Справа № 206/1440/14-а
Суддя: Сухоруков А. О.
Дата ухвалення: 2014-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа 206/1440/14-а
У Х В А Л А

"09" квітня 2014 р. Самарський районний
суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді
Сухоруков А.О.,

при секретарі
Сядро Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні подання Управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у
Дніпропетровській області в особі
відділу примусового виконання рішення
суду про зміну способу та порядку
виконання постанови Самарського
районного суду м. Дніпропетровська від
07 жовтня 2011 року по адміністративний
справі за позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в Самарському
районі м. Дніпропетровська, про
визнання бездіяльності протиправною
та зобов'язання вчинити певні дії,-

встановив:

11 березня 2014 року заявник звернувся до
суду з заявою про зміну способу та
порядку виконання постанови
Самарського районного суду м.
Дніпропетровська від 07 жовтня 2011 року.

Сторони у судове засідання не
з'явилися, повідомлялися належним
чином.

Управління Пенсійного фонду України в
Самарському районі надали письмові
пояснення, якими пояснюють, що вони
добровільно зробили перерахунок але
вони не є розпорядником коштів, а
фінансове забезпечення державних
соціальних гарантій здійснюється за
рахунок коштів Державного бюджету.
Тому не можуть виконати рішення у
повному обсязі. (а.с. 33-35)

Суд дослідивши матеріали справи,
приходить до висновку про задоволення
заяви з наступних підстав.

07 жовтня 2011 року Самарським районним
судом м. Дніпропетровська були
задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
Самарському районі м.
Дніпропетровська, про визнання
бездіяльності протиправною та
зобов'язання вчинити певні дії.

Вказаною постановою було визнано
незаконною бездіяльність Управління
Пенсійного фонду України в
Самарському районі м.
Дніпропетровська, яка полягає у
неповному нарахуванні та несплаті
ОСОБА_1 за період з 26 березня 2011 року по
22 липня 2011 року підвищення до пенсії
відповідно до ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»у
розмірі 30 відсотків від мінімальної
пенсії за віком. Зобов'язано Управління
Пенсійного фонду України в
Самарському районі м.
Дніпропетровська провести нарахування
та виплату ОСОБА_1 підвищення до пенсії
відповідно до ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»у
розмірі 30 відсотків від мінімальної
пенсії за віком відповідно до ч. 1 ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування»за період з 26 березня 2011
року по 22 липня 2011 року за виключенням
сум, які раніше були виплачені за цей
період. В задоволенні решти позовних
вимог відмовлено. (а.с. 10)

На підставі ухвали Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду 25
лютого 2013 року, постанова Самарського
районного суду м. Дніпропетровська від
07 жовтня 2011 року залишена без змін та
вона набрала законної сили. (а.с. 20)

12 грудня 2013 року Самарським районним
судом м. Дніпропетровська по даній
справі було видано виконавчий лист.
(а.с. 22)

Відповідно до статті 19 Конституції
України, органи державної влади
зобов'язані діяти

лише на підставі, в межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами

України. Згідно з Конституцією України
Державний бюджет України і бюджетна
система України

встановлюються виключно законами
(пункт 1 частини 2 статті 92). Такими
законами є закони

України про Державний бюджет України
на кожний рік, Бюджетний кодекс
України.

Згідно з частиною першою та другою
статті 23 Бюджетного кодексу України
будь-які

бюджетні зобов'язання та платежі з
бюджету здійснювати лише за наявності
відповідного

бюджетного призначення, встановленого
законом про Державний бюджет України,

Відповідно до статті 63 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які

постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та статті 7 Закону України
«Про соціальний

захист дітей війни» визначено, що
фінансування витрат, пов'язаних з
реалізацією цих законів,

здійснюється за рахунок коштів
державного бюджету. Головним
розпорядником коштів за цією

програмою є Міністерство соціальної
політики України.

Прикінцевими положеннями Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2013

рік» установлено, що у 2013 році
положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50,
51, 52 та 54

Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок

Чорнобильської катастрофи" (Відомості
Верховної Ради України, 1992 р., № 13, ст. 178
із

наступними змінами), статей 12, 13, 14, 15 та
16 Закону України "Про статус ветеранів
війни,

гарантії їх соціального захисту"
(Відомості Верховної Ради України, 1993
р., № 45, ст. 425 із

наступними змінами) із наступними
змінами) застосовуються у порядку та
розмірах, встановлених

Кабінетом Міністрів України, виходячи
із наявного фінансування ресурсу
бюджету Пенсійного

фонду України.

06 липня 2011 року Кабінетом Міністрів
України прийнято постанову №745 «Про
встановлення

деяких розмірів виплат, що
фінансуються за рахунок державного
бюджету», якою встановлені

розміри виплат вказаній категорії
громадян.

26 грудня 2011 року Конституційним Судом
України прийнято рішення №20-рп/2011, яким
визнано

конституційним пункт 4 розділу VII
«Прикінцеві положення» Закону України
«Про Державний

бюджет України на 2011 рік» від 14.06.2011

У відповідності до рішення
Конституційного суду України № 20-рп/2011
від 26.12.2011

року по справі № 1-42/2011, Кабінет
Міністрів України, як вищий орган у
системі органів

виконавчої влади наділений
конституційними повноваженнями
спрямовувати і координувати

діяльність міністерств, інших органів
виконавчої влади, до яких належить
Управління праці та

соціального захисту населення.

Таким чином, Кабінет Міністрів Украйни
є органом, який забезпечує проведення
державної політики у соціальній сфері.

У рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп
Конституційний суд зазначив, що
розміри

соціальних виплат залежать від
соціально-економічних можливостей
держави.

Конституцією України зазначено, що
органи державної влади та органи
місцевого

самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у

спосіб, що передбачені Конституцією
України та законами України.

Кабінет Міністрів України є вищим
органом у системі органів виконавчої
влади, який

розробляє проект закону про Державний
бюджет України на наступний рік і подає
його до

Верховної Ради України, забезпечує
виконання затвердженого Верховною
Радою України про

його виконання. Ефективне здійснення
Кабінетом Міністрів України цих
повноважень є основою

для вжиття заходів щодо забезпечення
прав і свобод людини і громадянина,
проведення політики

у сфері соціального захисту,
фінансової і податкової політики.

Законом України «Про виконавче
провадження» передбачено, що Державна
виконавча

служба є єдиним органам примусового
виконання, крім органів та посадових
осіб, які виконують

рішення про притягнення до
кримінальної або адміністративної
відповідальності.

Статтею 2 зазначеного закону визначено,
що примусове виконання рішень
покладається на

державну виконавчу службу, яка входить
до системи органів Міністерства
юстиції України.

Примусове виконання рішень здійснюють
державні виконавці, визначені Законом
України «Про

державну виконавчу службу» ( 202/98-ВР )
(далі - державні виконавці).

Так, Законом України "Про державну
виконавчу службу" визначено, що
завданням

державної виконавчої служби є
своєчасне, повне і неупереджене
примусове виконання рішень,

передбачених законом. Державна
виконавча служба входить до системи
органів Міністерства

юстиції України і здійснює виконання
рішень судів, третейських судів та
інших органів, а також

посадових осіб (далі - рішень)
відповідно до законів України.

Статтею 11 Закону України «Про
виконавче провадження» визначено, що
державний

виконавець зобов'язаний вживати
заходів примусового виконання рішень,
встановлених цим

Законом, неупереджено, своєчасно, повно
вчиняти виконавчі дії. Цією ж статтею
встановлено, що

державний виконавець здійснює
необхідні заходи щодо своєчасного і
повного виконання рішення,

зазначеного в документі на примусове
виконання рішення, у спосіб і порядок,
визначені

виконавчим документом.

Згідно зі статтею 48 Бюджетного кодексу
України розпорядники бюджетних коштів
беруть

бюджетні зобов'язання та здійснюють
платежі тільки в межах бюджетних
асигнувань,

встановлених кошторисами.
Зобов'язання, взяті учасником
бюджетного процесу без відповідних

бюджетних асигнувань або з
перевищенням повноважень,
встановлених цим Кодексом та законом

про Державний бюджет України (рішенням
про місцевий бюджет), не вважаються
бюджетними

зобов'язаннями. Витрати бюджету на
покриття таких зобов'язань не
здійснюються.

Отже, саме від бюджетних призначень на
відповідний рік цілком залежить
виконання

рішень судів, за якими боржником
виступає орган державної влади.
Відсутність належних

бюджетних асигнувань або коштів та
відсутність відповідних процедур, які
б дозволяли

забезпечити фінансування одразу ж, як
тільки постала проблема відповідних
виплат, призводить

до невиконання або тривалого виконання
судових рішень.

Зазначене рішення, яке підлягає
виконанню є зобов'язального характеру,
за яким боржник

зобов'язаний особисто вчинити певні
дії, у зв'язку з чим організація його
виконання визначена

статтею 75 Закону України «Про
виконавче провадження».

За таких обставин склалася ситуація, що
боржник не може виконати рішення суду
через

відсутність бюджетних призначень чи
асигнувань на цю мету. Здійснити
виплату нарахованих

грошових коштів за рішенням суду
можливо лише шляхом списання
(стягнення) коштів з рахунків

державного органу - боржника, а в разі
відсутності у зазначеного державного
органу відповідних призначень - за
рахунок коштів, передбачених за
бюджетною програмою для забезпечення
виконання рішень суду.

Отже, саме від бюджетних призначень на
відповідний рік цілком залежить
виконання рішень судів, за якими
боржником виступає орган державної
влади. Відсутність належних бюджетних
асигнувань або коштів та відсутність
відповідних процедур, які б дозволяли
забезпечити фінансування одразу ж, як
тільки постала проблема відповідних
виплат, призводить до невиконання або
тривалого виконання судових рішень.

Такі обставини встановлені і
Європейським судом з прав людини. Так,
рішенням Європейського суду з прав
людини «Войтенко проти України»
визнано, що виконання рішення,

про стягнення коштів з державної
установи могло бути здійснено лише за
умови, якщо б такі

витрати були попередньо передбачені у
законі про державний бюджет. Причина
невиконання

судового рішення про стягнення коштів
з державної установи полягає саме у
відсутності

відповідних законодавчих заходів, які
б забезпечували виконання цього
рішення, а не у

бездіяльності органу державної
виконавчої служби.

До аналогічного висновку дійшов
Європейський суд у справі «Ромашов
проти України».

Зокрема Суд зазначив, що виконання у
відношенні державного органу може бути
здійснене лише

в тому випадку, якщо державою
передбачені та визначені асигнування
на відповідні видатки

Державного бюджету України шляхом
здійснення відповідних законодавчих
заходів. Факти

справи свідчать про те, що виконанню
відповідного судового рішення
перешкоджала саме

відсутність законодавчих заходів, а не
неналежне виконання своїх обов'язків
державними

виконавцями.

Таким чином, рішенням міжнародної
судової установи, юрисдикція якої
визнана Україною,

встановлено відсутність бездіяльності
органу державної виконавчої служби при
виконанні рішень

про стягнення коштів з бюджетної
установи за відсутності відповідних
бюджетних асигнувань.

У цьому контексті слід зауважити, що
рішення Європейського суду свідчать,
що у багатьох

випадках причиною невиконання рішень
національних судів була саме
відсутність коштів або

належного бюджетного фінансування,
включаючи відсутність відповідних
процедур забезпечення

фінансування, як тільки виявляється
проблема з виплатою. У цьому зв'язку
Європейський суд

наголошував, що держава не може
посилатись на відсутність коштів як на
виправдання

невиконання рішень національних судів,
винесених проти неї, її органів та
установ, а також

підприємств, якими вона володіє або які
контролює, (див., серед багатьох інших,
"Шмалько проти

України" (И 60750/00) (980_226), рішення від 20
липня 2004 року, пункт 44.)

У Коментарі Департаменту з питань
виконання рішень Європейського суду з
прав людини

Комітету Міністрів Ради Європи, щодо
проекту Закону України "Про гарантії
держави щодо

виконання рішень суду", Страсбург, 16
березня 2011 року відзначено, що
законодавчо закріплене

зобов'язання держави виконати рішення
суду в разі його невиконання боржником
є дуже

позитивним аспектом.

Так, з 1 січня 2013 року набрав чинності
Закон України «Про гарантії держави
щодо

виконання судових рішень» № 4901-VI, який
встановлює гарантії держави щодо
виконання

судових рішень та виконавчих
документів, визначених Законом України
"Про виконавче

провадження", та особливості їх
виконання.

Зазначеним Законом визначено порядок
виконання рішень суду про стягнення
коштів з

державного органу.

Так, статтею 3 визначено, що виконання
рішень суду про стягнення коштів,

боржником за якими є державний орган,
здійснюється Державною казначейською
службою

України в межах відповідних бюджетних
призначень шляхом списання коштів з
рахунків такого

державного органу, а в разі відсутності
у зазначеного державного органу
відповідних призначень -

за рахунок коштів, передбачених за
бюджетною для забезпечення виконання
рішень суду.

Так, відповідно до листа Управлінням
пенсійного фонду України в Самарському
районі м. Дніпропетровська №1826/09/26 від
09.04.2014 року, сума недоплачено грошової
допомоги ОСОБА_1 відповідно до
постанови Самарського районного суду
м. Дніпропетровська від 07 жовтня 2011
року, складає 699,43 гривень, а тому вона
підлягає стягненню з Управління, що
узгоджується з висновками, викладеними
у інформаційному листі Вищого
адміністративного суду України від
13.06.2013 року № 846/12/13-13.

Керуючись ст.ст. 245-247, 252-253, 263 КАС
України, суд

ухвалив:

Подання Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у
Дніпропетровській області в особі
відділу примусового виконання рішення
суду про зміну способу та порядку
виконання постанови Самарського
районного суду м. Дніпропетровська від
07 жовтня 2011 року по адміністративний
справі за позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в Самарському
районі м. Дніпропетровська, про
визнання бездіяльності протиправною
та зобов'язання вчинити певні дії.

Змінити спосіб і порядок виконання
постанови Самарського районного суду
м. Дніпропетровська від 07 жовтня 2011
року, на підставі якої видано
виконавчий

лист № 2-а-3559/11 від 12.12.2013 року
Самарським районним судом м.
Дніпропетровська, із

«Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в Самарському районі м.
Дніпропетровська провести нарахування
та виплату ОСОБА_1 підвищення до пенсії
відповідно до ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» (у
редакції закону від 19.12.2006 р.) у розмірі
30 відсотків від мінімальної пенсії за
віком відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»та з
урахуванням встановленого
законодавством прожиткового мінімуму
для осіб, які втратили працездатність,
відповідно до ст. 52 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2010 рік»з 26
березня 2011 року по 22 липня 2011 року за
виключенням сум, які раніше були їй
виплачені за ці періоди",

на «Стягнути з управління
Пенсійного фонду України в
Самарському районі м.
Дніпропетровська провести нарахування
та виплату ОСОБА_1 підвищення до пенсії
відповідно до ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» (у
редакції закону від 19.12.2006 р.) у розмірі
30 відсотків від мінімальної пенсії за
віком відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»та з
урахуванням встановленого
законодавством прожиткового мінімуму
для осіб, які втратили працездатність,
відповідно до ст. 52 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2010 рік»з 26
березня 2011 року по 22 липня 2011 року за
виключенням сум, які раніше були їй
виплачені за ці періоди, яка складає
699,43 гривні.

Ухвала суду набирає законної сили
відповідно до ст.254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена в порядку та у
строки, встановлені ст.186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
А.О. Сухоруков