № 865.

Постановою Вищого адміністративного
суду України від 13 квітня 2011 року
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 21 травня 2008 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 19 серпня 2009
року скасовано, у задоволенні позову
про визнання незаконними та скасування
зазначених постанов Кабінету
Міністрів України відмовлено.

Відповідно до положень частини 5
статті 124 Конституції України судові
рішення ухвалюються судами іменем
України і є обов'язковими до виконання
на всій території України.

За правилами частини 1 статті 255
Кодексу адміністративного судочинства
України постанова або ухвала суду, яка
набрала законної сили, є обов'язковою
для осіб, які беруть участь у справі, а
також для всіх органів, підприємств,
установ, організацій, посадових чи
службових осіб, інших фізичних осіб і
підлягає виконанню на всій території
України.

Враховуючи викладене, постанова
Печерського районного суду м. Києва від
19 березня 2007 року була обов'язковою з 3
грудня 2007 року (дати набрання нею
законної сили) до 1 січня 2012 року (дати
втрати чинності скасованої нею
постанови Кабміну), а постанова
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 21 травня 2008 року - з 19
серпня 2009 року (дати набрання нею
законної сили) до 13 квітня 2011 року, дати
її скасування постановою Вищого
адміністративного суду України.

Проте, постанова Печерського
районного суду м. Києва від 19 березня
2007 року не може бути підставою для
задоволення позовних вимог, оскільки
нею визнано протиправним та скасовано
лише пункт 4-1 постанови Кабінету
Міністрів України "Про оплату праці та
щомісячне грошове утримання суддів"
від 3 вересня 2005 року № 865, відповідно до
положень якого розміри посадових
окладів, передбачених цією постановою,
встановлюються виходячи з розміру
мінімальної заробітної плати 332 грн. і в
подальшому при підвищенні мінімальної
заробітної плати їх перерахунок не
провадиться.

Між тим аналогічні обмеження були
передбачені також постановою Кабінету
Міністрів України "Питання оплати
праці вищих посадових осіб України,
окремих керівних працівників органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування та суддів" від 21 грудня
2005 року № 1243, якою встановлено, що для
вищих посадових осіб України, окремих
керівних працівників органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування та суддів, розміри
посадових окладів яких визначаються
залежно від кількості розмірів
мінімальної заробітної плати, зокрема,
згідно з постановою Кабінету Міністрів
України від 3 вересня 2005 року № 865 та
іншими нормативно-правовими актами,
розміри посадових окладів
встановлюються виходячи з розміру
мінімальної заробітної плати 332 грн. і в
подальшому при підвищенні мінімальної
заробітної плати перерахунок не
провадиться. Положення зазначеної
постанови стали преамбулою постанови
Кабінету Міністрів України від 3
вересня 2005 року № 865.

Крім того, у справах щодо оскарження
нормативно-правових актів органів
виконавчої влади відповідно до
положень частини 11 статті 171 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд зобов'язаний у резолютивній
частині постанови вирішити питання не
тільки про визнання
нормативно-правового акта незаконним
або таким, що не відповідає правовому
акту вищої юридичної сили, але й
обов'язково зазначити у резолютивній
частині постанови про визнання
нормативно-правового акта нечинним.
Тобто нормативно-правовий акт у
відповідності до положень статті 171
Кодексу адміністративного судочинства
України втрачає чинність лише при
умові наявності відповідного запису
про це у резолютивній частині рішення
суду.

Постановою Печерського районного
суду м. Києва від 19 березня 2007 року
постанова Кабінету Міністрів України
від 21 грудня 2005 року № 1243 незаконною та
нечинною не визнавалась, а тому
підлягала виконанню.

Відповідно до положень пункту 2
частини 1 статті 168 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд, що ухвалив судове рішення, може за
заявою особи, яка брала участь у справі,
чи з власної ініціативи прийняти
додаткову постанову у випадку, якщо
суд, вирішивши питання про право, не
визначив способу виконання судового
рішення. Додаткова постанова у
зазначеній справі судом не приймалась.

Крім того, згідно статті 47 Бюджетного
кодексу України Кабінет Міністрів
України забезпечує виконання
Державного бюджету України.
Міністерство фінансів України
здійснює загальну організацію та
управління виконанням Державного
бюджету України, координує діяльність
учасників бюджетного процесу з питань
виконання бюджету.

Відповідно до частини 2 статті 51
Бюджетного кодексу України (в редакції
чинній на час виникнення спірних
правовідносин) розпорядники коштів
Державного бюджету України одержують
бюджетні асигнування, що є підставою
для затвердження кошторисів,
відповідно до затвердженого
бюджетного розпису. Кошторис є
основним плановим документом
бюджетної установи, який надає
повноваження щодо отримання доходів і
здійснення видатків, визначає обсяг і
спрямування коштів для виконання
бюджетною установою своїх функцій та
досягнення цілей, визначених на
бюджетний період відповідно до
бюджетних призначень.

Частиною 5 статті 51 зазначеного кодексу
встановлено, що розпорядники бюджетних
коштів, до яких відноситься і Державна
судова адміністрація України, беруть
бюджетні зобов'язання та провадять
видатки тільки в межах бюджетних
асигнувань, встановлених кошторисами.

Будь-які зобов'язання, взяті фізичними
та юридичними особами за коштами
Державного бюджету України без
відповідних бюджетних асигнувань або ж
з перевищенням повноважень,
встановлених Законом України «Про
Державний бюджет України» та Бюджетним
кодексом України, не вважаються
бюджетними зобов'язаннями. Витрати
державного бюджету на покриття таких
зобов'язань не можуть здійснюватися
(частина 6 вказаної статті).

Статтею 96 Конституції України
визначено, що Державний бюджет України
затверджується щорічно Верховною
Радою України на період з 1 січня по 31
грудня.

Таким чином, підстави для задоволення
позову відсутні, висновки суду, який
погодився з доводами позивача, є
помилковими, в той же час, позиція
апелянта є обґрунтованою.

Враховуючи викладене, оцінивши докази,
які є у справі за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні, та
враховуючи всі наведені обставини,
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції прийняв рішення з порушенням
норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 КАС України
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є зокрема:
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи;
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд першої
інстанції вважає встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання, а так
само розгляд і вирішення справи
неповноважним судом; участь в
ухваленні постанови судді, якому було
заявлено відвід на підставі обставин,
які викликали сумнів у неупередженості
судді, і заяву про його відвід визнано
судом апеляційної інстанції
обґрунтованою; ухвалення чи підписання
постанови не тим суддею, який розглянув
справу.

Оскільки судове рішення ухвалене судом
першої інстанції з порушенням норм
матеріального права, то колегія суддів
апеляційної інстанції приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню, а постанова
скасуванню.

Керуючись ст.ст. 198, 202, 205, 207, 212, 254, 267 КАС
України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Державної судової
адміністрації України на постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від 22 березня
2010 року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Апеляційного суду
Вінницької області, Державної судової
адміністрації України, Головного
управління Державного казначейства
України при Міністерстві фінансів
України, Міністерства фінансів України
про стягнення заборгованості по
заробітній платі - задовольнити.

Постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 22 березня
2010 року - скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2
відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
складання постанови в повному обсязі
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.А. Губська

Суддя
А.Б. Парінов

Суддя
О.О. Беспалов

Головуючий суддя

Губська О.А.

Судді:

Парінов А.Б.

Беспалов О.О.