Справа № 815/744/14
Суддя: Запорожан Д.В.
Дата ухвалення: 2014-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

24 квітня 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/744/14

Категорія: 6.2 Головуючий в 1 інстанції:
Марин П. П.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду, у складі:

головуючого судді - Запорожана
Д.В.,

судді - Яковлева
Ю.В,

судді - Жука С.І.

при секретарі: Топор О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 26 лютого 2014
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
головного управління Держземагенства
в Одеській області про визнання
відмови протиправною та зобов'язання
вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
ГУ Держземагенства в Одеській області
про визнання відмови у наданні дозволу
на розроблення проекту землеустрою
щодо відведення земельної ділянки
протиправною та зобов'язання
розглянути клопотання про безоплатне
надання у власність земельної ділянки
для ведення особистого селянського
господарства з наданням мотивованої
відповіді.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1
обґрунтувала незаконністю спірної
відмови та бездіяльності.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 26 лютого 2014
року у задоволенні вищенаведеного
позову було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати вищенаведену постанову, як
таку, що прийнята з помилковим
застосуванням норм матеріального та
процесуального права і прийняти нову
постанову, якою задовольнити позов у
повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача,
доводи апеляційної скарги, вивчивши
матеріали справи та перевіривши
законність і обґрунтованість
постанови суду в межах апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Приймаючи оскаржену постанову суд
першої інстанції виходив з
необґрунтованості даного позову та
відсутності підстав для його
задоволення.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачка звернулася до відповідача з
клопотанням про безоплатну передачу у
власність земельної ділянки з цільовим
призначенням для ведення особистого
селянського господарства в
адміністративних межах Нерубайської
сільської ради, Біляївського району,
Одеської області. До зазначеної заяви
надала роздруківку мапи з Інтернету з
закресленою олівцем частиною
території /а.с. 8-9, 11/.

Відповідач, фактично, залишив
вищенаведене клопотання без розгляду
/а.с. 10/.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конституції
України, органи законодавчої,
виконавчої та судової влади здійснюють
свої повноваження у встановлених цією
Конституцією межах і відповідно до
законів України.

Таким чином, судочинство здійснюється
виключно у порядку встановленому
діючим законодавством.

Частиною 1 ст. 7 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010
року N 2453-VI передбачено, що кожному
гарантується захист його прав, свобод
та законних інтересів незалежним і
безстороннім судом, утвореним
відповідно до закону.

Таким чином, завданням судочинства є
виключно захист порушених прав, свобод
і інтересів юридичних та фізичних осіб.
Зазначене обмеження, окрім
вищенаведеної норми Закону,
встановлено також ст. 55 Конституції
України, ст. 2 КАС України тощо.

Отже, рішення, дії чи бездіяльність
суб'єкта владних повноважень можуть
бути визнані судом протиправними
виключно у випадку порушення ними
конкретних прав певних осіб. Тобто,
якщо таких порушень не мається, то
діючим законодавством встановлена
пряма заборона на визнання діяльності
суб'єкта владних повноважень
протиправною.

Порушення права означає
необґрунтовану заборону на його
реалізацію, або встановлення перешкод
у його реалізації, або значне обмеження
можливостей його реалізації тощо.

Позивачка вважає, що відповідач,
вищенаведеним листом, порушив її право
замовити розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки (позовні вимоги).

Абзацом 3 ч. 7 ст. 118 ЗК України
передбачено, що у разі якщо у місячний
строк з дня реєстрації клопотання
Верховна Рада Автономної Республіки
Крим, Рада міністрів Автономної
Республіки Крим, відповідний орган
виконавчої влади або орган місцевого
самоврядування, який передає земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу, не надав дозволу на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки або
мотивовану відмову у його наданні, то
особа, зацікавлена в одержанні
безоплатно у власність земельної
ділянки із земель державної або
комунальної власності, у місячний
строк з дня закінчення зазначеного
строку має право замовити розроблення
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки без надання такого
дозволу, про що письмово повідомляє
Верховну Раду Автономної Республіки
Крим, Раду міністрів Автономної
Республіки Крим, відповідний орган
виконавчої влади або орган місцевого
самоврядування. До письмового
повідомлення додається договір на
виконання робіт із землеустрою щодо
відведення земельної ділянки.

Таким чином, якщо відповідний орган не
надав заявнику дозволу на розроблення
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки або мотивованої
відмови у його наданні, такий заявник
набуває права на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки у відсутності такого дозволу.

Як було вище встановлено, відповідач не
надав позивачці дозволу на розроблення
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки або мотивованої
відмови у його наданні, а лише залишив
її клопотання без розгляду.

Отже, позивачка набула право на
розроблення проекту землеустрою
земельної ділянки у відсутності
дозволу відповідача.

Тобто, відповідач своїми
вищенаведеними діями не порушив прав
позивачки на можливість замовити
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки, а
навпаки сприяв такої можливості.

Окрім того, з норм діючого
законодавства вбачається, що визнати
протиправними можливо виключно
реально здійснені в натурі, а не
вигадані дії. Як було встановлено вище,
відповідач не відмовляв позивачці у
наданні дозволу на розробку проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки у власність, а лише залишив її
клопотання без розгляду.

Отже, будь-яких підстав для визнання
неіснуючої відмови відповідача у
наданні позивачці дозволу на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки
протиправною не мається.

Частиною 6 ст. 118 ЗК України передбачено,
що громадяни, зацікавлені в одержанні
безоплатно у власність земельної
ділянки із земель державної або
комунальної власності для ведення
фермерського господарства, ведення
особистого селянського господарства,
ведення садівництва, будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибної ділянки), індивідуального
дачного будівництва, будівництва
індивідуальних гаражів у межах норм
безоплатної приватизації, подають
клопотання до відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування, який передає земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу. У клопотанні
зазначаються цільове призначення
земельної ділянки та її орієнтовні
розміри. До клопотання додаються
графічні матеріали, на яких зазначено
бажане місце розташування земельної
ділянки, погодження землекористувача
(у разі вилучення земельної ділянки, що
перебуває у користуванні інших осіб) та
документи, що підтверджують досвід
роботи у сільському господарстві або
наявність освіти, здобутої в аграрному
навчальному закладі (у разі надання
земельної ділянки для ведення
фермерського господарства).

Таким чином, клопотанням, яке підлягає
розгляду, у розумінні вищенаведеної
норми Закону, є заява з обов'язковими
додатками, а саме графічними
матеріалами на яких зазначено бажане
місце розташування земельної ділянки.

Частиною 7 ст. 118 ЗК України передбачено,
що відповідний орган виконавчої влади
або орган місцевого самоврядування,
який передає земельні ділянки
державної чи комунальної власності у
власність відповідно до повноважень,
визначених статтею 122 цього Кодексу,
розглядає клопотання у місячний строк
і дає дозвіл на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки або надає мотивовану відмову у
його наданні. Підставою відмови у
наданні такого дозволу може бути лише
невідповідність місця розташування
об'єкта вимогам законів, прийнятих
відповідно до них нормативно-правових
актів, генеральних планів населених
пунктів та іншої містобудівної
документації, схем землеустрою і
техніко-економічних обґрунтувань
використання та охорони земель
адміністративно-територіальних
одиниць, проектів землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку.

Таким чином, місце розташування
земельної ділянки зазначене в
клопотанні є основним критерієм для
вирішення питання щодо надання дозволу
на розробку проекту землеустрою або
відмови в цьому.

Тобто, відсутність таких відомостей є
перешкодою для можливості розгляду
клопотання про надання дозволу на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки.

Окрім того, ч. 1 ст. 79 ЗК України
передбачено, що земельна ділянка - це
частина земної поверхні з
установленими межами, певним місцем
розташування, з визначеними щодо неї
правами.

Статтею 1 Закону України «Про
землеустрій» від 22.05.2003 року N 858-IV
передбачено, що документація із
землеустрою - затверджені в
установленому порядку текстові та
графічні матеріали, якими регулюється
використання та охорона земель
державної, комунальної та приватної
власності, а також матеріали
обстеження і розвідування земель,
авторського нагляду за виконанням
проектів тощо. План земельної ділянки -
графічне зображення, що відображає
місцезнаходження, зовнішні межі
земельної ділянки та межі земель,
обмежених у використанні і обмежених
(обтяжених) правами інших осіб
(земельних сервітутів), а також
розміщення об'єктів нерухомого майна,
природних ресурсів на земельній
ділянці.

Таким чином, графічний матеріал - це
документація, яка характеризує місце
розташування запитуваної земельної
ділянки відносно інших землевласників
та землекористувачів, її орієнтовний
розмір, межі, та його виготовлення
повинно здійснюватись з урахуванням
вимог Законом України «Про
землеустрій».

Отже, з норм діючого законодавства не
вбачається, що роздруківка мапи з
Інтернету з закресленою олівцем
частиною території є тими самими
графічними матеріалами, які можуть
визначати місце розташування
земельної ділянки в розумінні ст. 118 ЗК
України.

Тобто, з урахуванням того, що позивачка
не надала відповідачу обов'язкових та
необхідних для розгляду її клопотання
відомостей (графічних матеріалів з
зазначенням бажаного місця
розташування земельної ділянки),
будь-яких підстав для зобов'язання
відповідача розглянути її клопотання
не мається.

З норм діючого законодавства не
вбачається, що у органів, які передають
земельні ділянки у власність мається
обов'язок щодо надання простої
мотивованої відповіді на клопотання
про передачу земельної ділянки у
власність. З вищенаведених норм Закону
вбачається, що мається три варіанти дій
до вчинення яких може бути зобов'язано
суб'єкта владних повноважень, а саме:
надати дозвіл на розробку проекту
землеустрою, відмовити у наданні
такого дозволу та залишити без
розгляду відповідне клопотання. Тобто,
будь-яких інших обов'язків відповідних
розпорядників не передбачено.

Окрім того, як вже було зазначено вище,
покладення вищенаведеного обов'язку на
відповідача (розглянути клопотання
позивачки), не зможе поновити її право
на можливість замовлення розроблення
проекту землеустрою земельної ділянки,
так як зазначене право не було порушено
(відповідне право набуто у спірних
правовідносинах).

Отже, колегія судів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
необґрунтованість даного позову та
відсутність підстав для його
задоволення.

Частиною 1 ст. 200 КАС України
передбачено, що суд апеляційної
інстанції залишає апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції
правильно ухвалив судове рішення з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права. Доводи
апеляційної скарги, колегія суддів,
вважає не суттєвими та такими, що не
спростовують висновків суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 206, 207 КАС
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без
задоволення.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 26 лютого 2014
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
головного управління Держземагенства
в Одеській області про визнання
відмови у наданні дозволу на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки
протиправною та зобов'язання
розглянути клопотання про безоплатне
надання у власність земельної ділянки
для ведення особистого селянського
господарства з наданням мотивованої
відповіді - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили.

Ухвала у повному обсязі виготовлена 28
квітня 2014 року

Головуючий
/Д.В.
Запорожан/

Судді
/Ю.В.
Яковлев/

/С.І. Жук/