Справа № 826/2561/14
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2014-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 квітня 2014 року 16:00
№ 826/2561/14
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Іщука І.О.,
розглянув у порядку письмового
провадження справу
за позовомТовариства з обмеженою
«Софіт-Люкс»доКиївської
міжрегіональної митниці Міністерства
доходів і зборів України, Головного
управління Державної казначейської
служби у м. Києвіпровизнання дій
протиправними, скасування рішення про
коригування митної вартості товарів №
100250001/2013/601000/2 від 10 грудня 2013 року та
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Софіт-Люкс» (далі по
тексту - позивач, ТОВ «Софіт-Люкс»
звернулось до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
позовом до Київської міжрегіональної
митниці Міністерства доходів і зборів
України (далі по тексту - відповідач 1,
Київська міжрегіональна митниця) та
Головного управління Державної
казначейської служби у м. Києві (далі по
тексту - відповідач 2, ГУ ДКС у м. Києві),
- визнати дії при винесені рішення
про корегування митної вартості
товарів №100250001/2013/601000/2 від 10 грудня 2013
року незаконним та протиправним;
- скасувати рішення про
коригування митної вартості товарів №
100250001/2013/601000/2 від 10 грудня 2013,
винесеного Київською міжрегіональною
митницею Міністерства доходів і зборів
- стягнути з Державного бюджету
України надмірно сплачені кошти у
податку на додану вартість.
Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідачем 1 на підставі
необґрунтованих висновків посадової
особи митного органу незаконно
застосовано резервний метод та
винесено рішення про коригування
митної вартості товарів.
Представник позивача в судовому
засіданні підтримав позовні вимоги та
просив суд задовольнити їх в повному
обсязі. В обґрунтування заявлених
позовних вимог зазначив, що позивачем
надано первинні документи, які
дозволяють визначити митну вартість
товарів за ціною договору - за основним
методом. Отже, оскаржуване рішення
відповідача є протиправними.
Представник відповідача 1 проти
задоволення позову заперечував з
огляду на те, що позивачем не надано
документів, які б дали можливість
визначити дійсну вартість товару.
Представник відповідача 2 в судове
засідання не з'явився, про час, дату та
місце судового розгляду справи був
повідомлений належним чином, докази
чого містяться в матеріалах справи.
Заяв про відкладення розгляду справи
або клопотання про розгляд справи без
його участі не надходило. Заперечень
або пояснень по суті заявлених
позовних вимог не надав.
Відповідно до частини шостої статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
У зв'язку з тим, що відсутні перешкоди
для розгляду справи у судовому
засіданні, але прибули не всі особи, які
беруть участь у справі, хоча і були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового розгляду, а також
зважаючи на відсутність потреби
заслухати свідка чи експерта, суд
дійшов висновку про можливість
розгляду справи у письмовому
Розглянувши подані сторонами
документи, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд,
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Софіт-Люкс» є
юридичною особою, яка здійснює
господарську діяльність, у тому числі
зовнішньоекономічну, пов'язану,
зокрема, з зовнішньою торгівлею
світлотехнічною продукцією.
2 квітня 2012 року між позивачем
(Покупець) та Компанією «ZHEJIANG FIRSD GROUP CO
LTD» (продавець) укладено
зовнішньоекономічний контракт №SMA16,
відповідно до умов якого, Продавець
зобов'язується поставити, а Покупець
зобов'язується прийняти та оплатити
товар за кількістю, асортиментом і
вартістю узгоджений Сторонами в
Інвойсі щодо кожної поставки.
Відповідно до розділу 2 названого
контракту, ціни на кожну окрему партію
товару визначені в Інвойсі,
встановлені в доларах США, а загальна
вартість контракту вкладається з
сумарної вартості всіх партій поставки
товару, що поставляються протягом
терміну дії контракту і становить
5000000,00 доларів США.
Згідно з пунктом 3.1. контракту №SMA16
оплата за товар здійснюється Покупцем
після його надходження на склад
останнього протягом 60 днів шляхом
банківського переказу грошових коштів
на банківський рахунок Продавця.
У грудні 2013 року на адресу ТОВ
«Софіт-Люкс» надійшов вантаж -
світильники побутові електричні, які
підвішуються або закріплюються на
стелі, внутрішні, з комбінованих
матеріалів (металеві сплави, пластик),
призначені для використання з
газорозрядними лампами, та не містять
телерадіоприймачів та/або
телерадіопередавачів, не для
вибухонебезпечних середовищ: WPF HF ECO 2x36W
(IP65) - 5412 шт. Країна виробництва CN.
Торговельна марка MAGNUM. Виробник "NINGBO
JIANGBEI ELEX IMP.&EXP. CO., LTD. за ціною 5,38 доларів
США за 1 шт., який був заявлений
позивачем до митного оформлення.
10 грудня 2013 року М/п «Захід» Київської
міжрегіональної митниці було винесено
рішення про коригування митної
вартості товару № 100250001/2013/601000/2 та
надано картку відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформленні
випуску чи пропуску товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення № 100250001/2013/00025, яким було
збільшено митну вартість товару на
10790,55 грн. та донараховано податок на
додану вартість в розмірі 15139,32 грн. і
мито у розмірі 3604,60 грн.

Передумовою для прийняття зазначеного
рішення стало те, що документи, подані
декларантом для підтвердження
заявленої митної вартості містять
розбіжності.

Позивач, не погоджуючись з прийнятим
відповідачем рішенням про коригування
митної вартості товарів, звернувся до
Окружного адміністративного суду м.
Києва з позовом до Київської
міжрегіональної митниці Міністерства
доходів і зборів України про його
скасування.

Досліджуючи надані сторонами докази,
аналізуючи наведені міркування та
заперечення, оцінюючи їх в сукупності,
суд бере до уваги наступне.

Відповідно до статті 9 Конституції
України чинні міжнародні договори,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України, є частиною
національного законодавства України.

Згідно з пунктом 2 параграфу (а) статті
VII Генеральної угоди з тарифів і
торгівлі 1994 року оцінка імпортованого
товару для митних цілей повинна
базуватися на дійсній вартості
імпортованого товару, на який
розраховується мито або аналогічного
товару і не повинна базуватися на
вартості товару національного
походження чи на довільній або
фіктивній вартості.

Відповідно до пункту 2 параграфу (b)
статті VII Генеральної угоди з тарифів і
торгівлі 1994 року під «дійсною
вартістю» слід розуміти ціну, за яку,
під час та в місці, визначеними
законодавством імпортуючої країни,
такий чи аналогічний товар продається
або пропонується до продажу при
звичайному ході торгівлі за умов
повної конкуренції.

Згідно з пунктом 2 параграфу (с) статті
VII Генеральної угоди з тарифів і
торгівлі 1994 року якщо дійсна вартість
не може бути визначена відповідно до
параграфу (b) цього параграфа, оцінка
для митних цілей повинна базуватися на
найближчому еквіваленті такої
вартості, який можна визначити.

Згідно з частиною першою статті 246
Митного кодексу України метою митного
оформлення є забезпечення дотримання
встановленого законодавством України
порядку переміщення товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення через митний кордон
України, а також забезпечення
статистичного обліку ввезення на митну
територію України, вивезення за її межі
і транзиту через її територію товарів.

Відповідно до частини 1 статті 248
Митного кодексу України митне
оформлення розпочинається з моменту
подання митному органу декларантом або
уповноваженою ним особою митної
декларації або документа, який
відповідно до законодавства її
замінює, та документів, необхідних для
митного оформлення, а в разі
електронного декларування - з моменту
отримання митним органом від
декларанта або уповноваженої ним особи
електронної митної декларації або
електронного документа, який
відповідно до законодавства замінює
митну декларацію.

Згідно із частиною 1 статті 257 Митного
кодексу України декларування
здійснюється шляхом заявлення за
встановленою формою (письмовою, усною,
шляхом вчинення дій) точних відомостей
про товари, мету їх переміщення через
митний кордон України, а також
відомостей, необхідних для здійснення
їх митного контролю та митного
оформлення. При застосуванні письмової
форми декларування можуть
використовуватися як електронні
документи, так і документи на
паперовому носії.

Відповідно до частини 6 статті 264
Митного кодексу України митна
декларація приймається для митного
оформлення, якщо вона подана за
встановленою формою, підписана особою,
яка її подала, і перевіркою цієї
декларації встановлено, що вона
містить всі необхідні відомості і до
неї додано всі документи, визначені цим
Кодексом. Факт прийняття митної
декларації засвідчується посадовою
особою митного органу, яка її прийняла,
шляхом проставлення на ній відбитка
відповідного митного забезпечення та
інших відміток (номера декларації, дати
та часу її прийняття тощо), у тому числі
з використанням інформаційних
технологій.

Відповідно до частини 1 статті 337
Митного кодексу України перевірка
документів та відомостей, які
відповідно до статті 335 цього Кодексу
подаються митним органам під час
переміщення товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
через митний кордон України,
здійснюється візуально, із
застосуванням інформаційних
технологій (шляхом проведення
формато-логічного контролю, контролю
співставлення, контролю із
застосуванням системи управління
ризиками) та в інші способи,
передбачені цим Кодексом.

Митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, в силу приписів статті 49
Митного кодексу України є вартість
товарів, що використовується для
митних цілей, яка базується на ціні, що
фактично сплачена або підлягає сплаті
за ці товари.

Частиною 1 статті 51 Митного кодексу
України встановлено, що митна вартість
товарів, що переміщуються через митний
кордон України, визначається
декларантом відповідно до норм цього
Кодексу.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті
52 Митного кодексу України декларант
або уповноважена ним особа, які
заявляють митну вартість товару,
зобов'язані подавати органу доходів і
зборів достовірні відомості про
визначення митної вартості, які
повинні базуватися на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
піддаються обчисленню.

У випадках, визначених цим Кодексом,
для заявлення митної вартості товарів,
що переміщуються через митний кордон
України відповідно до митного режиму
імпорту, органу доходів і зборів, який
проводить митне оформлення цих
товарів, разом з митною декларацією та
іншими необхідними для митного
оформлення зазначених товарів
документами в установленому порядку
подається декларація митної вартості
(частина 4 статті 52 Митного кодексу
України).

Відповідно до частини 1 статті 57
Митного кодексу України визначення
митної вартості товарів, які ввозяться
в Україну відповідно до митного режиму
імпорту, здійснюється за такими
методами:

1) основний - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: а) за ціною договору щодо
ідентичних товарів; б) за ціною
договору щодо подібних (аналогічних)
товарів; в) на основі віднімання
вартості; г) на основі додавання
вартості (обчислена вартість); ґ)
резервний.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).

При цьому, кожний наступний метод
застосовується лише у разі, якщо митна
вартість товарів не може бути
визначена шляхом застосування
попереднього методу відповідно до норм
цього Кодексу (частини 2-3 статті 57
Митного кодексу України).

Відповідно до положень частини 4 та 5
статті 58 Митного кодексу України
визначено, що митною вартістю товарів,
які ввозяться на митну територію
України відповідно до митного режиму
імпорту, є ціна, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за товари,
якщо вони продаються на експорт в
Україну, скоригована в разі потреби з
урахуванням положень частини десятої
цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті, - це загальна сума всіх
платежів, які були здійснені або
повинні бути здійснені покупцем
оцінюваних товарів продавцю або на
користь продавця через третіх осіб
та/або на пов'язаних із продавцем осіб
для виконання зобов'язань продавця.

Розрахунки згідно із цією статтею
робляться лише на основі об'єктивних
даних, що підтверджуються
документально та піддаються
обчисленню (частина 9 статті 58 Митного
кодексу України).

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 58 Митного
кодексу України метод визначення
митної вартості за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які ввозяться
на митну територію України відповідно
до митного режиму імпорту,
застосовується у разі, якщо:

1) немає жодних обмежень щодо прав
покупця (імпортера) на використання
оцінюваних товарів, за винятком тих, що:

а) встановлюються законом чи
запроваджуються органами державної
влади в Україні;

б) обмежують географічний регіон, у
якому товари можуть бути перепродані
(відчужені повторно);

в) не впливають значною мірою на
вартість товару;

2) щодо продажу оцінюваних товарів або
їх ціни відсутні будь-які умови або
застереження, які унеможливлюють
визначення вартості цих товарів;

3) жодна частина виручки від будь-якого
подальшого перепродажу, розпорядження
або використання товарів покупцем не
надійде прямо чи опосередковано
продавцеві, якщо тільки не буде
зроблено відповідне коригування з
урахуванням положень частини десятої
цієї статті;

4) покупець і продавець не пов'язані між
собою особи або хоч і пов'язані між
собою особи, однак ці відносини не
вплинули на ціну товарів.

Відповідно до частини 2 та 3 статті 58
Митного кодексу України метод
визначення митної вартості товарів за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні.

У разі якщо митна вартість не може бути
визначена за основним методом,
застосовуються другорядні методи,
зазначені у пункті 2 частини першої
статті 57 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 53
Митного кодексу України у випадках,
передбачених цим Кодексом, одночасно з
митною декларацією декларант подає
органу доходів і зборів документи, що
підтверджують заявлену митну вартість
товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну
вартість товарів, є: 1) декларація
митної вартості, що подається у
випадках, визначених у частинах п'ятій
і шостій статті 52 цього Кодексу, та
документи, що підтверджують числові
значення складових митної вартості, на
підставі яких проводився розрахунок
митної вартості; 2)
зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо
рахунок сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; 5) за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару; 6)
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів; 7) копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

Забороняється вимагати від декларанта
або уповноваженої ним особи будь-які
інші документи, відмінні від тих, що
зазначені в цій статті (частина 5 статті
57 цього Кодексу).

З аналізу наведених вище правових норм
вбачається, що Митним кодексом України
передбачено вичерпний перелік
документів, що подається декларантом
митному органу для підтвердження
заявленої митної вартості товарів та
обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондується з
положеннями статті 318 Митного кодексу
України, якою встановлено, що митний
контроль має передбачати виконання
митними органами мінімуму митних
формальностей, необхідних для
забезпечення додержання законодавства
України з питань державної митної
справи.

Крім того, це узгоджується з
визначеними у статті 8 Митного кодексу
України принципами здійснення
державної митної справи на засадах
законності та презумпції
невинуватості, єдиного порядку
переміщення товарів, транспортних
засобів через митний кордон України,
спрощення законної торгівлі,
заохочення доброчесності.

Частиною 3 статті 53 Митного кодексу
України передбачено обов'язок
декларанта подавати додаткові
документи (за наявності) до визначеного
частиною другою цієї статті загального
переліку. При цьому такий обов'язок
виникає у декларанта виключно у разі,
якщо документи, зазначені у частині
другій цієї статті, містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари.

У такому випадку декларант або
уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу зобов'язані
протягом 10 календарних днів надати (за
наявності): 1) договір (угоду, контракт)
із третіми особами, пов'язаний з
договором (угодою, контрактом) про
поставку товарів, митна вартість яких
визначається; 2) рахунки про здійснення
платежів третім особам на користь
продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); 3)
рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту); 4) виписку з бухгалтерської
документації; 5) ліцензійний чи
авторський договір покупця, що
стосується оцінюваних товарів та є
умовою продажу оцінюваних товарів; 6)
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару; 7) копію
митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

Згідно з частинами 4 та 5 статті 54
Митного кодексу України, митний орган
під час здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів зобов'язаний, зокрема,
здійснювати контроль заявленої
декларантом або уповноваженою ним
особою митної вартості товарів шляхом
перевірки числового значення
заявленої митної вартості, наявності в
поданих зазначеними особами
документах усіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари.

Контроль правильності визначення
митної вартості товарів за основним
методом - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється митним органом
шляхом перевірки розрахунку,
здійсненого декларантом, за
відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині 1 статті 58 цього Кодексу
(частина 2 статті 54 Митного кодексу
України).

Послідовність дій посадових осіб
митного органу при здійсненні контролю
за правильністю визначення митної
вартості товарів під час здійснення їх
митного контролю та митного оформлення
визначено Методичними рекомендаціями
щодо роботи посадових осіб митних
органів з аналізу, виявлення та оцінки
ризиків при здійсненні контролю
правильності визначення митної
вартості товарів, які переміщуються
через митний кордон України,
затвердженими наказом Державної
митної служби України від 13.07.2012 № 362
(далі - Методичні рекомендації).

Згідно з приписами пункту 6 Розділу ІІ
вказаних Методичних рекомендацій, при
перевірці розрахунку, здійсненого
декларантом або уповноваженою ним
особою при визначенні митної вартості
товарів за основним методом, та
чисельного значення заявленої митної
вартості, зокрема, аналізується:
включення всіх складових митної
вартості; включення всіх платежів, які
відповідають вимогам, встановленим
частинами п'ятою - восьмою статті 58
Кодексу, до ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті;
наявність помилок при перенесенні
відомостей з документів, які
підтверджують митну вартість товарів,
до митної декларації та/або до
декларації митної вартості; наявність
арифметичних помилок в митній
декларації, декларації митної вартості
або документах, які підтверджують
митну вартість товарів; наявність
помилок при перерахунку сум в
іноземній та/або національній валютах;
наявність помилок при здійсненні
нарахувань (наприклад, знижок);
наявність помилок при перерахуванні
одиниць виміру оцінюваного товару на
одиниці виміру товару відповідно до
Митного тарифу України.

При перевірці розрахунку та числового
значення заявленої митної вартості
товарів здійснюється перевірка
наявності у підтверджуючих документах
всіх відомостей в кількісному виразі,
використаних при обчисленні митної
вартості, а саме: ДМВ (якщо ДМВ
подається); митній декларації графи 12,
20, 22, 31 (в частині зазначення
характеристик товару, які впливають
виключно на рівень його митної
вартості), 42, 43, 44 (в частині наявності
реквізитів документів, які
підтверджують митну вартість товарів),
45, 46; документах, поданих для здійснення
митного контролю та митного оформлення
товарів, для декларування яких не
застосовується митна декларація (в
частині зазначення характеристик
товару, які впливають виключно на
рівень його митної вартості);
рахунку-фактурі або іншому документі,
який визначає вартість товару (пункт 7
Розділу ІІ Методичних рекомендацій).

Отже, митні органи мають виключну
компетенцію в питаннях перевірки,
контролю правильності обчислення
декларантом та визначення митної
вартості.

Відповідно до частини 6 статті 54
Митного кодексу України митний орган
може відмовити у митному оформленні
товарів за заявленою декларантом або
уповноваженою ним особою митною
вартістю виключно за наявності
обґрунтованих підстав вважати, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів, у разі: невірно
проведеного декларантом або
уповноваженою ним особою розрахунку
митної вартості; неподання декларантом
або уповноваженою ним особою
документів згідно з переліком та
відповідно до умов, зазначених у
частинах другій - четвертій статті 53
цього Кодексу, або відсутності у цих
документах всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари; невідповідності обраного
декларантом або уповноваженою ним
особою методу визначення митної
вартості товару умовам, наведеним у
Главі 9 цього Кодексу; надходження до
митного органу документально
підтвердженої офіційної інформації
митних органів інших країн щодо
недостовірності заявленої митної
вартості.

Аналіз положень частини 3 статті 53,
частин 2, 4 - 6 статті 54, статті 58 Митного
кодексу України та пунктів 6, 7
Методичних рекомендацій надає
підстави для висновку про те, що митний
орган при здійсненні контролю за
правильністю визначення митної
вартості зобов'язаний перевірити
складові числового значення митної
вартості, правильність розрахунку,
здійсненого декларантом, упевнитись в
достовірності та точності заяв,
документів чи розрахунків, поданих
декларантом, а також відсутності
обмежень для визначення митної
вартості за ціною договору, наведених у
статті 58 Митного кодексу України.

При цьому, митний орган має право
відійти від наведених вище
законодавчих обмежень, пов'язаних з
перевіркою основного переліку
документів, які підтверджують митну
вартість товарів, та витребувати від
декларанта додаткові документи лише у
тому випадку, якщо надані декларантом
документи містять розбіжності, наявні
ознаки підробки або ці документи не
містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, тобто не
дозволяють митному органу законно
здійснити визначений законом мінімум
митних формальностей, необхідних для
забезпечення додержання законодавства
України з питань державної митної
справи для розмитнення
задекларованого товару.

Частиною 3 статті 54 Митного кодексу
України встановлено, що за
результатами здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів митний орган визнає
заявлену декларантом або
уповноваженою ним особою митну
вартість чи приймає письмове рішення
про її коригування відповідно до
положень статті 55 цього Кодексу.

Прийняте митним органом письмове
рішення про коригування заявленої
митної вартості товарів має містити,
зокрема, обґрунтування причин, через
які заявлену декларантом митну
вартість не може бути визнано та
обґрунтування числового значення
митної вартості товарів, скоригованої
митним органом, та фактів, які вплинули
на таке коригування (частина 2 статті 55
Митного кодексу України).

Як встановлено судом, позивачем під час
митного оформлення М/п «Західний»
Київської міжрегіональної митниці,
разом із митною декларацією №
100250001/2013/078771 було подано наступні
документи:

· інвойс від 23 жовтня 2013 року
№2013F03А78А;

· пакувальний лист від 23 жовтня 2013
року №2013F03А78А;

· коносамент від 29 жовтня 2013 року
№ZENNLAQB343366;

· CMR від 09 грудня 2013 року №2027;

· контракт від 02.04.2012 №SMA16;

· додаткова угода від 18.02.2013 №1 та
від 19.07.2013 №2;

· договір про
транспортно-експедиційні послуги від 08
січня 2013 року №08/01/2013;

· рахунок-фактура на
транспортно-експедиційні послуги від 25
листопада 2013 року №HВ0118;

· додаткова угода №1 до договору про
транспортно-експедиційні послуги від 08
січня 2013 року №08/01/2013 від 20 травня 2013
року;

· довідка про транспортні витрати
та відсутність страхування від 02
грудня 2013 року б/н;

· сертифікат походження №CCPIT130759943;

· висновок про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлений
спеціалізованою експертною
організацією від 09.08.2013 №В-4066/3;

· калькуляція від виробника;

· сторінки каталогу виробника;

· прайс-лист виробника та
продавця.

За результатами вивчення поданих
позивачем документів, відповідачем 1
витребувано додаткові документи для
підтвердження митної вартості
ввезеного товару, зокрема:

· договір (угоду, контракт) із
третіми особами, пов'язаний з договором
(угодою, контрактом) про поставку
товарів, митна вартість яких
визначається;

· рахунки про здійснення платежів
третім особам;

· копію митної декларації країни
відправлення;

· інші документи для
підтвердження заявленої митної
вартості товару.

Листом від 10 грудня 2013 року товариство
повідомило контролюючого суб'єкта про
подання всіх наявних у нього
документів для проведення митного
оформлення товару. Інші документи,
зазначені митницею, на думку позивача,
не є обов'язковими оскільки не
передбачені умовами контракту.

Натомість незважаючи на надання
позивачем всіх необхідних документів
для визначення митної вартості товару,
відповідачем було прийнято рішення про
коригування митної вартості товарів та
винесено картку відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформленні
випуску чи пропуску товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення.

Як вже зазначалось підставою для
прийняття оскаржуваного рішення стало
те, що документи надані декларантом
для підтвердження заявленої митної
вартості товарів відповідно до частини
2 статті 53 Митного кодексу України
містять розбіжності, а саме:

- відповідно до поданих
товариством документів виробником
товару є фірма «NINGBO JIANGBEI ELEX IMP.&EXP. CO., LTD»,
а контракт від 02 квітня 2012 року №SMA16
укладено з «ZHEJIANG FIRSD GROUP CO LTD». В той же
час в графі 44 ЕМД від 10 грудня 2013 року
№100250000/2013/078771 зазначено, що поставка
товарів здійснюється згідно з
контрактом від виробника товарів;

- у наданому прайс-листі виробника
вказано асортимент, ціну товару, що
стосується конкретної поставки, але
суперечить суті прайс-листа, який
адресовано необмеженій кількості
потенційних покупців. Тобто декларант
наддав цінову пропозицію на дану
поставку надану виробником товару;

- не надано додаткових документів на
письмову вимогу органу доходів і
зборів згідно статті 53 Митного кодексу
України.

З рішення про коригування митної
вартості товарів вбачається, що митна
вартість товару визначена із
застосуванням методу 6 (резервний
метод). Попередні методи не
застосовувалися.

Метод 1 - відповідно до вимог частини 2
статті 58 Митного кодексу України;

Методи 2, 3 - у зв'язку з відсутністю
цінової інформації на ідентичні та
подібні (аналогічні) товари;

Методи 4, 5 - через відсутність основи
для віднімання (додавання) вартості.

Крім того, проведено процедуру
консультацій між митним органом та
декларантом з метою обґрунтованого
вибору підстав для визначення митної
вартості товарів.

Позивачем згідно частини 7 статті 55
Митного кодексу України було надано
забезпечення сплати різниці між сумою
митних платежів, обчисленою згідно з
митною вартістю товарів, визначеною
декларантом або уповноваженою ним
особою та сумою митних платежів,
обчисленою згідно з митною вартістю
товарів, визначеною митним органом,
шляхом надання гарантій, відповідно до
розділу Х Митного кодексу України, та
відповідно випущено товар у вільний
обіг.

Разом з тим, суд звертає увагу, що
надання додаткових документів є
необхідним у разі потреби в
підтвердженні задекларованої
декларантом митної вартості товару за
першим методом, викликаної
обґрунтованими сумнівами митного
органу в достовірності відомостей, які
містяться в поданих до митного
оформлення товару документах.

Так, посилання митного органу на
розбіжність в тому, що виробником
товарів, які підлягають митному
оформленню є фірма «NINGBO JIANGBEI ELEX IMP.&EXP. CO.,
LTD», а контракт укладений між позивачем
та «ZHEJIANG FIRSD GROUP CO LTD», не ставить під
сумнів достовірність і точність
відомостей про вартість товару, з
огляду на те, що в підпункті 4.14 пункту 4
контракту від 02 квітня 2012 року №SMA16
зазначено, що всі товари, які продавець
постачає покупцю, виготовляються на
підприємстві «NINGBO JIANGBEI ELEX IMP.&EXP. CO., LTD».

Твердження відповідача 1 щодо
неприйнятності наданого позивачем
прайс-листа, суд також вважає
помилковим, оскільки до його
повноважень не належить надання оцінки
такому документу щодо його суті.

Проаналізувавши оскаржуване рішення,
суд зазначає, що відповідачем не
зазначено жодного джерела інформації,
яке стало підставою для коригування
митної вартості товару, передбаченого
Правилами заповнення рішення про
коригування митної вартості товарів,
затверджених наказом Міністерства
фінансів України від 24.05.2012 р. № 598.

Слід також зазначити, що переконливих
аргументів, які б викликали
обґрунтовані сумніви в достовірності
проведеного позивачем розрахунку
митної вартості товару за ціною
договору, відповідачем не наведено.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає,
подані декларантом позивача основні та
додаткові документи необхідно вважати
належними та достатніми для
підтвердження та визначення митної
вартості товару.

Отже, подані позивачем основні та
додаткові документи, що підтверджують
митну вартість товару містять усю
необхідну інформацію про вартість
товару та транспортних послуг, а також
реквізити, необхідні для ідентифікації
товару.

Разом з тим, відповідачем не доведено
та не надано жодних переконливих
доказів того, що документи, подані
позивачем до митного оформлення є
недостатніми чи такими, що у своїй
сукупності викликають сумнів у
достовірності наданої інформації.

Щодо визначення відповідачем вартості
оцінюваного товару порівняно з
вартістю подібних (аналогічних)
товарів згідно з МД від 09 листопада 2013
року №305090000/2013/018392, що є вищою за
контрактну ціну оцінюваних товарів, то
сама по собі різниця між вартістю
подібних (аналогічних) товарів не
свідчить про наявність порушень з боку
декларанта і не призводить до
автоматичного збільшення митної
вартості товарів, адже законодавство
таких підстав прямо не встановлює, тому
не є перешкодою для застосування
першого методу визначення митної
вартості товару.

За таких обставин, висновок митного
органу про неможливість визначення
митної вартості товару за ціною
договору щодо товарів, які
імпортуються (вартості операції), суд
вважає необґрунтованим, а застосування
резервного методу неправомірним.

Статтею 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Виходячи з того, що твердження митного
органу про неможливість застосування
обраного позивачем методу визначення
митної вартості товару за ціною
договору щодо товарів, які
імпортуються (вартості операції), є
необґрунтованим та безпідставним, а
документи, подані позивачем до митного
органу, відповідають вимогам чинного
законодавства, необхідним для надання
їм юридичної сили та доказовості, а,
отже, і підтверджують заявлені
позивачем відомості про митну вартість
товарів, суд приходить до висновку, що
визначення відповідачем митної
вартості товару та коригування її у
сторону збільшення за резервним
методом здійснено з порушенням вимог
митного законодавства України, що є
підставою для визнання дій при
прийнятті такого рішення
протиправними та скасування
оскаржуваного рішення.

Такі висновки суду узгоджуються з
позицією Київського апеляційного
адміністративного суду, викладеною в
ухвалах від 06 березня 2014 року у справі
№826/17339/13-а та від 30 січня 2014 року у
справі №826/15327/13-а.

Разом з тим, вимога щодо стягнення
надміру сплачених сум мита та податку
на додану вартість, на думку суду, не
підлягає задоволенню, з огляду на
наступне.

Так, за правилами статті 54 Митного
кодексу України митний орган здійснює
контроль правильності визначення
митної вартості товарів згідно з
положеннями цього Кодексу. Відповідно
до частини 6 статті 54 Митного кодексу
України митний орган може відмовити у
митному оформленні товарів за
заявленою декларантом або
уповноваженою ним особою митною
вартістю виключно за наявності
обґрунтованих підстав вважати, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів, у разі: невірно
проведеного декларантом або
уповноваженою ним особою розрахунку
митної вартості; неподання декларантом
або уповноваженою ним особою
документів згідно з переліком та
відповідно до умов, зазначених у
частинах 2 - 4 статті 53 цього Кодексу, або
відсутності у цих документах всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари; невідповідності
обраного декларантом або
уповноваженою ним особою методу
визначення митної вартості товару
умовам, наведеним у Главі 9 цього
Кодексу; надходження до митного органу
документально підтвердженої офіційної
інформації митних органів інших країн
щодо недостовірності заявленої митної
вартості.

Аналіз положень статті 54 Митного
кодексу України та Методичних
рекомендацій, дає підстави для
висновку, що питання контролю
правильності обчислення декларантом
митної вартості, як і визначення методу
її обчислення у встановленому законом
порядку в разі виникнення
обґрунтованого сумніву, відносяться до
виключної компетенції митних органів.

Отже, суд встановивши протиправність
рішень митного органу про визначення
митної вартості товару за тим чи іншим
методом, не вправі підміняти митний
орган, стягуючи з державного бюджету
надмірно сплачену з такої вартості
суму податку на додану вартість,
фактично визначаючи при цьому інший
метод обчислення митної вартості.

Разом з тим, повернення платникам
податків митних та інших платежів,
помилково та/або надмірно сплачених до
бюджету, контроль за справлянням яких
покладено на митні органи здійснюється
у порядку, визначеному Державною
митною службою України та Державним
казначейством України.

Така правова позиція узгоджується з
позицією Верховного Суду України,
викладеною у постанові від 17 грудня 13
року у справі за позовом ПП «СПС» до
Харківської обласної митниці,
Головного управління Державного
казначейства України в Харківській
області, за участю прокурора
Київського району м. Харкова про
визнання протиправним і скасування
рішення, стягнення суми.

Крім того, суд вважає за необхідне
зазначити, що позивач не звертався до
відповідача із заявою про повернення
надмірно сплачених сум податків, а тому
не вбачає порушень прав позивача.

З огляду на вищезазначене, суд
приходить до висновку, що в задоволенні
цієї частини позовних вимог слід
відмовити.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 71 КАС
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до частини 3 статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 160-163, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов Товариства з обмеженою
відповідальністю «Софіт-Люкс»
задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Київської
міжрегіональної митниці Міністерства
доходів і зборів України при винесенні
рішення про корегування митної
вартості товарів № 100250001/2013/601000/2 від 10
грудня 2013 року.

3. Визнати протиправним та скасувати
рішення про коригування митної
вартості товарів № 100250001/2013/601000/2 від 10
грудня 2013 року, винесене М/п «Західний»
Київської міжрегіональної митниці
Міністерства доходів і зборів України.

4. В іншій частині позовних вимог
відмовити.

5. Судові витрати в сумі 73 (сімдесят три)
гривні 08 копійок присудити на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Софіт-Люкс» за
рахунок Державного бюджету України.

6. Покласти на відповідний підрозділ
Державної казначейської служби
України виконання постанови суду в
частині стягнення судових витрат за
рахунок бюджетних асигнувань
Київської міжрегіональної митниці
Міністерства доходів і зборів України
(бул. Івана Лепсе, 8 -А, м. Київ, 03680, ).

7. Стягнути решту суми судового збору у
розмірі 1 644 (одна тисяча шістсот сорок
чотири) грн. 33 коп. на користь Окружного
адміністративного суду м. Києва
(розрахунковий рахунок №4007,
отримувач платежу УДКСУ у Печерському
районі м. Києва, код 38004897, МФО 820019, банк
одержувача ГУ ДКСУ у місті Києві, код
класифікації доходів бюджету 22030001 із
рахунків Товариства з обмеженою
відповідальністю «Софіт-Люкс» (код
32591365, вул. Віскозна, 17, корпус 93-А, м.
Київ, 02094).

8. Зобов'язати Державну податкову
інспекцію у Деснянському районі ГУ
Міндоходів у м. Києві здійснити
стягнення судового збору у розмірі 1
644,30 грн. з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Софіт-Люкс» (код
32591365, вул. Віскозна, 17, корпус 93-А, м.
Київ, 02094).

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства
України набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів з дня її отримання особою, яка
оскаржує постанову, за правилами,
встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
І.О. Іщук