Справа № 1570/4082/12
Суддя: Донець О.Є.
Дата ухвалення: 2014-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" квітня 2014 р. м. Київ
К/800/11727/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого
Донця О.Є.,

суддів:
Логвиненка А.О.,

Мороза В.Ф.,

при секретарі
Антипенку В.В.,

за участю представника Товариства з
обмеженою відповідальністю «АЛПЕКО» -
Віноградової С.А., представника
Південної митниці Міндоходів -
Корчинської М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу
представника Товариства з обмеженою
відповідальністю «АЛПЕКО» -
Віноградової Світлани Анатоліївни на
постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 28.11.2013 року
у справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «АЛПЕКО»
до Південної митниці, Головного
управління Державної казначейської
служби України в Одеській області, за
участю Прокуратури м. Одеси про
визнання протиправною бездіяльності
та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «АЛПЕКО» звернулося
до Одеського окружного
адміністративного суду з позовом до
Південної митниці, Головного
управління Державної казначейської
служби України в Одеській області, за
участю Прокуратури м. Одеси про
визнання протиправною бездіяльності
та зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 08.07.2013 року
позовні вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю «АЛПЕКО» було
задоволено. Визнано протиправною
бездіяльність Південної митниці щодо
повернення надмірно сплачених до
бюджету товариством з обмеженою
відповідальністю «АЛПЕКО» коштів у
загальній сумі 6411617,64 грн., які було
зараховано до бюджету. Стягнуто з
Державного бюджету України на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «АЛПЕКО» надмірно
сплачені до бюджету Товариством з
обмеженою відповідальністю «АЛПЕКО»
коштів у загальній сумі 6451787,20 грн.

Постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 28.11.2013 року
апеляційні скарги Південної митниці,
Головного управління Державної
казначейської служби України в
Одеській області, заступника прокурора
Одеської області було задоволено.
Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 08.07.2013 року
скасовано та ухвалено нову постанову,
позов Товариства з обмеженою
відповідальністю «АЛПЕКО» до
Південної митниці, Головного
управління Державної казначейської
служби України в Одеській області про
визнання протиправною бездіяльності
та зобов'язання вчинити певні дії -
залишено без задоволення.

У касаційній скарзі представник
Товариства з обмеженою
відповідальністю «АЛПЕКО» -
Віноградова С.А., не погоджуючись із
рішенням суду апеляційної інстанції,
посилається на допущені судом
порушення норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати постанову Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 28.11.2013 року та залишити в силі
постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 08.07.2013 року.

Південною митницею подано заперечення
на касаційну скаргу, в яких вона
просить залишити касаційну скаргу
представника Товариства з обмеженою
відповідальністю «АЛПЕКО» -
Віноградової С.А. без задоволення, а
рішення суду апеляційної інстанції -
без змін.

Перевіривши наведені в касаційній
скарзі доводи, заперечення на неї,
рішення судів щодо правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального
права, колегія суддів вважає, що скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 09.04.2009 року
Товариством з обмеженою
відповідальністю «АЛПЕКО» та
компанією «DP TRADING LIMITED» було укладено
контракт № 04/09. Пунктом 1.1 контракту від
09.04.2009 року № 04/09 продавець
зобов'язується поставляти, а покупець
приймати й оплачувати товар відповідно
до специфікації поставки або інвойсів.
Згідно із пунктом 4.2 контракту від
09.04.2009 року № 04/09 продавець здійснює
поставку товару на умовах, які
оговорюються на кожну партію в
інвойсах, при тлумаченні термінів
зазначеного контракту має чинність
документ Інкотермс 2000 року і Конвенція
ООН про договори міжнародної купівлі-
продажу товару 1980 року. Пунктом 4.4
контракту від 09.04.2009 року № 04/09
встановлено, що ціна товару
визначається для кожної партії та
зазначається в інвойсах на окрему
поставку, умови поставки - СІР, CIF, DDU, DAF,
СРТ кордон України.

06.04.2009 року Товариством з обмеженою
відповідальністю «АЛПЕКО» та
компанією «RIDEMAX SYSTEMS INC» було укладено
контракт № AR-0409, згідно із пунктом 1.1
якого продавець зобов'язується
поставляти, а покупець приймати й
оплачувати товар відповідно до
специфікації поставки або інвойсів.
Згідно із пунктом 4.2 контракту від
06.04.2009 року № AR-0409 продавець здійснює
поставку товару на умовах, які
оговорюються на кожну партію в
інвойсах, при тлумаченні термінів
зазначеного контракту має чинність
документ Інкотермс 2000 року і Конвенція
ООН про договори міжнародної купівлі-
продажу товару 1980 року. Пунктом 4.4
контракту від 06.04.2009 року № AR-0409
встановлено, що ціна товару
визначається для кожної партії та
зазначається в інвойсах на окрему
поставку, умови поставки - СІР, CIF, DDU, DAF,
СРТ кордон України.

16.02.2011 року Товариством з обмеженою
відповідальністю «АЛПЕКО» та
компанією «RIDEMAX SYSTEMS INC» було укладено
контракт № ARM/2011, згідно із пунктом 1.1
якого продавець зобов'язується
поставляти, а покупець приймати й
оплачувати товар відповідно до
специфікації поставки або інвойсів.
Згідно із пунктом 4.2 контракту від
16.02.2011 року № ARM/2011 продавець здійснює
поставку товару на умовах, які
оговорюються на кожну партію в
інвойсах, при тлумаченні термінів
зазначеного контракту має чинність
документ Інкотермс 2000 року і Конвенція
ООН про договори міжнародної
купівлі-продажу товару 1980 року. Пунктом
4.4 контракту від 16.02.2011 року № ARM/2011
встановлено, що ціна товару
визначається для кожної партії та
зазначається в інвойсах на окрему
поставку, умови поставки - СІР, CIF, DDU, DAF,
СРТ кордон України.

15.09.2009 року Товариством з обмеженою
відповідальністю «АЛПЕКО» та
компанією «RANDLUX SALES INC.» було укладено
контракт № 09/09, згідно із пунктом 1.1
якого продавець зобов'язується
поставляти, а покупець приймати й
оплачувати товар відповідно до
специфікації поставки або інвойсів.
Згідно із пунктом 4.2 контракту від
15.09.2009 року № 09/09 продавець здійснює
поставку товару на умовах, які
оговорюються на кожну партію в
інвойсах, при тлумаченні термінів
зазначеного контракту має чинність
документ Інкотермс 2000 року і Конвенція
ООН про договори міжнародної
купівлі-продажу товару 1980 року. Пунктом
4.4 контракту від 15.09.2009 року № 09/09
встановлено, що ціна товару
визначається для кожної партії та
зазначається в інвойсах на окрему
поставку, умови поставки - СІР, CIF, DDU, DAF,
СРТ кордон України.

Відповідно до вказаних контрактів на
адресу Товариства з обмеженою
відповідальністю «АЛПЕКО» були
поставлені товари, згідно наявних в
матеріалах справи інвойсів, загальною
фактурною вартістю 28366431,05 грн.

У період з 27.08.2009 року по 23.08.2011 року
Товариством з обмеженою
відповідальністю «АЛПЕКО» до
Південної митниці підготовлені та
подані вантажні митні декларації та
інші документи (в тому числі контракти,
інвойси), відповідно до яких були
задекларовані товари, поставлені на
адресу Товариства з обмеженою
відповідальністю «АЛПЕКО».

У зв'язку з відмовою Південної митниці
у митному оформленні товарів за
фактурною ціною, з метою прискорення
митного оформлення, запобігання
штрафних санкції з боку контрагентів
за затримку поставки та значного
збільшення митних платежів за тривале
знаходження товарів під митним
контролем, Товариством з обмеженою
відповідальністю «АЛПЕКО» були
заповнені та подані вантажні митні
декларації на підставі визначеної
митним органом митної вартості товару,

Відповідно до вантажних митних
декларацій, поданих Товариством з
обмеженою відповідальністю «АЛПЕКО»
до Південної митниці, загальна
фактурна вартість задекларованих
товарів, поставлених Товариству з
обмеженою відповідальністю «АЛПЕКО»
склала 28366431,05 грн. Митна вартість у цих
деклараціях самостійно визначена
позивачем згідно із шостим методом та
склала 57150877,33 грн., з яких митні платежі
- 930556,79 грн., ПДВ з митної вартості -
11616286,82 грн., всього - 12546843,61 грн.

В результаті збільшення митної
вартості товару Товариством з
обмеженою відповідальністю «АЛПЕКО»
було сплачено до бюджету на 579081,62 грн.
мита та на 5872705,58 грн. ПДВ більше
порівняно з розрахунком митних
платежів за контрактною вартістю
імпортованих товарів (1 метод).

28.05.2012 року та 02.07.2012 року Товариство з
обмеженою відповідальністю «АЛПЕКО»
зверталося до Південної митниці із
заявами про повернення надмірно
сплачених мита та ПДВ, проте,
відповідачем не було здійснено заходів
щодо повернення позивачу надмірно
сплачених коштів, у зв'язку з чим
Приватне підприємство «Вестра»
вимушене було звернутися до суду з
даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги
Товариства з обмеженою
відповідальністю «АЛПЕКО», суд першої
інстанції виходив з того, що при
здійсненні розмитнення товару
Товариством з обмеженою
відповідальністю «АЛПЕКО», отриманого
від компаній «DP TRADING LIMITED», «RIDEMAX SYSTEMS INC»,
«RANDLUX SALES INC», Південною митницею
необґрунтовано, в порушення визначених
Митним кодексом України повноважень та
обов'язків митних органів щодо
контролю за правильністю визначення
митної вартості товару та процедури її
визначення, було здійснено митне
оформлення за ВМД, в яких митна
вартість товару визначена за шостим
(резервним) методом, у зв'язку з чим
позивач надмірно сплатив до бюджету
мито у розмірі 579081,62 грн. та податок на
додану вартість у розмірі 5872705,58 грн.
Коригування митної вартості товару у
ВМД було здійснено Товариством з
обмеженою відповідальністю «АЛПЕКО» у
зв'язку з рішенням митниці, яке не було
оформлено належним чином, про відмову у
митному оформленні товару та прийнятті
митних декларацій, у яких митна
вартість товару була визначена за
першим методом - договірною ціною
відповідно до контрактів поставки та
інвойсів. Товариством з обмеженою
відповідальністю «АЛПЕКО» були подані
до Південної митниці всі необхідні
документи, на підставі яких було
можливо визначити митну вартість
товару шляхом застосування першого
методу визначення митної вартості
товару, однак вони не були прийняті
митним органом до уваги при перевірці
правильності визначення митної
вартості товару. Південною митницею не
було надано переконливих доказів
виникнення обґрунтованого сумніву
щодо достовірності поданих
декларантом відомостей про вартість
товару, та не було здійснено
витребування будь-яких додаткових
документів.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нову постанову
про відмову у задоволенні позовних
вимог, суд апеляційної інстанції
виходив з того, що у Південної митниці
були відсутні підстави для відмови у
митному оформленні товарів за
заявленою Товариством з обмеженою
відповідальністю «АЛПЕКО» митною
вартістю та прийняття митним органом
рішення про визначення митної вартості
товарів, оскільки визначення митної
вартості товарів здійснювалось
Товариством з обмеженою
відповідальністю «АЛПЕКО» самостійно
за допомогою шостого (резервного)
методу, який передбачає її визначення з
використанням способів, які не
суперечать законам України.

Відповідно до статті 259 Митного кодексу
України, митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є їх ціна, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, обчислена відповідно до
положень цього Кодексу.

Згідно із частиною 1 статті 261 Митного
кодексу України, відомості про митну
вартість товарів, які переміщуються
через митний кордон України,
використовуються для нарахування
податків і зборів (обов'язкових
платежів), ведення митної статистики, а
також у відповідних випадках для
розрахунків у разі застосування
штрафів, інших санкцій та стягнень,
встановлених законами України.

Частиною 1 статті 262 Митного кодексу
України передбачено, що митна вартість
товарів і метод її визначення
заявляються (декларуються) митному
органу декларантом під час переміщення
товарів через митний кордон України
шляхом подання декларації митної
вартості.

Відповідно до статті 266 Митного кодексу
України, визначення митної вартості
товарів, які імпортуються в Україну,
здійснюється за такими методами: за
ціною договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції); за
ціною договору щодо ідентичних
товарів; за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів; на
основі віднімання вартості; на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); резервного.

Основним є метод визначення митної
вартості товарів за ціною договору
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції). Кожен наступний
метод застосовується, якщо митна
вартість товарів не може бути
визначена шляхом застосування
попереднього методу. У разі
неможливості застосування жодного з
методів 1-5, митна вартість визначається
за резервним методом відповідно до
вимог, установлених статтею 273 Митного
Кодексу України.

Згідно із статтею 267 Митного кодексу
України, митною вартістю за ціною
договору щодо товарів, які
імпортуються, є вартість операції,
тобто ціна, що була фактично сплачена
або підлягає сплаті за товари, якщо
вони продаються на експорт в Україну,
скоригована в разі потреби відповідно
до частини другої цієї статті. Ціна, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті, - це загальна сума всіх
платежів, які були здійснені або які
повинні бути здійснені покупцем
оцінюваних товарів на користь продавця
та/або на користь продавця через третіх
осіб, та/або на пов'язаних з продавцем
осіб. Такі платежі можуть бути
здійснені прямо або опосередковано
шляхом переказу грошей, акредитиву,
інкасування або за допомогою інших
розрахунків (вексель, передача цінних
документів тощо).

Частиною 3 статті 266 Митного кодексу
України передбачено, що якщо митна
вартість не може бути визначена за
першим методом, згідно з положеннями
статті 267 цього Кодексу, проводиться
процедура консультацій між митним
органом та декларантом з метою
обґрунтованого вибору підстав для
визначення митної вартості відповідно
до вимог статей 268 і 269 цього Кодексу. У
ході таких консультацій митний орган
та декларант можуть здійснити обмін
наявною у кожного з них інформацією за
умови додержання вимог щодо її
конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів, які імпортуються в
Україну, відповідно до вимог статей 268 і
269 цього Кодексу за основу може братися
або ціна, за якою оцінювані ідентичні
або подібні (аналогічні) товари були
продані в Україні не пов'язаному з
продавцем покупцю відповідно до вимог
статті 271, або обчислена відповідно до
вимог статті 272 цього Кодексу вартість
товарів.

При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.
Методи на основі віднімання та
додавання вартості (обчислена
вартість) можуть застосовуватися у
будь-якій послідовності на розсуд
декларанта.

У разі якщо неможливо застосувати
жоден із зазначених методів, митна
вартість визначається за резервним
методом відповідно до вимог,
установлених статтею 273 цього Кодексу.

Статтею 265 Митного кодексу України
передбачено, що митний орган здійснює
контроль правильності визначення
митної вартості товарів згідно з
положеннями цього Кодексу. Такий
контроль може здійснюватися в
установленому порядку із
застосуванням різних форм, у тому числі
відповідно до статей 60 і 69 цього
Кодексу, після закінчення операцій
митного контролю, оформлення та
пропуску через митний кордон України
товарів і транспортних засобів.
Порядок контролю правильності
визначення митної вартості товарів
після закінчення операції митного
контролю, оформлення та пропуску через
митний кордон України товарів і
транспортних засобів та донарахування
обов'язкових платежів визначається
Кабінетом Міністрів України.

Митний орган має право упевнитися в
достовірності або точності будь-якої
заяви, документа чи декларації, поданої
для цілей визначення митної вартості.

Якщо митний орган дійшов висновку, що
визначена декларантом митна вартість
нижча, ніж прямі витрати на виробництво
цього товару, в тому числі сировини,
матеріалів та/або комплектуючих, які
входять до складу товару, митний орган
має право зобов'язати декларанта
визначити митну вартість іншим
способом, ніж він використав для її
визначення.

Судом встановлено, що Південною
митницею не було прийнято подані
Товариством з обмеженою
відповідальністю «АЛПЕКО» митні
декларації та не здійснено митне
оформлення та пропуск товарів через
митний кордон України у зв'язку із
заниженням, на її думку, митної
вартості товару, що імпортується, без
належного оформлення цього рішення.
Південною митницею для встановлення
митної вартості товару позивача був
використаний резервний метод, у зв'язку
з чим за пропозицією митниці
Товариством з обмеженою
відповідальністю «АЛПЕКО» визначено
митну вартість товару з урахуванням
коригування (рядок 45 «коригування ціни
товару») у загальній сумі 57150877,33 грн.

Вищезазначене підтверджується також
тією обставиною, що в інвойсах, які
додано до вантажних митних декларації,
було вказано вартість товару, яка є
значно меншою ніж та, яка зазначена
декларантом в митній декларації.

Слід зазначити, що право позивача на
оскарження дій (бездіяльності) митниці
не залежить від того, чи сам він
помилково зазначив митну вартість
товару, чи в результаті вказівки
митного органу, оскільки останній має
діяти лише в спосіб, на підставі та в
межах закону.

Відповідно до частини 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Південна митниця, заперечуючи проти
адміністративного позову не надала
суду доказів того, що позивач з
вантажними митними деклараціями із
зазначенням митної вартості товарів за
ціною договору щодо товарів, які
імпортуються, не звертався, а ним
самостійно було визначено митну
вартість товарів за резервним (6
методом), згідно до яких з урахуванням
коригування ціна товару склала 57150877,33
грн.

Також не було надано суду доказів
неможливості застосування основного
першого методу визначення митної
вартості за ціною договору
задекларованих позивачем товарів.

Крім того, висновком
судово-економічної експертизи
Одеського науково-дослідного
інституту судових експертиз від 30.05.2013
року № 8334 встановлено, що нарахування
митних платежів, обчислених Південною
митницею при оформленні вантажних
митних декларацій на поставку товару
компаніями «DP TRADING LIMITED», «RIDEMAX SYSTEMS INC»,
«RANDLUX SALES INC» на адресу Товариства з
обмеженою відповідальністю «АЛПЕКО» у
відповідності до умов контрактів у
розмірі 12546843,61 грн., у тому числі: мито у
розмірі 930556,79 грн. та податок на додану
вартість у розмірі 11616286,82 грн.,
документально не обґрунтовані даними
про вартість товару, який постачається,
відображеного в інвойсах та
специфікаціях, нормативно не
обґрунтовані даними про митну вартість
товару, відображеними у графі 47
вантажних митних декларацій.
Товариством з обмеженою
відповідальністю «АЛПЕКО» надмірно
сплачені до бюджету України митні
платежі, нараховані Південною митницею
при оформленні ВМД на поставку товару
компаніями «DP TRADING LIMITED», «RIDEMAX SYSTEMS INC»,
«RANDLUX SALES INC» на адресу Товариства з
обмеженою відповідальністю «АЛПЕКО» у
відповідності до умов контрактів у
розмірі 6451787,20 грн., з яких мито у
розмірі 579081,62грн. та податок на додану
вартість у розмірі 5872705,58 грн.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновками суду
першої інстанції про те, що визначення
митної вартості задекларованих
позивачем товарів за 6 (резервним)
методом визначення митної вартості не
відповідає вимогам законодавства щодо
процедури визначення митної вартості
товару, що імпортується в Україну, що
призвело до надмірної сплати позивачем
до бюджету мита та ПДВ в загальній сумі
6451787,20 грн.

Відповідно до пункту 8 Прикінцевих та
перехідних положень Митного кодексу
України від 13.03.2012 року, повернення
помилково або надміру сплачених до дня
набрання чинності цим Кодексом сум
митних платежів здійснюється у
порядку, встановленому цим Кодексом та
Податковим кодексом України.

Згідно із частиною 1 статті 301 Митного
кодексу України, повернення помилково
та/або надміру сплачених сум митних
платежів здійснюється відповідно до
Бюджетного та Податкового кодексів
України.

Статтею 43 Податкового кодексу України
встановлено, що помилково та/або
надміру сплачені суми грошового
зобов'язання підлягають поверненню
платнику відповідно до цієї статті,
крім випадків наявності у такого
платника податкового боргу.

Платник податків подає заяву на
повернення помилково та/або надміру
сплачених грошових зобов'язань у
довільній формі, в якій зазначає напрям
перерахування коштів: на поточний
рахунок платника податків в установі
банку; на погашення грошового
зобов'язання (податкового боргу) з
інших платежів, контроль за
справлянням яких покладено на
контролюючі органи, незалежно від виду
бюджету; повернення готівковими
коштами за чеком у разі відсутності у
платника податків рахунку в банку.

Контролюючий орган не пізніше ніж за
п'ять робочих днів до закінчення
двадцятиденного строку з дня подання
платником податків заяви готує
висновок про повернення відповідних
сум коштів з відповідного бюджету та
подає його для виконання відповідному
органові Державного казначейства
України.

На підставі отриманого висновку орган
Державного казначейства України
протягом п'яти робочих днів здійснює
повернення помилково та/або надміру
сплачених грошових зобов'язань
платникам податків у порядку,
встановленому Державним казначейством
України.

Контролюючий орган несе
відповідальність згідно із законом за
несвоєчасність передачі Державному
казначейству України для виконання
висновку про повернення відповідних
сум коштів з відповідного бюджету.

Відповідно до пункту 4 Порядку
взаємодії митних органів з органами
Державного казначейства України в
процесі повернення з державного
бюджету України помилково та/або
надмірно зарахованих до бюджету митних
та інших платежів, контроль за
справлянням яких покладається на митні
органи, затвердженого наказом
Державної митної служби України,
Державного Казначейства України від
20.07.2007 року № 611/147, розділу ІІІ Порядку
повернення платникам податків коштів,
що обліковуються на відповідних
рахунках митного органу як переоплата,
і митних та інших платежів, помилково
та/або надмірно сплачених до бюджету,
контроль за справлянням яких
здійснюється митними органами,
затвердженого наказом Державної
митної служби України від 20.07.2007 року №
618, загальний строк прийняття митним
органом рішення про повернення
платникам податків помилково та/або
надмірно сплачених митних та інших
платежів не повинен перевищувати
одного місяця. У разі, коли цей строк
недостатній для складання документа, у
якому відображаються результати
перевірки, такий строк (за письмовою
згодою платника податків) може бути
продовжений митним органом з
урахуванням специфічних обставин
кожного випадку, коли може бути
здійснене повернення митних та інших
платежів. За відсутністю підстав для
повернення коштів у встановленому
порядку готується та надсилається
заявнику письмова обґрунтована
відповідь.

Пунктом 1 Порядку взаємодії митних
органів з органами Державного
казначейства України в процесі
повернення з державного бюджету
України помилково та/або надмірно
зарахованих до бюджету митних та інших
платежів, контроль за справлянням яких
покладається на митні органи
визначено, що його дія не поширюється
на виконання судових рішень про
повернення помилково та/або надмірно
сплачених митних та інших платежів.

Порядок виконання судових рішень, у
тому числі щодо повернення помилково
та/або надмірно сплачених до бюджетів
податків, зборів (обов'язкових
платежів) та інших доходів бюджетів,
визначений Законом України «Про
виконавче провадження», а також
Порядком виконання рішень про
стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або боржників,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 03.08.2011 року № 845,
яким визначений механізм повернення
органами Державного казначейства
помилково та/або надмірно сплачених до
бюджетів податків, зборів (обов'язкових
платежів) та інших доходів бюджетів за
рішенням суду.

Пунктом 3 Порядку виконання рішень про
стягнення коштів Державного та
місцевих бюджетів або боржників
передбачено, що рішення про стягнення
коштів з Державного та місцевих
бюджетів виконуються на підставі
виконавчих документів виключно
органами Казначейства з попереднім
інформуванням Мінфіну та у порядку
черговості надходження виконавчих
документів.

Згідно із пунктом 16 Порядку виконання
рішень про стягнення коштів Державного
та місцевих бюджетів або боржників,
органи казначейства за судовими
рішеннями про стягнення надходжень
бюджету здійснюють безспірне списання
коштів Державного та місцевого
бюджетів для повернення надмірно
та/або помилково сплачених податків і
зборів.

Пунктом 19 Порядку виконання рішень про
стягнення коштів Державного та
місцевих бюджетів або боржників
передбачено, що безспірне списання
коштів Державного та місцевих бюджетів
і їх перерахування на рахунок,
зазначений у виконавчому документі про
стягнення надходжень бюджету та/або
заяві про виконання рішення про
стягнення надходжень бюджету,
здійснюються органами Казначейства з
відповідного рахунка, на який такі
кошти зараховані, шляхом оформлення
розрахункових документів.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, про те, що з
Державного бюджету України на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «АЛПЕКО» підлягає
стягненню (поверненню) надмірно
сплачені до бюджету мито в сумі
579081,62грн. та податок на додану вартість
в сумі 5872705,58 грн., що були зараховані до
бюджету, у загальній сумі 6451787,20 грн.

Таким чином, судом апеляційної
інстанції дана неправильна правова
оцінка обставин по справі, помилково
застосовані норми матеріального права
при розгляді апеляційної скарги по
даній справі, а тому касаційну
представника Товариства з обмеженою
відповідальністю «АЛПЕКО» -
Віноградової С.А. слід задовольнити,
рішення суду апеляційної інстанції -
скасувати, залишивши в силі рішення
суду першої інстанції.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 221, 223, 226, 230,
231 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника
Товариства з обмеженою
відповідальністю «АЛПЕКО» -
Віноградової Світлани Анатоліївни -
задовольнити.

Постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від
28.11.2013 року - скасувати.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 08.07.2013 року
у справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «АЛПЕКО»
до Південної митниці, Головного
управління Державної казначейської
служби України в Одеській області, за
участю Прокуратури м. Одеси про
визнання протиправною бездіяльності
та зобов'язання вчинити певні дії -
залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
О.Є. Донець

А.О. Логвиненко

В.Ф. Мороз