Справа № 803/2814/13-а
Суддя: Кузьмич С.М.
Дата ухвалення: 2014-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2014 р.
Справа № 876/2027/14
Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Кузьмича
С. М.,

суддів Гулида Р.
М., Шавеля Р. М.,

за участю секретаря
Корнієнко О. А.

представника позивача Ковбасюк Д.
С.

представника відповідача Пивовар
В. В.

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в місті Львові апеляційну
скаргу Луцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Волинській
області на постанову Волинського
окружного адміністративного суду від 22
січня 2014року у справі № 803/2814/13-а за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агідель" до Луцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Волинській області про
скасування податкових
повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом до Луцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Волинській області про
скасування податкових
повідомлень-рішень.

Позовні вимоги мотивує тим, що під час
проведення документальної перевірки у
Луцької ОДПІ не виникло жодних
зауважень щодо первинних
бухгалтерських документів, на підставі
яких ТзОВ "Агідель" було сформовано
реєстри податкових накладних, які, на
думку відповідача, сформовані з
порушенням податкового законодавства
України. На момент виписки податкових
накладних у жовтні 2009 - вересні 2010 року
платники податків керувалися Законом
України «Про податок на додану
вартість» та Законом України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами», яким
було встановлено граничний строк для
подання заяв на повернення надміру
сплачених або невідшкодованих
податків і зборів (обов'язкових
платежів), який складає 1095 днів з
наступного за днем здійснення такої
переплати або отримання права на таке
відшкодування, а не Податковим
кодексом України, який фактично звузив
права платника податків і не може бути
застосований до спірних правовідносин.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 22 січня 2014
року позов задоволено.

Не погодившись із зазначеним судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
оскаржену постанову та прийняти нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позову.

Зокрема апелянт зазначає, що суд першої
інстанції порушив норми матеріального
та процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Так платником податків у звітності за
лютий та за квітень 2013 року з ПДВ не
відображено виявлені попередніми
перевірками порушення (акти №6723/15-
2/138351680 від 3 грудня 2012 року, №296/15-2/138351680
від 18 січня 2013 року. №1152/15- 2/138351680 від 19
лютого 2013 року, №1561/15-2/138351680 від 20
березня 2013 року). Проте судом першої
інстанції не взято до уваги цей факт.

За результатами розгляду матеріалів
перевірки Луцькою ОДПІ прийнято
податкові повідомлення-рішення від 4
липня 2013 форми «В4» № , яким
зменшено від'ємне значення сум податку
на додану вартість на суму 152937 грн та
форми «Р» № , яким визначено
грошове зобов'язання з податку на
додану вартість в сумі 105 000 грн (з них
штрафна (фінансова) санкція - 35000 грн).

Задоволення позову судом першої
інстанції відбулося без належної
правової оцінки та перевірки усіх
обставин справи, що засвідчує про
необґрунтованість такого рішення.

Представник апелянта в судовому
засіданні підтримав вимоги
апеляційної скарги та дав пояснення
аналогічні викладеним в апеляційній
скарзі.

Представник позивача, в судовому
засіданні, заперечив щодо задоволення
апеляційної скарги та просив залишити
рішення суду першої інстанції без змін.

Колегія суддів, вислухавши суддю
доповідача, заслухавши пояснення
сторін, вивчивши матеріали справи,
доводи апеляційної скарги, приходить
до висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Із матеріалів справи, а саме договору
про спільну діяльність №1/3/2009 від 19
червня 2009 року, укладеного між ТзОВ
"Агідель", ОСОБА_3 та ОСОБА_4, зрозуміло,
що керівництво спільною діяльністю,
ведення спільних справ учасників і
ведення бухгалтерського та
податкового обліку спільної
діяльності покладено на позивача.

Судом першої інстанції встановлено та
не оспорюється сторонами, що в червні
2013 року Луцькою ОДПІ була проведена
позапланова виїзна перевірка з питань
правомірності формування податкових
зобов'язань та податкового кредиту,
правомірності формування показників в
декларації з податку на прибуток за
період з 1 січня 2010 року по 30 квітня 2013
року, за результатами якої складено акт
№3280/22.1/138351680 від 19 червня 2013 року.
Перевіркою встановлено порушення
пункту 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України, в результаті чого
платником занижено податок на додану
вартість, що підлягає нарахуванню та
сплаті в бюджет за лютий 2013 року на суму
23333 грн, та завищено залишок від'ємного
значення, який після бюджетного
відшкодування включається до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду (р. 24 декларації за
лютий 2013 року) на 645340 грн, пункту 198.6
статті 198 Податкового кодексу України в
результаті чого платником занижено
податок на додану вартість, що підлягає
нарахуванню та сплаті в бюджет за
квітень 2013 року на суму 46667 грн, та
завищено залишок від'ємного значення,
який після бюджетного відшкодування
включається до складу податкового
кредиту наступного податкового
періоду (р. 24 декларації за квітень 2013
року) на 152937 грн.

На підставі акту перевірки №3280/22.1/138351680
від 19 червня 2013 року Луцькою ОДПІ
винесено податкові
повідомлення-рішення № від 4
липня 2013 року про збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на суму 105000 грн, з них
70000 грн основного платежу та 35000 грн -
штрафних санкцій та № від 4 липня
2013 року про зменшення від'ємного
значення суми податку на додану
вартість на суму 152937 грн.

З аналізу акту перевірки та податкових
повідомлень-рішень зрозуміло, що
підставою для висновків податкового
органу про порушення позивачем абзацу
пункту 198.6 статті 198 ПК України стало те,
що позивач не відобразив в податкових
деклараціях з податку на додану
вартість за лютий та квітень 2013 року
результатів камеральних перевірок за
жовтень 2012 року, листопад 2012 року,
грудень 2012 року та січень 2013 року,
зафіксованих в актах від 3 грудня 2012
року, 18 січня 2013 року, 19 лютого 2013 року, 29
квітня 2013 року.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що за
жовтень 2012 року Луцькою ОДПІ
Волинської області ДПС проведено
камеральну перевірку, результати якої
оформлено актом про результати
камеральної перевірки даних,
задекларованих у податковій звітності
з податку на додану вартість
№6723/15-2/138351680 від 3 грудня 2012 року. За
результатами камеральної перевірки за
жовтень 2012 року винесено податкові
повідомлення-рішення: форми Р №2741601 від
25 грудня 2012 року на суму 26548 грн
основного платежу та 6637 грн штрафної
санкції; форми В4 №2731601 від 25 грудня 2012
року на суму 370425 грн. За листопад 2012
року Луцькою ОДПІ Волинської області
ДПС проведено камеральну перевірку,
результати якої оформлено актом про
результати камеральної перевірки
даних, задекларованих у податковій
звітності з податку на додану вартість
№296/15-2/138351680 від 18 січня 2013 року. За
результатами камеральної перевірки за
листопад 2012 року винесено податкові
повідомлення-рішення: форми Р за №11502
від 13.02.2013 р. на суму 23333,0 грн. основного
платежу та 11666,50 грн. - штрафної санкції;
форми В4 за №21502 від 13.02.2013 р. на суму
715339,0 грн. За грудень 2012 року Луцькою
ОДПІ Волинської області ДПС проведено
камеральну перевірку, результати якої
оформлено актом про результати
камеральної перевірки даних,
задекларованих у податковій звітності
з податку вартість №1152/15-2/138351680 від
19.02.2013 р. За результатами камеральної
перевірки за грудень 2012 року винесено
податкові повідомлення-рішення: форми
Р №501502 від 11 березня 2013 року на суму 23333
грн основного платежу та 11666,50 грн
штрафної санкції; форми В4 за №541502 від 11
березня 2013 року на суму 692006 грн. За
січень 2013 року Луцькою ОДПІ Волинської
області ДПС проведено камеральну
перевірку, результати якої оформлено
актом про результати камеральної
перевірки даних, задекларованих у
податковій звітності з податку
вартість №1561/15-2/138351680 від 20 березня 2013
року. За результатами камеральної
перевірки за січень 2013 року прийнято
податкові повідомлення-рішення: форми
Р №5261502 від 29 квітня 2013 року на суму 23333
грн основного платежу та 11666,50 грн
штрафної санкції; форми В4 №5271502 від 29
квітня 2013 року на суму 668673 грн.

Суд першої інстанції вірно звернув
увагу на те, що окремі із зазначених
податкових повідомлень-рішень були
оскаржені позивачем у судовому
порядку.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 13 травня 2013
року у справі № 803/909/13-а визнано
протиправними та скасовано податкові
повідомлення-рішення від 25 грудня 2012
року № та № ; постановою
Волинського окружного
адміністративного суду від 25 червня 2013
року у справі № 803/1257/13-а визнано
протиправними і скасовано податкові
повідомлення-рішення від 18 січня 2013
року № , від 13 лютого 2013 року №
. Постанова у справі №803/1257/13-а
була залишена без змін ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 26 листопада
2013 року.

Судами першої та апеляційної інстанції
вказано на помилковість висновків
Луцької ОДПІ в частині порушення ТзОВ
«Агідель» пункту 198.6 статті 198 ПК
України при формуванні податкового
кредиту за жовтень-грудень 2009 року та
січень-вересень 2010 року, що призвело до
завищення від'ємного значення ПДВ за
листопад 2012 року на 715539 грн.

19 лютого 2013 року Луцька ОДПІ провела
камеральну перевірку податкової
декларації з ПДВ за грудень 2012 року, про
що складено акт № 1152/15-2/138351680 (а. с. 83-86).
Актом перевірки вказано на ті ж
порушення, що і в актах перевірки
податкових декларацій за жовтень і
листопад 2012 року, в частині формування
податкового кредиту за рахунок
податкових накладних за
жовтень-грудень 2009 року та
січень-вересень 2010 року. За висновками
цієї перевірки збільшено на 23333 грн
сума ПДВ для сплати в бюджет та
зменшено на 692006 грн сума, що підлягала
зарахуванню до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду.

Актом перевірки від 20 березня 2013 року №
1561/15-2/138351680 зроблено висновки щодо
права на формування податкового
кредиту у попередніх звітних періодах,
а показник податкової декларації за
січень 2013 року накладено на показники
декларації за грудень 2012 року, які
також, на думку відповідача, сформовано
з порушенням податкового
законодавства з тих самих підстав
(тобто, у даному випадку має місце
причинно-наслідковий зв'язок між
показниками кожної наступної
декларації платника податків по
відношенню до попередньої).

З огляду на викладене колегія суддів
звертає увагу, на те що відносинам щодо
формування податкового кредиту за
деклараціями за жовтень-грудень 2009
року, січень-вересень 2010 року правову
оцінку уже надано судами при розгляді
адміністративних справ № 803/1257/13-а та №
803/1257/13-а, про які йшлося вище.

Враховуючи наведене суд апеляційної
інстанції поділяє правову позицію суду
першої інстанції відносно того, що
висновки відповідача про порушення
позивачем Порядку заповнення
податкової звітності з ПДВ,
затвердженого наказом Державної
податкової адміністрації України від 25
листопада 2011 року № 1492, через
неврахування при заповненні
податкової декларації з ПДВ за січень
2013 року висновків акта перевірки за
податковою декларацією за грудень 2012
року неправомірними, оскільки на
формування таких висновків вплинув акт
перевірки податкової декларації за
листопад 2012 року, а його висновки суд
визнав безпідставними при розгляді
справи про оскарження податкових
повідомлень-рішень (справа № 803/1257/13-а) і
таке судове рішення набрало законної
сили.

На переконання колегії суддів судом
першої інстанції при вирішенні цього
спору дотримано норм матеріального та
процесуального права, висновки суду
відповідають обставинам справи та
наявним у ній доказам.

Відповідно до статті 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
254 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Луцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Волинській області залишити без
задоволення, а постанову Волинського
окружного адміністративного суду від 22
січня 2014року у справі № 803/2814/13-а без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили негайно після
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом 20-ти днів з дати складення в
повному обсязі.

Головуючий
Кузьмич С. М.

Судді
Гулид Р. М.

Шавель Р.М.

Повний текст ухвали складено 10 квітня
2014 року