Справа № 815/1401/14
Суддя: Глуханчук О. В.
Дата ухвалення: 2014-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1401/14
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2014 року
м. Одеса

Одеський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді Глуханчука О.В.,

секретар судового засідання -
Гур`єва К.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю в
Одеській області до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 про
зобов'язання знести за власний рахунок
об'єкт будівництва, -

ВСТАНОВИВ:

Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю в
Одеській області звернулась до суду з
адміністративним позовом до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 про
зобов'язання знести за власний рахунок
об'єкт будівництва, який розташований
за адресою: АДРЕСА_1.

В обгрунтування своїх позовних вимог
позивач зазначив, що за результатами
проведеної перевірки дотримання вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, державних будівельних
норм, стандартів та правил за адресою:
АДРЕСА_1 встановлено, що ФОП ОСОБА_1
здійснено будівництво майстерні по
обслуговуванню автомобілів без
реєстрації декларації про початок
виконання будівельних робіт, що є
порушенням ст. 36 Закону України «Про
регулювання містобудівної
діяльності». З огляду на зазначене, 05
лютого 2013 року Інспекцією ДАБК в
Одеській області видано відповідачу
Припис №67 про усунення порушень вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, шляхом знесення самочинно
збудованої майстерні або надання
правовстановлюючих та дозвільних
документів на будівництво.

Позивач вказує, що відповідачем вимоги
припису не виконано, що
підтверджується актом перевірки від 31
жовтня 2013 року та, у зв'язку з тим, що
об'єкт залишається самовільним
будівництвом, посилаючись на ч. 7 ст. 376
ЦК України та ст. 38 Закону України «Про
регулювання містобудівної
діяльності», позивач звернувся до суду
із зазначеним адміністративним
позовом про зобов'язання відповідача
знести за власний рахунок незаконний
об'єкт будівництва.

У судове засідання позивач не з'явився,
про дату, час і місце судового розгляду
справи повідомлений належним чином та
своєчасно, жодних клопотань чи заяв про
відкладення розгляду справи чи розгляд
справи за його відсутності до суду не
надходило.

Відповідач у судове засідання також не
з'явився, судова кореспонденція, яка
неодноразово направлялась на його
адресу, повернута до суду з відміткою
відповідальної особи поштового
зв'язку: «за закінченням терміну
зберігання». Відповідно до положень ч.11
ст. 35 КАС України, у разі повернення
поштового відправлення із повісткою,
яка не вручена адресату з незалежних
від суду причин, вважається, що така
повістка вручена належним чином.

Згідно з ч. 4 ст. 128 КАС України, у разі
неприбуття відповідача, належним чином
повідомленого про дату, час і місце
судового розгляду, без поважних причин
розгляд справи може не відкладатися і
справу може бути вирішено на підставі
наявних у ній доказів.

З урахуванням вищенаведеного, суд
дійшов висновку про можливість
розгляду справи за відсутності сторін,
які не з'явились, за наявними у справі
матеріалами.

Дослідивши матеріали справи та надані
докази, суд приходить до наступного.

Як вбачаєть з матеріалів справи, 05
лютого 2013 року головним державним
інспектором інспекційного відділу №1
інспекційного управління в Одеській
області Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю в
Одеській області Загородніковою Т.В. у
присутності фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, відповідно до статті 41 Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності» та згідно з
Порядком здійснення державного
архітектурно-будівельного контролю, на
підставі листа УМА Ізмаїльської
міської ради №248 від 07 серпня 2012 року
проведено позапланову перевірку
дотримання вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, державних
будівельних норм, стандартів та правил
ФОП ОСОБА_1; об'єкт будівництва:
будівництво майстерні по
обслуговуванню автомобілів, за
адресою: АДРЕСА_1.

За результатами перевірки
відповідачем складено Акт від 05 лютого
2013 року, відповідно до якого перевіркою
встановлено: виконання будівельних
робіт з будівництва майстерні без
реєстрації декларації про початок їх
виконання, що є порушенням ст. 36 Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності».

Також, 05 лютого 2013 року позивачем було
складено протокол про правопорушення у
сфері містобудівної діяльності, у
якому викладено ті ж порушення та
повідомлено відповідача про розгляд
справи о 10 годині 00 хвилин 08 лютого 2013
року (а.с.25-27).

З метою усунення виявлених за
результатами перевірки порушень,
позивачем було винесено припис №67 від
05 лютого 2013 року про усунення порушення
вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, будівельних
норм, державних стандартів і правил, з
вимогою у термін до 01 травня 2013 року
знести самочинно збудовану майстерню
або надати правовстановлюючі та
дозвільні документи на їх будівництво
(а.с. 23-24).

08 лютого 2013 року посадовою особою
позивача винесено постанову №21 про
накладення штрафу за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності, згідно
якої відповідача визнано винним у
вчиненні правопорушення,
передбаченого п. 4 ч. 2 ст. 2 Закону
України «Про відповідальність за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності» та накладено штраф у сумі 20
646, 00 грн. (а.с. 32).

Як вбачається з матеріалів справи, а
саме квитанції №131 від 11 лютого 2013 року,
штраф відповідачем сплачено у повному
обсязі (а.с. 35).

31 жовтня 2013 року за результатами
позапланової перевірки, проведеної з
метою контролю за виконанням ФОП
ОСОБА_1 вимог припису №67 від 05 лютого 2013
року, позивачем складено акт, яким
встановлено, що на час перевірки ФОП
ОСОБА_1 вимоги припису №67 від 05 лютого
2013 року не виконані (а.с. 9-10).

За наслідками повторної позапланової
перевірки, позивачем також складено
протокол про правопорушення у сфері
містобудівної діяльності від 31 жовтня
2013 року, яким призначено розгляд справи
о 10 годині 00 хвилин 19 листопада 2013 року
(а.с. 11-13).

Внаслідок встановлення під час
повторної перевірки факту невиконання
відповідачем вимог припису №67 від 05
лютого 2013 року, Інспекцією винесено
постанову №283 від 20 листопада 2013 року,
якою відповідача визнано винним у
вчиненні правопорушення,
передбаченого п. 1 ч. 6 ст. 2 Закону
України «Про відповідальність за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності» та накладено штраф у сумі 11
470, 00 грн. (а.с. 18).

Як вбачається з матеріалів справи,
будь-яких інших порушень у сфері
містобудівної діяльності, будівельних
норм, державних стандартів і правил,
допущених відповідачем (крім виконання
будівельних робіт з будівництва
майстерні без реєстрації декларації
про початок їх виконання, а також
невиконання припису №67 від 05 лютого 2013
року), Інспекцією встановлено не було.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно зі ст. 10 Закону України «Про
архітектурну діяльність» №687-XIV від 20
травня 1999 року, для забезпечення під
час забудови територій, розміщення і
будівництва об'єктів архітектури
додержання суб'єктами архітектурної
діяльності затвердженої містобудівної
та іншої проектної документації, вимог
вихідних даних, а також з метою захисту
державою прав споживачів будівельної
продукції здійснюється в
установленому законодавством порядку
державний архітектурно-будівельний
контроль та нагляд.

Державний архітектурно-будівельний
контроль та нагляд здійснює
центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику з питань
державного архітектурно-будівельного
контролю.

У відповідності з п. 1 Положення про
Державну архітектурно-будівельну
інспекцію України, затвердженого
Указом Президента України від 8 квітня
2011 року N 439/2011, реалізацію державної
політики з питань державного
архітектурно-будівельного контролю
забезпечує Державна
архітектурно-будівельна інспекція
України (Держархбудінспекція України).

Основними завданнями
Держархбудінспекції України є
реалізація державної політики з питань
державного архітектурно-будівельного
контролю, контролю у сфері
житлово-комунального господарства, а
саме:

здійснення в межах своїх повноважень
державного контролю за дотриманням
законодавства, стандартів, нормативів,
норм, порядків і правил із зазначених
питань;

виконання дозвільних та реєстраційних
функцій у будівництві, ліцензування
господарської діяльності, пов'язаної
зі створенням об'єктів архітектури;

внесення Міністерству регіонального
розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства
України пропозицій щодо формування
політики із відповідних питань (п. 3
Положення).

Інспекція ДАБК в Одеській області є
територіальним органом Державної
архітектурно-будівельної інспекції
України та діє відповідно до
«Положення про Інспекцію державного
архітектурно-будівельного контролю в
Одеській області», затвердженого
Наказом Державної
архітектурно-будівельної інспекції
України від 02.06.11 року № 22.

Згідно з ч. 1 ст. 41 Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
№ 3038-VI від 17 лютого 2011 року, державний
архітектурно-будівельний контроль -
сукупність заходів, спрямованих на
дотримання вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, будівельних
норм, державних стандартів і правил.

Вирішуючи спір, судом встановлено, що 30
вересня 1999 року між Ізмаїльською
міською радою (Орендодавець) і
громадянином ОСОБА_1 (Орендар) було
укладено Договір оренди землі,
відповідно до умов якого Орендодавець
надає, а Орендар приймає в строкове,
платне користування земельну ділянку
площею 0, 0032 га, яка знаходиться в
АДРЕСА_1. Земельну ділянку передано в
оренду для несільськогосподарського
використання, розміщення і
експлуатації гаража по обслуговуванню
автомобілю. Термін дії Договору 25 років
(а.с. 28-31).

Відповідно до технічного паспорту
виготовленого 06 липня 2012 року на
власника ОСОБА_1, за адресою АДРЕСА_1,
літер «А» знаходиться майстерня по
обслуговуванню автомобілів, площею 34, 4
м.кв. (кабінет - 14, 9 кв. м., майстерня 19, 5
кв. м.), 2007-го року побудови (а.с. 38-42).

Зважаючи на вимоги позивача про
зобов'язання знести вказану будівлю, як
самовільне будівництво, суд вважає за
необхідне зазначити наступне.

У відповідності до частини 1 статті 376
Цивільного кодексу України, житловий
будинок, будівля, споруда, інше
нерухоме майно вважаються самочинним
будівництвом, якщо вони збудовані або
будуються на земельній ділянці, що не
була відведена для цієї мети, або без
відповідного документа, який дає право
виконувати будівельні роботи чи
належно затвердженого проекту, або з
істотними порушеннями будівельних
норм і правил.

Частиною 1 статті 38 Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
від 17 лютого 2011 року № 3038-VI встановлено,
що у разі виявлення факту самочинного
будівництва об'єкта, перебудова якого з
метою усунення істотного відхилення
від проекту або усунення порушень
законних прав та інтересів інших осіб,
істотного порушення будівельних норм є
неможливою, посадова особа органу
державного архітектурно-будівельного
контролю видає особі, яка здійснила
(здійснює) таке будівництво, припис про
усунення порушень вимог законодавства
у сфері містобудівної діяльності,
будівельних норм, державних стандартів
і правил з визначенням строку для
добровільного виконання припису.

У разі якщо особа в установлений строк
добровільно не виконала вимоги,
встановлені у приписі, орган
державного архітектурно-будівельного
контролю подає позов до суду про
знесення самочинно збудованого об'єкта
та компенсацію витрат, пов'язаних з
таким знесенням.

Підстави для знесення об'єкта
самовільного будівництва визначені у
частинах 4, 7 статті 376 Цивільного
кодексу України.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги,
посилається на ч. 7 ст. 376 Цивільного
кодексу України, відповідно до якої у
разі істотного відхилення від проекту,
що суперечить суспільним інтересам або
порушує права інших осіб, істотного
порушення будівельних норм і правил
суд за позовом відповідного органу
державної влади або органу місцевого
самоврядування може постановити
рішення, яким зобов'язати особу, яка
здійснила (здійснює) будівництво,
провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є
неможливим або особа, яка здійснила
(здійснює) будівництво, відмовляється
від її проведення, таке нерухоме майно
за рішенням суду підлягає знесенню за
рахунок особи, яка здійснила (здійснює)
будівництво. Особа, яка здійснила
(здійснює) самочинне будівництво,
зобов'язана відшкодувати витрати,
пов'язані з приведенням земельної
ділянки до попереднього стану.

Зі змісту наведених законодавчих
приписів слідує, що для прийняття
рішення про знесення об'єкта
будівництва, слід обов'язково
встановити наявність умов,
передбачених ст.376 Цивільного кодексу
України, а саме: істотне відхилення від
проекту; суперечність суспільним
інтересам або порушення права інших
осіб; істотного порушення будівельних
норм і правил; неможливість проведення
перебудови об'єкта з метою усунення
порушень або відмова особи від її
проведення.

Однак, як вбачається з матеріалів
справи, вимога про знесення
відповідачем об'єкту будівництва
(майстерні по обслуговуванню
автомобілів), розташованого за адресою:
АДРЕСА_1, обґрунтовується позивачем
виключно виконанням будівельних робіт
без реєстрації декларації про початок
їх виконання, а також фактом
невиконання припису №67 від 05 лютого 2013
року про самостійне знесення вказаної
будови.

При цьому, суд вважає за необхідне
зазначити, що вимога припису №67 від 05
лютого 2013 року, яким відповідача
зобов'язано знести самочинно збудовану
майстерню, суперечить положенням ч. 7
ст. 376 Цивільного кодексу України,
оскільки знесенню самочинного
будівництва передує прийняття судом
рішення про зобов'язання особи, яка
здійснила (здійснює) будівництво,
провести відповідну перебудову
житлового будинку.

Крім того, згідно з абз. 2 ч. 7 ст. 376
Цивільного кодексу України, об'єкт
самочинного будівництва підлягає
знесенню виключно за рішенням суду.

Таким чином, припис позивача, сам по
собі не є тим актом, який може бути
законною підставою для примусового
знесення такого будівництва і його
слід вважати таким, що винесений із
перевищенням повноважень та
компетенції контролюючого органу.

У пункті 5 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 6 від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)» зазначено, що при
розгляді позовів про знесення
самочинно збудованого об'єкта
нерухомості суди мають встановлювати,
чи було видано особі, яка здійснила
самочинне будівництво, припис про
усунення порушень, чи можлива
перебудова об'єкту та чи відмовляється
особа, яка здійснила самочинне
будівництво, від такої перебудови.

В пункті 22 постанови пленуму Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 6 від 30 березня 2012 року про
практику застосування судами статті 376
ЦК України вказується, що знесення
самочинного будівництва є крайньою
мірою і можливо лише тоді, коли
використано усі передбачені
законодавством України заходи щодо
притягнення винної особи до
відповідальності.

Натомість, доказів того, що будівельні
роботи, виконані відповідачем,
суперечать суспільним інтересам або
порушують права інших осіб, істотно
порушують будівельні норми і правила,
істотно відхилені від проекту, а також
доказів зобов'язання відповідача
здійснити перебудову самочинного
будівництва або відмови відповідача
від такої перебудови, позивачем до суду
не надано. Зокрема, такі обставини не
відображені у складених позивачем
актах, протоколах та приписі, а також не
доводяться іншими доказами, які
досліджені у даній справі.

Так само, не знайшли відображення в
актах перевірки, протоколах та приписі,
зазначені у позові, доводи позивача
стосовного того, що розмір орендованої
відповідачем земельної ділянки є
меншим, ніж площа забудови.

За таких обставин, позов про
зобов'язання знести об'єкт будівництва
(майстерня по обслуговуванню
автомобілів), за адресою: АДРЕСА_1, є
передчасним та необґрунтованим.

Відповідно до ч.ч. 1 ст. 71 КАС
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 86 КАС України суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

З урахуванням вищезазначеного, суд
дійшов висновку, що позивач не довів ті
обставини, на які посилався в
обґрунтування своїх позовних вимог, не
надав належних та допустимих доказів в
підтвердження вищезазначених
обставин, відтак у задоволенні
адміністративного позову Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю в Одеській області належить
відмовити.

Керуючись ст.ст. 2, 6-8, 24, 69, 71, 72, 86, 158-163 КАС
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю в
Одеській області до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 про
зобов'язання знести за власний рахунок
об'єкт будівництва - відмовити у
повному обсязі.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано
у строк, встановлений статтею 186
Кодексу адміністративного судочинства
України. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня отримання її копії.
Апеляційна скарга подається до
Одеського окружного адміністративного
суду, та одночасно її копія до
Одеського апеляційного
адміністративного суду.

Повний текст постанови підписаний
суддею 28 квітня 2014 року.

Суддя
О.В.
Глуханчук

У задоволенні адміністративного
позову Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю в
Одеській області до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 про
зобов'язання знести за власний рахунок
об'єкт будівництва - відмовити у
повному обсязі.

28 квітня 2014 року.