Справа № 826/13314/13-а
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2014-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Качур І.А.
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

17 квітня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді
Губської О.А.

суддів
Парінова А.Б., Беспалова О.О.

при секретарі судового засідання
Нечай Ю.О.

за участю:

представника позивача
Коробецької М.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
Державної реєстраційної служби
України на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
02 жовтня 2013 року у справі за
адміністративним позовом Публічного
акціонерного товариства "ЕНЕРГОБАНК"
до Державної реєстраційної служби
України про визнання нечинним рішення
№4491895 від 29.07.2013 року, зобов'язання
провести реєстрацію права власності, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до
Державної реєстраційної служби
України, в якому просив: визнати
нечинним рішення Укрдержреєстру про
відмову у державній реєстрації прав та
їх обтяжень № 4491895 від 29.07.2013 року, щодо
реєстрації за ПАТ «Енергобанк» право
власності на предмет іпотеки - Комплекс
нежитлових будівель; зобов'язати
Укрдержреєстр зареєструвати право
власності за ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» на
предмет іпотеки - Комплекс нежитлових
будівель.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
02 жовтня 2013 року позов задоволено
частково.

Визнано протиправним рішення
Державної реєстраційної служби
України про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень № 4491895
від 29.07.2013 року, щодо реєстрації за ПАТ
«Енергобанк» право власності на
предмет іпотеки - Комплекс нежитлових
будівель та зобов'язано Управління
Державної казначейської служби
України у Печерському районі м. Києва
стягнути судові витрати в сумі 17, 20 грн.
на користь Публічного акціонерного
товариства «Енергобанк» за рахунок
Державного бюджету України шляхом їх
безспірного списання із рахунків
Державної реєстраційної служби
України.

В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду в
частині задоволених позовних вимог,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення судом
норм матеріального права, просив
скасувати оскаржувану постанову та
ухвалити нову, якою в задоволенні
позову відмовити.

В судове засідання з'явився
представник позивача, проти
апеляційної скарги заперечував та
просив відмовити в її задоволенні.

Представник відповідача до суду не
з'явився, хоча він був належним чином
повідомлений про дату, час та місце
судового засідання, колегія суддів
вважає за можливе розглянути справу у
його відсутності, відповідно до ч. 4 ст.
196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача,
представника позивача, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає залишенню
без задоволення, постанова суду - без
змін з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
рішенням Господарського суду міста
Києва від 25 січня 2013 року у справі
№17/131-12 повністю задоволено позов ПАТ
«Енергобанк» та визнано за ПАТ
«Енергобанк» право власності на
предмет іпотеки - Комплекс нежитлових
будівель, за адресою: Київська область,
Рокитнянський район, смт. Рокитне, вул..
Окружна, 4.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 15 травня 2013
року, залишеною без змін постановою
Вищого господарського суду України від
08 липня 2013 року, апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Паперова фабрика
«Новий Київ» на рішення Господарського
суду Київської області від 25.01.2013 року у
справі № 17/131-12 залишена без розгляду та
повернуто скаржнику, у зв'язку з чим
зазначене рішення суду першої
інстанції набрало законної сили.

03.07.2013 року позивач звернувся із заявою
про державну реєстрацію права
власності на вказаний комплекс
нежитлових будівель, за результатами
розгляду якої відповідачем прийнято
рішення від 29.07.2013р. №4491895 про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень.

Дане рішення мотивоване тим, що подані
документи не відповідають вимогам та
не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують, на
Рішенні суду відсутня відмітка про
набрання ним законної сили, що
суперечить вимогам п.п. 10 та п. 27
Постанови КМ України від 22.06.2011 року.

Вважаючи вказане рішення протиправним,
позивач звернувся до суду з позовом про
визнання його нечинним та зобов'язання
провести реєстрацію права власності.

Суд першої інстанції дійшов висновку
про часткове задоволення позовних
вимог, а саме визнав оскаржуване
рішення відповідача протиправним. При
цьому виходив з того, що рішення про
відмову у державній реєстрації є
невмотивованим та не містить правового
підґрунтя.

Відповідач - Державна реєстраційна
служба України, з вказаним рішенням
суду не погодився, в обґрунтування
апеляційної скарги зазначив, що не є
належним відповідачем, так як
оскаржуване рішення прийняте не
Укрдержреєстром, а державним
реєстратором, який самостійно приймає
рішення про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень або відмову в такій
реєстрації.

Надаючи правову оцінку висновкам суду
першої інстанції, доводам апеляційної
скарги, виходячи з наявних у справі
матеріалів, колегія суддів зазначає
наступне.

Згідно ч.1 ст.4 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» від
01.07.2004 року №1952-IV (далі - Закон №1952-IV)
обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права та обтяження
на нерухоме майно, розміщене на
території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування, в
тому числі, право власності на нерухоме
майно (згідно п. 1 ч.1 ст. 4 Закону).

Відповідно до положень ст. 8 Закону
№1952-IV орган державної реєстрації прав:
1) проводить державну реєстрацію прав
та їх обтяжень або відмовляє у їх
реєстрації; 2) забезпечує ведення
Державного реєстру прав; 3) надає
інформацію про зареєстровані права та
їх обтяження в порядку, встановленому
цим Законом; 4) забезпечує облік
безхазяйного нерухомого майна; 5)
здійснює інші повноваження,
передбачені цим Законом та іншими
законами України.

Згідно приписів ч. 1 ст. 15 Закону №1952-IV
державна реєстрація прав та їх
обтяжень проводиться в такому порядку:
1) прийняття і перевірка документів, що
подаються для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2)
встановлення факту відсутності
підстав для відмови в державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3)
прийняття рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову
в ній або зупинення державної
реєстрації; 4) внесення записів до
Державного реєстру прав; 5) видача
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону; 6)
надання витягів з Державного реєстру
прав про зареєстровані права та/або їх
обтяження.

Згідно ч.1 ст. 19 Закону №1952-IV державна
реєстрація прав проводиться на
підставі: 1) договорів, укладених у
порядку, встановленому законом; 2)
свідоцтв про право власності на
нерухоме майно, виданих відповідно до
вимог цього Закону: 3) свідоцтв про
право власності, виданих органами
приватизації наймачам житлових
приміщень у державному та комунальному
житловому фонді; 4) державних актів на
право власності або постійного
користування на земельну ділянку у
випадках, встановлених законом; 5)
рішень судів, що набрали законної сили;
6) інших документів, що підтверджують
виникнення, перехід, припинення прав на
нерухоме майно, поданих органу
державної реєстрації прав разом із
заявою.

Відповідно до п. 16 Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 22.06.2011
року № 703 (далі - Порядок № 703), за
результатами розгляду заяви про
державну реєстрацію та документів,
необхідних для її проведення,
державний реєстратор приймає рішення
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень або рішення про відмову в
такій реєстрації.

Виключний перелік підстав для відмови
у державній реєстрації прав визначено
ст.. 24 Закону №1952-IV. До таких віднесено:
заявлене право, обтяження не підлягає
державній реєстрації відповідно до
цього Закону; об'єкт нерухомого майна
або більша його частина розміщені на
території іншого органу державної
реєстрації прав; із заявою про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень
звернулася неналежна особа; подані
документи не відповідають вимогам,
встановленим цим Законом, або не дають
змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують; заяву про державну
реєстрацію прав, пов'язаних з
відчуженням нерухомого майна, подано
після державної реєстрації обтяжень,
встановлених щодо цього майна, крім
випадків, встановлених частиною
дев'ятою статті 15 цього Закону;
заявлене право вже зареєстровано.

В той же час, як вірно акцентовано судом
першої інстанції, в силу положень до ч.
4 ст. 24 Закону №1952-IV відмова в державній
реєстрації прав та їх обтяжень з
підстав, не передбачених цим Законом,
заборонена.

Як було зазначено вище, згідно п. 5 ч.1 ст.
19 Закону №1952-IV державна реєстрація
прав проводиться на підставі, зокрема
рішень судів, що набрали законної сили.

Також відповідно до пп. 10 п.27 Порядку №
703, документом, що підтверджує
виникнення, перехід та припинення
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно, зокрема є рішення
суду, що набрало законної сили, щодо
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно.

Колегією суддів встановлено, що разом
із заявою про державну реєстрацію
права власності, позивачем було подано
в тому числі: рішення Господарського
суду № 17/131-12 від 25.01.2013 року, яким
визнано за ПАТ «Енергобанк» право
власності на предмет іпотеки - Комплекс
нежитлових будівель та ухвалу
Київського апеляційного
господарського суду у справі 17/131-12 від
15.05.2013 року, на підтвердження набрання
рішенням суду першої інстанції
законної сили. Вказане підтверджується
карткою прийому заяви № 3631679.

Таким чином, позивачем для реєстрації
права власності було надано
відповідачу судове рішення, яке
набрало законної сили, що є підставою
для проведення державної реєстрації.

Посилання відповідача на те, що подані
позивачем документи, не відповідають
вимогам та не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують, оскільки
рішення суду не містить відмітки, суд
першої інстанції обґрунтовано
відхилив, так як приписи Порядку, на які
посилається відповідач у спірному
рішенні (пп. 10 п.27 Порядку № 703) не
містять вимог щодо наявності у рішенні
суду щодо права власності та інших
речових прав на нерухоме майно, що
подається державному реєстратору,
відмітки про набрання ним законної
сили. При цьому колегія враховує, що
позивачем до заяви разом із рішенням
Господарського суду від 25.01.2013 року
було подано ухвалу Київського
апеляційного господарського суду у
справі 17/131-12 від 15.05.2013 року.

Враховуючи наведене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про відсутність у
відповідача законних підстав для
прийняття рішення про відмову у
державній реєстрації права власності,
що свідчить про протиправність
оскаржуваного рішення.

Доводи апелянта відносно того, що
Державна реєстраційна служба України
не є належним відповідачем, так як
оскаржуване рішення прийняте не
Укрдержреєстром, а державним
реєстратором, який самостійно приймає
рішення про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень або відмову в такій
реєстрації, колегія суддів оцінює
критично, оскільки в силу наведених
вище положень ч. 5 ст. 3, п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 8
Закону №1952-IV, державна реєстрація прав
є публічною, проводиться органом
державної реєстрації прав, який
зобов'язаний надавати інформацію про
зареєстровані права та їх обтяження в
порядку, встановленому цим Законом. До
повноважень органу державної
реєстрації прав належить, зокрема:
проведення державної реєстрації прав
та їх обтяжень або відмова у їх
реєстрації; забезпечення ведення
Державного реєстру прав.

Отже, державна реєстрація речових прав
на нерухоме майно здійснюється органом
державної реєстрації в особі
державного реєстратора.

Посилання апелянта на положення ст. 9
Закону №1952-IV, згідно яких державний
реєстратор самостійно приймає рішення
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень або відмову в такій
реєстрації; втручання будь-яких
органів, посадових і службових осіб,
громадян та їх об'єднань у діяльність
державного реєстратора, пов'язану з
проведенням державної реєстрації прав,
забороняється і тягне за собою
відповідальність згідно із законом, на
думку колегії суддів, не доводить
позиції відповідача, так як вказаними
положеннями закріплено гарантії
діяльності державного реєстратора, а
не незалежність чи самостійність від
реєстраційного органу.

В частині відмови у задоволенні
позовних вимог, а саме щодо
зобов'язання відповідача здійснити
державну реєстрацію права приватної
власності за ПАТ «Енергобанк» на
предмет іпотеки - Комплекс нежитлових
будівель, а також щодо визнання рішення
від 29.07.2013р. №4491895 про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяження нечинним, постанова суду
оскаржена сторонами не була.

Разом з тим, на думку колегії суддів,
суд першої інстанції відмовляючи у
задоволенні вказаних вимог
обґрунтовано виходив з того, що
визнання спірного рішення нечинним не
є належним способом захисту порушеного
права позивача, а вимога щодо
зобов'язання відповідача здійснити
державну реєстрацію права приватної
власності за ПАТ «Енергобанк» на
предмет іпотеки - Комплекс нежитлових
будівель - є формою втручання в
дискреційні повноваження відповідача
та виходить за межі завдань
адміністративного судочинства, тому
також не підлягає задоволенню.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, та враховуючи всі
наведені обставини, колегія суддів
дійшла висновку, що доводи, викладені в
апеляційній скарзі, не знайшли свого
підтвердження, оскаржувана постанова
прийнята судом відповідно до норм
матеріального та процесуального права,
а тому підстави для задоволення
апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом
першої інстанції відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права, на підставі
повно і всебічно з'ясованих обставин в
справі, підтвердженими доказами, а
доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, то колегія суддів
апеляційної інстанції підстав для його
скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної
реєстраційної служби України на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 02 жовтня 2013 року у
справі за адміністративним позовом
Публічного акціонерного товариства
"ЕНЕРГОБАНК" до Державної
реєстраційної служби України про
визнання нечинним рішення №4491895 від
29.07.2013 року, зобов'язання провести
реєстрацію права власності - залишити
без задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
02 жовтня 2013 рок - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
ухвали в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.А. Губська

Суддя
А.Б. Парінов

Суддя
О.О. Беспалов

Повний текст ухвали виготовлено 22
квітня 2014 року

Головуючий суддя
Губська О.А.

Судді:
Парінов А.Б.

Беспалов О.О.