Справа № 2а-1752/10/2570
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2014 року
м. Київ К/9991/18649/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Голубєвої Г.К.

Карася О.В.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Варвинської міжрайонної державної
податкової інспекції Чернігівської
області

на постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 15 березня
2011 року

у справі № 2а-1752/10/2570

за позовом Варвинської міжрайонної
державної податкової інспекції
Чернігівської області

до Закритого акціонерного товариства
«Прогрес»

про стягнення заборгованості з податку
з доходів фізичних осіб, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Чернігівського
окружного адміністративного суду від 02
липня 2010 року позов Варвинської
міжрайонної державної податкової
інспекції Чернігівської області (далі -
Варвинська МДПІ Чернігівської області;
позивач) до Закритого акціонерного
товариства «Прогрес» (далі - ЗАТ
«Прогрес»; відповідач) задоволено.
Стягнуто із ЗАТ «Прогрес» суму
утриманого та нарахованого, але
несплаченого (неперерахованого) до
бюджету податку з доходів фізичних
осіб за третій - четвертий квартали 2008
року та перший, другий, третій,
четвертий квартали 2009 року в розмірі 348
893,15 грн.

Рішення суду першої інстанції
мотивовано встановленим контролюючим
органом під час проведення перевірки
фактом неперерахування відповідачем
до бюджету утриманого із заробітної
плати працівників податку з доходів
фізичних осіб.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, відповідач оскаржив
її в апеляційному порядку.

Постановою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 15 березня 2011 року
апеляційну скаргу ЗАТ «Прогрес»
задоволено. Постанову Чернігівського
окружного адміністративного суду від 02
липня 2010 року скасовано. Прийнято нову
постанову, якою в задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним
судовим рішенням у справі, Варвинська
МДПІ Чернігівської області оскаржила
його в касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі, з
посиланням на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального права ставиться питання
про скасування постанови Київського
апеляційного адміністративного суду
від 15 березня 2011 року та залишення без
змін постанови Чернігівського
окружного адміністративного суду від 02
липня 2010 року.

В запереченні на касаційну скаргу
відповідач просить залишити її без
задоволення, в рішення суду
апеляційної інстанції - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційну скаргу слід
відхилити, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що позивачем проведено
планову виїзну перевірку ЗАТ «Прогрес»
з питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01 липня 2007 року по 30 червня
2008 року, за результатами якої
складено акт № 313/2300/24836128 від 20
листопада 2008 року.

Перевіркою встановлено наявність у
відповідача заборгованості з податку з
доходів фізичних осіб у розмірі 330 331,07
грн. В свою чергу, на момент звернення
контролюючого органу з позовом до суду
податковий борг товариства із
вказаного податку становив 348 893,15 грн.

Відмовляючи в задоволенні
адміністративного позову, суд
апеляційної інстанції виходив з
наступних мотивів, з якими
погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до пункту 1.15 статті 1 Закону
України від 22 травня 2003 року №
889-IV «Про податок з доходів фізичних
осіб» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин; далі
- Закон № 889-IV) податковим агентом є
юридична особа (її філія, відділення,
інший відокремлений підрозділ) або
фізична особа чи представництво
нерезидента - юридичної особи, які
незалежно від їх
організаційно-правового статусу та
способу оподаткування іншими
податками зобов'язані нараховувати,
утримувати та сплачувати цей податок
до бюджету від імені та за рахунок
платника податку, вести податковий
облік та подавати податкову звітність
податковим органам відповідно до
закону, а також нести відповідальність
за порушення норм цього Закону.

Згідно з пунктом 17.1 статті 17 Закону №
889-IV особою, відповідальною за
нарахування, утримання та сплату
(перерахування) до бюджету податку з
доходів у вигляді заробітної плати, є
працедавець (самозайнята особа), який
виплачує такі доходи на користь
платника податку (такої самозайнятої
особи).

Відповідно до преамбули Закону
України від 21 грудня 2000 року
№ 2181-III «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин; далі
- Закон № 2181-III) цей Закон є спеціальним
законом з питань оподаткування, який
установлює порядок погашення
зобов'язань юридичних або фізичних
осіб перед бюджетами та державними
цільовими фондами з податків і зборів
(обов'язкових платежів), включаючи збір
на обов'язкове державне пенсійне
страхування та внески на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, нарахування і
сплати пені та штрафних санкцій, що
застосовуються до платників податків
контролюючими органами, у тому числі за
порушення у сфері
зовнішньоекономічної діяльності, та
визначає процедуру оскарження дій
органів стягнення.

Пунктами 1.2, 1.3 статті 1 Закону № 2181-III
визначено, що податковим зобов'язанням
є зобов'язання платника податків
сплатити до бюджетів або державних
цільових фондів відповідну суму коштів
у порядку та у строки, визначені цим
Законом або іншими законами України;
податковим боргом (недоїмкою) є
податкове зобов'язання (з урахуванням
штрафних санкцій за їх наявності),
самостійно узгоджене платником
податків або узгоджене в
адміністративному чи судовому порядку,
але не сплачене у встановлений строк, а
також пеня, нарахована на суму такого
податкового зобов'язання.

Враховуючи те, що спірну суму
самостійно визначено відповідачем,
вона є податковим боргом у розумінні
пункту 1.3 статті 1 Закону № 2181-III.

Згідно з підпунктами 6.2.1, 6.2.2 пункту 6.2
статті 6 Закону № 2181-III у разі коли
платник податків не сплачує узгоджену
суму податкового зобов'язання в
установлені строки, податковий орган
надсилає такому платнику податків
податкові вимоги. Податкові вимоги
також надсилаються платникам податків,
які самостійно подали податкові
декларації, але не погасили суму
податкових зобов'язань у встановлені
законом строки, без попереднього
направлення (вручення) податкового
повідомлення.

Разом з тим, як встановлено судом
апеляційної інстанції, позивачем не
надано доказів на підтвердження вжиття
ним заходів щодо стягнення з
відповідача податкового боргу на
підставі та у черговості, встановлених
Законом № 2181-III, зокрема, на
підтвердження надіслання податкових
вимог на адресу ЗАТ «Прогрес».

За наведених обставин, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України вважає постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 15 березня 2011 року такою, що прийнята
з правильним застосуванням норм
матеріального та процесуального права,
а тому суд касаційної інстанції не
знаходить підстав, які могли б
призвести до її зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Варвинської
міжрайонної державної податкової
інспекції Чернігівської області
відхилити, а постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 15 березня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав і в
порядку, встановленими главою 3
розділу IV Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Голубєва Г.К.

Карась О.В.