Справа № 826/3519/14
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2014-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 квітня 2014 року 08:15
№ 826/3519/14
Окружний адміністративний суд міста
головуючого судді Шулежка В.П.,
при секретарі судового засідання
розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Енергетична
компанія «Герекс» до Реєстраційної
служби Головного управління юстиції у
м. Києві, державного реєстратора прав
на нерухоме майно Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у м. Києві
Восколович Ю.В. про визнання
протиправними дій, скасування рішення
та зобов'язання вчинити дії,-
До Окружного адміністративного суду м.
Києва звернулось товариство з
обмеженою відповідальністю
«Енергетична компанія «Герекс» (далі -
ТОВ «Енергетична компанія «Герекс»,
позивач) з адміністративним позовом до
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві (надалі -
Реєстраційна служба ГУЮ у м. Києві,
відповідач 1), державного реєстратора
прав на нерухоме майно Восколович Ю.В.
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві (далі -
державний реєстратор, відповідач 2) про
визнання дій державного реєстратора
протиправними; скасування рішення про
відмову у державній реєстрації прав та
їх обтяжень №11170103 від 25.02.2014р.;
зобов'язання Реєстраційну службу
Головного управління юстиції у м. Києві
зареєструвати за позивачем право
власності на нежилі приміщення з № 1 по
№ 88 (групи приміщень № 6) загальною
площею 2080,70 кв. м., що знаходяться за
адресою: м. Київ, вул. Бориспільська,
В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що державний реєстратор
приймає рішення про відмову в
державній реєстрації прав та їх
обтяжень виключно за наявності підстав
для відмови в державній реєстрації
прав, що визначені у Законі України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»,
проте державним реєстратором не
вказано конкретний пункт та частину
Представник позивача у судове
засідання не прибув, подав до суду
клопотання про розгляд справи в
порядку письмового провадження.
Відповідачі явку своїх уповноважених
представників у судове засідання не
забезпечили, хоча про дату, час та місце
судового засідання повідомлені
належним чином, письмових заперечень
та копії матеріалів, що були або мали
бути взяті ними до уваги при прийнятті
рішення, вчиненні дії, допущенні
бездіяльності, з приводу яких подано
позов, суду не надали.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи в судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином
повідомленні про дату, час і місце
судового розгляду, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

З огляду на наведене, у зв'язку
неприбуттям відповідача та з
урахуванням вимог ст.128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд дійшов висновку про
доцільність розгляду справи у
письмовому провадженні на підставі
наявних матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, судом встановлено
наступне.

ТОВ «Енергетична компанія «Герекс»
звернулось до Реєстраційної служби ГУЮ
у м. Києві з заявою про державну
реєстрацію права власності на нерухоме
майно, а саме: нежитлове приміщення, що
розташоване за адресою м. Київ, вул.
Бориспільська, будинок 9, корп. 54,
приміщення 6.

За результатами розгляду поданої заяви
і доданих документів державним
реєстратором прийнято рішення від
25.02.2014р. № 11170103 про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень.

Відмова у державній реєстрації
вмотивована тим, що подані документи не
відповідають вимогам, або не дають
змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують.

Зокрема, техпаспорт на об'єкт
нерухомості виданий з порушенням п.3.2
Інструкції про порядок проведення
технічної інвентаризації об'єктів
нерухомого майна (в редакції від 01.06.2010
р.), де зазначено, що записи в технічних
паспортах скріплюються підписом
керівника та печаткою БТІ. Поданий
заявником техпаспорт та копія
технічного паспорта не містить
підписів начальника БТІ.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд дійшов
висновку про часткову обґрунтованість
позовних вимог, виходячи з наступного.

Статтею 182 Цивільного кодексу України
передбачено, що право власності та інші
речові права на нерухомі речі,
обтяження цих прав, їх виникнення,
перехід і припинення підлягають
державній реєстрації.

Державна реєстрація прав на
нерухомість є публічною, здійснюється
відповідним органом, який зобов'язаний
надавати інформацію про реєстрацію та
зареєстровані права в порядку,
встановленому законом.

Порядок проведення державної
реєстрації прав на нерухомість та
підстави відмови в ній встановлюються
законом.

Спеціальним законом, що визначає
правові, економічні, організаційні
засади проведення державної
реєстрації речових та інших прав, які
підлягають реєстрації за цим Законом,
та їх обтяжень і спрямований на
забезпечення визнання та захисту
державою цих прав, створення умов для
функціонування ринку нерухомого майна
є Закон України від 01.07.2004 року №1952-ІV
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно з частиною 1 статті 3 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» державна реєстрація прав є
обов'язковою. Інформація про права на
нерухоме майно та їх обтяження
підлягає внесенню до Державного
реєстру прав.

Обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права та обтяження
на нерухоме майно, розміщене на
території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування,
зокрема, право власності на нерухоме
майно (ст. 4 Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень").

До повноважень органу державної
реєстрації прав належить, зокрема:
проведення державної реєстрації прав
та їх обтяжень або відмова у їх
реєстрації; забезпечення ведення
Державного реєстру прав; здійснює інші
повноваження, передбачені цим Законом
та іншими законами України (пункти 1, 2 ч.
1 ст. 8 Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень").

Пунктом 2 ст. 9 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень"
передбачено, що державний реєстратор,
зокрема:

встановлює відповідність заявлених
прав і поданих документів вимогам
законодавства, а також відсутність
суперечностей між заявленими та вже
зареєстрованими правами на нерухоме
майно та їх обтяженнями, зокрема:
відповідність обов'язкового
дотримання письмової форми правочину
та його нотаріального посвідчення (у
випадках, встановлених законом);
відповідність повноважень особи, яка
подає документи на державну реєстрацію
прав та їх обтяжень; відповідність
відомостей про нерухоме майно, наявних
у Державному реєстрі прав та поданих
документах; наявність обтяжень прав на
нерухоме майно, зареєстрованих
відповідно до вимог цього Закону;

приймає рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, про
відмову в державній реєстрації, про її
зупинення, внесення змін до Державного
реєстру прав;

відкриває і закриває розділи
Державного реєстру прав, вносить до них
відповідні записи;

веде реєстраційні справи щодо об'єктів
нерухомого майна;

у разі потреби вимагає подання
передбачених законодавством
додаткових документів, необхідних для
державної реєстрації прав та їх
обтяжень;

під час проведення державної
реєстрації прав, які виникли та
зареєстровані в установленому порядку
до 1 січня 2013 року, запитує від органів
виконавчої влади, органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ
та організацій, які відповідно до
чинного на момент реєстрації
законодавства проводили таку
реєстрацію, інформацію (довідки, копії
документів тощо), необхідну для
реєстрації прав та їх обтяжень, якщо
такі документи не були подані
заявником або якщо документи, подані
заявником, не містять передбачених цим
Законом відомостей про правонабувача
або про нерухоме майно. Органи
виконавчої влади, органи місцевого
самоврядування, підприємства, установи
та організації, до яких надійшов запит,
зобов'язані безоплатно в установленому
законодавством порядку протягом трьох
робочих днів надати державному
реєстратору відповідну інформацію,
зокрема щодо зареєстрованих речових
прав на нерухоме майно, у тому числі
земельні ділянки;

здійснює інші повноваження,
передбачені цим Законом та іншими
законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень"
державна реєстрація прав та їх
обтяжень проводиться в такому порядку:

1) прийняття і перевірка документів, що
подаються для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2) встановлення факту відсутності
підстав для відмови в державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та/або їх обтяжень;

3) прийняття рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову
в ній або зупинення державної
реєстрації;

4) внесення записів до Державного
реєстру прав;

5) видача свідоцтва про право власності
на нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону;

6) надання витягів з Державного реєстру
прав про зареєстровані права та/або їх
обтяження.

Перелік документів для здійснення
державної реєстрації прав
визначається Кабінетом Міністрів
України у Порядку державної реєстрації
прав на нерухоме майно та їх обтяжень
від 17.10.2013р. № 868 (надалі - Порядок № 868).

Пунктом 1 Порядку № 868 передбачено, що
цей порядок визначає процедуру
проведення державної реєстрації
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень (далі - державна реєстрація
прав), перелік документів, необхідних
для її проведення, права та обов'язки
суб'єктів у сфері державної реєстрації
прав, а також процедуру взяття на облік
безхазяйного нерухомого майна

Пункт 15 Порядку № 868 встановлює, що під
час розгляду заяви про державну
реєстрацію і документів, що додаються
до неї, державний реєстратор
встановлює відповідність заявлених
прав і поданих документів вимогам
законодавства, а також відсутність
суперечностей між заявленими та
зареєстрованими речовими правами на
нерухоме майно, їх обтяженнями зокрема
щодо: обов'язкового дотримання
письмової форми правочину та його
нотаріального посвідчення (у
встановлених законом випадках);
повноважень заявника; відомостей про
нерухоме майно, речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень, наявних
у Державному реєстрі прав та поданих
документах; наявності обтяжень прав на
нерухоме майно, зареєстрованих
відповідно до закону; наявності факту
виконання умов правочину, з якими закон
та/або договір (угода) пов'язує
можливість проведення державної
реєстрації виникнення, переходу,
припинення прав на нерухоме майно або
обтяження таких прав.

Стаття 24 Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" містить виключний
перелік підстав, згідно яких може бути
відмовлено у державній реєстрації
прав: заявлене право, обтяження не
підлягає державній реєстрації
відповідно до цього Закону; об'єкт
нерухомого майна або більша його
частина розміщені на території іншого
органу державної реєстрації прав; із
заявою про державну реєстрацію прав та
їх обтяжень звернулася неналежна
особа; подані документи не
відповідають вимогам, встановленим цим
Законом, або не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують; заяву
про державну реєстрацію прав,
пов'язаних з відчуженням нерухомого
майна, подано після державної
реєстрації обтяжень, встановлених щодо
цього майна, крім випадків,
встановлених частиною дев'ятою статті
15 цього Закону; заявлене право вже
зареєстровано.

З аналізу викладених норм вбачається,
що державний реєстратор при проведенні
державної реєстрації прав та їх
обтяжень має встановити, в першу чергу,
відповідність заявлених прав і поданих
документів вимогам законодавства, а
також відсутність суперечностей між
заявленими та вже зареєстрованими
правами на нерухоме майно та їх
обтяженнями, зокрема, відповідність
відомостей про нерухоме майно, наявних
у Державному реєстрі прав та поданих
документів.

Окрім того, законодавством чітко
визначені конкретні підстави, за яких у
державній реєстрації прав може бути
відмовлено.

В той же час, як вбачається з
оскаржуваного рішення про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень, державним реєстратором не
доведено наявність підстав, з яких
позивачу було відмовлено у реєстрації
права.

Оскаржуване рішення містить лише
формальне посилання на ст. 24 Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень" та п. 3.2. Інструкції про
порядок проведення технічної
інвентаризації об'єктів нерухомого
майна, затвердженої наказом
Державного комітету будівництва,
архітектури та житлової політики
України від 24.05.2001р. № 127 (в редакції від
01.06.2010р.).

Так, відповідачем не надано жодного
доказу, а судом з наявних матеріалів
справи не встановлено, яким чином
подані документи не відповідають
вимогам, встановленим цим Законом, або
не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують.

Суд зазначає, що п. 3.2 Інструкції, на яку
посилається державний реєстратор у
своєму рішенні про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень, взагалі
містить норми, які регулюють порядок
проведення обмірювальних робіт.

Зокрема, у вказаному п. 3.2 Інструкції
передбачено, що при виявленні
самочинного будівництва бюро
технічної інвентаризації зобов'язане
повідомити про це місцеві органи
державної виконавчої влади чи органи
місцевого самоврядування. Після
одержання бюро технічної
інвентаризації рішення місцевого
органу державної виконавчої влади щодо
самочинного будівництва в примітки
раніше проставлених штампів уноситься
запис номера та дати цього рішення.
Указані записи в технічних паспортах
скріплюються підписом керівника та
печаткою бюро.

Таким чином, суд робить висновок, що
вказаною нормою Інструкції
передбачена обов'язковість підпису
керівника та печатки БТІ у технічному
паспорті у виключному випадку.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що дії державного
реєстратора Восколович Ю.В. щодо
винесення необґрунтованого рішення
про відмову у державній реєстрації
прав та їх обтяжень є протиправними, а
саме рішення суд не може визнати
об'єктивним та законним, а тому воно
підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог в частині
зобов'язання Реєстраційну службу ГУЮ у
м. Києві зареєструвати за позивачем
право власності на нежилі приміщення з
№1 по №88 (групи приміщень №6) загальною
площею 2080,70 кв. м., що знаходяться за
адресою: м, Київ, вул. Бориспільська,
будинок 9 суд зазначає наступне.

Згідно статті 9 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень"
державний реєстратор самостійно
приймає рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень або
відмову в такій реєстрації. Втручання
будь-яких органів, посадових і
службових осіб, громадян та їх
об'єднань у діяльність державного
реєстратора, пов'язану з проведенням
державної реєстрації прав,
забороняється і тягне за собою
відповідальність згідно із законом.

Статтею 30 Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" передбачена
відповідальність державного
реєстратора за порушення
законодавства у сфері державної
реєстрації прав.

Як випливає зі змісту Рекомендації № R
(80) 2 Комітету Міністрів державам-членам
стосовно реалізації адміністративними
органами влади дискреційних
повноважень від 11.03.1980р. під
дискреційним повноваженням слід
розуміти повноваження, яке
адміністративний орган, приймаючи
рішення, може здійснювати з певною
свободою розсуду тобто, коли такий
орган може обирати з кількох юридично
допустимих рішень те, яке він вважає
найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи
рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта
владних повноважень на відповідність
закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
критеріям, не втручається у дискрецію
(вільний розсуд) суб'єкта владних
повноважень поза межами перевірки за
названими критеріями. Завдання
адміністративного судочинства полягає
не у забезпеченні ефективності
державного управління, а в
гарантуванні дотримання вимог права,
інакше було б порушено принцип
розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує
надання адміністративному суду
адміністративно-дискреційних
повноважень - єдиним критерієм
здійснення правосуддя є право. Тому
завданням адміністративного
судочинства завжди є контроль
легальності. Перевірка доцільності
переступає компетенцію
адміністративного суду і виходить за
межі завдання адміністративного
судочинства.

Отже, під дискреційним повноваженням
суд розуміє таке повноваження, яке
надає певний ступінь свободи
адміністративному органу при
прийнятті рішення, тобто, коли у межах,
які визначені законом,
адміністративний орган має можливість
самостійно (на власний розсуд) вибрати
один з кількох варіантів рішення.

Зважаючи, що суд є правозастосовуючим
органом, а чинним законодавством
встановлена процедура прийняття
відповідних рішень державними
реєстраторами, суд не може підміняти цю
процедуру та орган, до компетенції
якого віднесено прийняття відповідних
рішень, суд приходить до висновку про
неможливість втручання в дискрецію
суб'єкта владних повноважень,
необґрунтованість та безпідставність
позовних вимог в цій частині, а відтак
відсутність підстав для їх
задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В даному випадку державний реєстратор,
як суб'єкт владних повноважень не
виконав покладений на нього законом
обов'язок і не довів правомірність
прийняття оскаржуваного рішення.

З урахуванням викладеного, системно
проаналізувавши положення чинного
законодавства України та надавши
оцінку доказам, які є у справі, беручи
до уваги той факт, що в матеріалах
справи відсутні будь-які докази
правомірності винесення оскаржуваного
рішення, суд приходить до висновку про
наявність підстав для часткового
задоволення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст.94, 158-163 КАС України, суд,
-

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов товариства з
обмеженою відповідальністю
«Енергетична компанія «Герекс»
задовольнити частково.

Визнати протиправними дії державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві
Восколович Ю.В. щодо винесення рішення
про відмову у державній реєстрації
прав та їх обтяжень №11170103 від 25.02.2014 р.

Скасувати рішення державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві
Восколович Ю.В. про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень №11170103
від 25.02.2014 р.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Присудити з Державного бюджету України
за рахунок бюджетних асигнувань на
користь товариства з обмеженою
відповідальністю «Енергетична
компанія «Герекс» ()
понесені ним витрати по сплаті
судового збору у розмірі 48,74 грн.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку шляхом подачі до
Окружного адміністративного суду
міста Києва апеляційної скарги на
постанову протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає до
Київського апеляційного
адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у
строк, встановлений ст. 186 КАС України,
постанова набирає законної сили після
закінчення цього строку.

Суддя
В.П. Шулежко