Справа № К/9991/36008/11-С
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2014-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2014 року
м. Київ К/9991/36008/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Заїки М.М., Кобилянського М.Г., -

розглянувши в касаційній інстанції в
порядку письмового провадження справу
за позовом ОСОБА_4 до Управління
Пенсійного фонду України в
Перевальському районі Луганської
області про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
певні дії, за касаційною скаргою ОСОБА_4
на ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 28 квітня 2011
року, -

в с т а н о в и в :

У січні 2011 року ОСОБА_4 звернулася в суд
із позовом до Управління Пенсійного
фонду України в Перевальському районі
Луганської області про поновлення
пропущеного строку для звернення до
суду, визнання дій відповідача
неправомірними та зобов'язання його
зробити їй перерахунок і виплату
доплати до пенсії згідно Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» від 22
жовтня 1993 року № 3551-XII (далі - Закон №
3551-XII).

Постановою Перевальського районного
суду Луганської області від 31 січня 2011
року позов задоволено частково.
Поновлено ОСОБА_4 строк для звернення
до суду з цим позовом у зв'язку з
поважністю причин його пропуску.
Визнано неправомірними дії Управління
Пенсійного фонду України в
Перевальському районі Луганської
області щодо відмови позивачеві у
перерахунку доплати як учаснику
бойових дій з 1 січня 2000 року по 30 червня
2006 року. Зобов'язано відповідача
здійснити ОСОБА_4 нарахування та
виплату підвищення до пенсії як
учаснику бойових дій в щомісячному
розмірі 150% мінімальної пенсії за віком,
прирівняної до прожиткового мінімуму
для осіб, які втратили працездатність,
з 1 січня 2000 року по 30 червня 2006 року, з
урахуванням фактичного виплачених сум.
У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Ухвалою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 28 квітня 2011
року апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Перевальському районі Луганської
області задоволено частково, постанову
Перевальського районного суду
Луганської області від 31 січня 2011 року
скасовано в частині задоволення
позовних вимог за період з 1 січня 2000
року по 30 червня 2006 року, залишивши
адміністративний позов у цій частині
без розгляду. Постанову Перевальського
районного суду Луганської області від
31 січня 2011 року в частині відмови у
задоволенні позовних вимог залишено
без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від

28 квітня 2011 року та залишити в силі
постанову Перевальського районного
суду Луганської області від 31 січня 2011
року.

Касаційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_4, суд першої інстанції дійшов
висновку про поновлення їй строку для
звернення до суду за захистом
порушених її прав, свобод та інтересів,
і що вона має право на отримання
підвищення до пенсії у розмірі 150%
мінімальної пенсії за віком на
підставі статті 12 Закону № 3551-XII у
період з 1 січня 2000 року по 30 червня 2006
року.

Апеляційний суд ухвалюючи рішення
виходив з того, що позовні вимоги
ОСОБА_4 про зобов'язання Управління
Пенсійного фонду України в
Перевальському районі Луганської
області зробити нарахування та виплату
підвищення до пенсії в розмірі 150%
мінімальної пенсії за віком за період з
1 січня 2000 року по 30 червня 2006 року
заявлені з пропущенням шестимісячного
строку для звернення до
адміністративного суду, і суд першої
інстанції помилково задовольнив
позовні вимоги ОСОБА_4 за вказаний
період за межами передбаченого статтею
99 Кодексу адміністративного
судочинства України строку для
звернення до суду, оскільки підстави
для поновлення позивачеві пропущеного
строку для звернення до
адміністративного суду відсутні, так
як нею не наведено жодної поважної
причини щодо цього пропуску.

За змістом частини 2 статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції переглядає
судові рішення в межах касаційної
скарги.

Відповідно до частин 1, 2 статті 99
Кодексу адміністративного судочинства
України (у редакції, чинній на час
звернення в суд з вказаним позовом)
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами. Для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Згідно з частиною 1 статті 100 Кодексу
адміністративного судочинства України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 звернулася до
суду з даним позовом тільки 20 січня 2011
року, не надавши належних доказів
поважності причин пропущення
передбаченого процесуальним законом
строку для звернення до
адміністративного суду, то колегія
суддів погоджується з висновком суду
апеляційної інстанції щодо
відсутності підстав для поновлення
позивачеві пропущеного строку для
звернення до адміністративного суду за
захистом своїх прав та про залишення
позовних вимог ОСОБА_4 за період з 1
січня 2000 року по 30 червня 2006 року без
розгляду.

Суд обґрунтовано не застосував до
даних правовідносин положення статті
268 Цивільного кодексу України, так як
дані правовідносини регулюються не
нормами Цивільного кодексу України, а
нормами спеціального законодавства. У
зв'язку з цим до таких вимог правила
позовної давності, встановлені главою
19 Цивільного кодексу України, не
застосовуються.

Не підлягають застосуванню до таких
вимог положення статті 46 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», статті
87 Закону України «Про пенсійне
забезпечення», оскільки зазначені
приписи встановлюють строки виплати
нарахованих пенсій за минулий час і не
визначають строки призначення та
нарахування пенсій.

Доводи, викладені ОСОБА_4 у касаційній
скарзі про те, що суд апеляційної
інстанції неправомірно залишив без
розгляду її позовні вимоги за період з 1
січня 2000 року по 30 червня 2006 року,
висновки апеляційного суду та
встановлені обставини справи не
спростовують.

Згідно статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій. Не може
бути скасовано судове рішення з
мотивів порушення судом норм
процесуального права, якщо це не
призвело і не могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України дійшла висновку, що касаційну
скаргу позивача слід залишити без
задоволення, а оскаржувану ухвалу
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 28 квітня 2011
року - без змін.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 -
залишити без задоволення.

Ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 28 квітня 2011
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
Управління Пенсійного фонду України в
Перевальському районі Луганської
області про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
певні дії - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Штульман І.В.

Судді:
Заїка М.М.

Кобилянський М.Г.