Справа № 805/13838/13-а
Суддя: Губська Л.В.
Дата ухвалення: 2014-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Толстолуцька
Суддя-доповідач - Губська Л.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2014 року справа №805/13838/13-а

приміщення суду за адресою: 83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді: Губської Л.В.,

суддів: Жаботинської С.В., Лях О.П.,

при секретарі: Томах О.О.,

за участю: представника позивача
ОСОБА_2 (довіреність від 05.09.2013 р.),

представників відповідача
Бачагової О.О. (довіреність від 12.11.2013
р.),

Домашенко Т.Г. (довіреність від 19.02.2014
р.),

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Добропільської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області на постанову Донецького
окружного адміністративного суду від 26
лютого 2014 року в адміністративній
справі за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_5 до
Добропільської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області про визнання недійсними
податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_5
звернувся до суду з даним позовом, в
якому просив визнанати недійсними
податкові повідомлення-рішення
Добропільської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області № від 13.09.2013 року, яким
було збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб, що сплачується
фізичними особами за результатами
річного декларування в сумі 387 476,00 грн. -
за основним платежем та 96 869 грн. за
штрафними санкціями та № 007021700 від
13.09.2013 року з податку на додану вартість
в сумі 458 086,18 грн. за основним платежем
та 114 521,55 грн. за штрафними санкціями.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 26 лютого 2014
року позов задоволено.

Не погодившись з таким рішенням,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, а також неповне
з'ясування обставин справи, просить
скасувати постанову суду та ухвалити
нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог у повному
обсязі. На обґрунтування апеляційної
скарги зазначає, що позивачем за
підсумками 2012 року неправомірно
завищено витрати на 2 289 278,42 грн., у тому
числі за рахунок неправомірного
завищення витрат на пальне на 2 262 349,94
грн. (до витрат періоду відносяться
фактично понесені витрати, тобто
сплати яких фактично відбулась) та
неправомірного віднесення до витрат
відсотків по лізинговим платежам у
сумі 126 785,19 грн. - підприємцем
здійснювались сплати згідно договорів
фінансового лізингу, вказані витрати
не відносяться до витрат операційної
діяльності фізичних осіб-підприємців,
згідно з пунктом 138.1 Податкового
кодексу України. У зв'язку з тим, що
відбулося порушення п. 177.4 ст. 177 ПК
України - завищено витрати,
безпосередньо пов'язані з отриманням
доходу на 2 289 278,42 грн. - вказаним
підприємцем було занижено чистий
оподатковуваний доход протягом
перевіряємого періоду на 2 289 278,42 грн.,
та податок з доходу з той же період
занижено на 387 476 грн. За період з 01.02.2012
по 31.12.2012 задекларовано податкового
кредиту по податку на додану вартість у
сумі 1 470 914 грн. Перевіркою повноти
визначення податкового кредиту за
вказаний період встановлено його
завищення на 458 086,18 грн., у зв'язку з
придбанням пального, використання
якого не пов'язано зі здійсненням
перевезень у рамках підприємницької
діяльності, а саме використання в
операціях, що не є господарською
операцією платника податків.

В судовому засіданні представники
відповідача доводи апеляційної скарги
підтримали і просили її задовольнити, в
той час, як представник позивача проти
цього заперечував, просив залишити без
змін рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представників сторін,
перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів Донецького
апеляційного адміністративного суду
дійшла до висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Так, позивач ОСОБА_5 зареєстрований в
якості фізичної особи-підприємця 28.07.2003
року Виконавчим комітетом
Добропільської міської ради Донецької
області, ідентифікаційний номер
НОМЕР_2, що підтверджується Свідоцтвом
про державну реєстрацію фізичної
особи-підприємця, з 18.01.2012 є платником
податку на додану вартість, відповідно
до Свідоцтва НОМЕР_3, перебуває на
обліку в Добропільській ОДПІ.

З 14.08.2013 по 03.09.2013 Добропільською ОДПІ ГУ
Міндоходів у Донецькій області
проводилась документальна планова
перевірка з питань дотримання
податкового, валютного та іншого
законодавства ФОП - ОСОБА_5 за період з
01.07.2010 р. по 31.12.2012 р., за наслідками якої
складено акт від 10.09.2013 року №
90/17-2/НОМЕР_2.

Відповідно до висновків вказаного
акта, встановлені порушення позивачем:

· п. 138.1 ст. 138, п. 177.4 ст. 177
Податкового Кодексу України у
результаті чого донараховано податок
на доходи фізичних осіб від здійснення
підприємницької діяльності на суму 387
476,00 грн. ;

· п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу
України у результаті чого занижено
податок на додану вартість на загальну
суму 458 086,18 грн., у тому числі по
періодах: лютий 2012 р. - 11 292,52 грн.;
березень 2012р. - 18 333,14 грн.; квітень 2012р. -
28 093,25 грн. травень 2012 р. - 29 775,59 грн.;
червень 2012р. - 29 562,34 грн.; липень 2012 р. - 52
158,46 грн., серпень 2012 р. - 26 218,45 грн.;
вересень 2012 р. - 33 320,59 грн., жовтень 2012 р. -
74 163,56 грн.; листопад 2012р. - 68 027,44 грн.,
грудень 2012 р. - 54 140,84 грн.

13.09.2013 на підставі зазначеного акта
перевірки відповідачем прийняті
податкові повідомлення-рішення:

№ , яким збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 572 607,73 грн., у тому
числі за основним платежем - 458 086,18 грн.,
за штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) - 114 521,55 грн.;

№ , яким збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб, що сплачується
фізичними особами за результатами
річного декларування у розмірі 484 345
грн., у тому числі за основним платежем -
387 476 грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами) - 96 869 грн.

Висновки податкового органу
ґрунтуються на тому, що витрати на
придбання пального не оформлено
позивачем належним чином, а саме: не
надано товарно-транспортних накладних,
що свідчить про непідтвердженість
господарських операцій.

Відсутність товарно-транспортних
накладних по спірним дгоговорам не
заперечувалось і представником
позивача в суді апеляційної інстанції.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції дійшов висновку про
неправомірність спірних податкових
повідомлень-рішень з огляду на те, що
реальність господарських операцій
доведена позивачем наявністю інших
необхідних первинних документів.

Проте, колегія суддів вважає такий
висновок суду помилковим з огляду на
наступне.

Так, спірним у даному випадку є
порушення позивачем п. 138.1 ст.138, п. 177.4
ст.177 Податкового кодексу України, які
виразились у неправомірному, на погляд
податкового органу, завищенні витрат
на 2 289 278,42 грн., безпосередньо
пов'язаних з отриманням доходу у 2012
році, в тому числі за рахунок витрат на
пальне на суму 2 262 349,94 грн. та витрати на
сплату відсотків по лізинговим
платежам у сумі 126 785,19 грн. і, як
наслідок, заниженні оподатковуваного
доходу.

Як зазначено в акті № 90/17-2/НОМЕР_2,
перевіркою встановлено, що кількість
пального, витраченого на перевезення,
здійснення яких оформлено належним
чином, тобто, підтверджено
товарно-транспортними накладними,
складає 288439,8 л., що у співвідношенні до
суми ПДВ, віднесеної до податкового
кредиту у зв'язку з придбанням
вказаного пального, складає 469 413,38 грн. ,
в той час, як кількість пального, сума
ПДВ у зв'язку з придбанням якого
включена до податкового кредиту, але
використання якого у підприємницькій
діяльності не підтверджено
транспортними документами, складає
285388,40 літрів. Відповідно сума ПДВ у
загальній кількості податкового
кредиту, заявленого у зв'язку з
придбанням пального , складає 458086,18 грн.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що право на
включення витрат на транспортування,
транспортно-експедеційні витрати та
інші послуги, пов'язанні з
транспортуванням продукції (товарів)
відповідно до умов договорів (базису)
та поставки встановлено п.п.138.10.2 п. 138.10
ст.138 ПКУ, яка, крім того, визначає, що до
складу витрат відносяться інші витрати
господарської діяльності, до яких
прямо не заборонено обмеження щодо
віднесення до складу валових витрат.
При цьому, суд погодився, що
товарно-транспортна накладна є
обов'язковою для підписання акту
виконаних робіт за спірними
договорами, проте, зауважив, що
наявність чи відсутність
товарно-транспортних накладних є лише
дотриманням чи порушенням тільки
правил перевезення автомобільним
транспортом, які не пов'язанні з
дотриманням вимог податкового
законодавства, оскільки вимогами
податкового обліку не передбачено
обов'язковості складання ТТН в
підтвердження віднесення витрат до
складу валових.

Разом з тим, відповідно до пп. 14.1.27 п. 14.1
ст. 14 Податкового кодексу витрати - це
сума будь-яких витрат платника податку
у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Згідно з п. 138.2 ст. 138 цього Кодексу
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, установлених розділом II
Кодексу.

Згідно наданих до перевірки первинних
документів,позивачем було віднесено
на витрати та відображено у податковій
декларації за 2012 рік витрати на пальне,
які не підтверджені частково
товарно-транспортними накладними, в
той час, як наявність
товарно-транспортних документів
сторони договору передбачили як одну
із умов супроводження процесу
перевезення.

Крім того, пунктом 1 Правил перевезень
вантажів автомобільним транспортом в
Україні, затверджених Наказом
Міністерства транспорту України від 14
жовтня 1997 року N 363, зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 20 лютого
1998 р. за N 128/2568, установлено, що
товарно-транспортна накладна - це
єдиний для всіх учасників
транспортного процесу юридичний
документ, що призначений для списання
товарно-матеріальних цінностей, обліку
на шляху їх переміщення,
оприбуткування, складського,
оперативного та бухгалтерського
обліку, а також для розрахунків за
перевезення вантажу та обліку
виконаної роботи.

Оформлення перевезень вантажів
товарно-транспортними накладними
здійснюється незалежно від умов оплати
за роботу автомобіля.
Товарно-транспортну накладну на
перевезення вантажів автомобільним
транспортом Замовник
(вантажовідправник) повинен виписувати
в кількості не менше чотирьох
екземплярів. Замовник
(вантажовідправник) засвідчує всі
екземпляри товарно-транспортної
накладної підписом і при необхідності
печаткою (штампом). Після прийняття
вантажу згідно з товарно-транспортною
накладною водій (експедитор) підписує
всі її екземпляри. Перший екземпляр
товарно-транспортної накладної
залишається у Замовника
(вантажовідправника), другий -
передається водієм (експедитором)
вантажоодержувачу, третій і четвертий
екземпляри, засвідчені підписом
вантажоодержувача (у разі потреби й
печаткою або штампом), передається
Перевізнику. У тих випадках, коли в
товарно-транспортній накладній немає
можливості перерахувати всі
найменування вантажу, підготовленого
для перевезення, до такої накладної
Замовник додає документ довільної
форми з обов'язковим зазначенням
відомостей про вантаж (графи 1-10
товарно-транспортної накладної). У цих
випадках в товарно-транспортній
накладній зазначається, що до неї
додається як товарний розділ документ,
без якого товарно-транспортна накладна
вважається недійсною і не може
використовуватись для розрахунків із
Замовником (п.п.11.3-11.7 Правил).

Як зазначає Вищий адміністративний суд
України в Інформаційносу листі від
20.07.2010 № 1112/11/13-10 № «Проблемні питання
застосування законодавства у справах
за участю органів державної податкової
служби», зокрема, відсутність
товарно-транспортних накладних може
бути свідченням відсутності факту
перевезення товару, що, у свою чергу,
може вказувати на фіктивність
відповідної господарської операції.

При цьому, в цьому листі звертається
увага на те, що наявність у платника
податку виданої йому продавцем товару
податкової накладної, оформленої з
дотриманням вимог чинного
законодавства, і сплата продавцю
вартості товару з податком на додану
вартість є достатніми, але не
вичерпними підставами для визначення
податкового кредиту та відшкодування
цього податку з бюджету.

Надання податковому органу належним
чином всіх оформлених документів,
передбачених законодавством про
податки та збори, з метою одержання
податкової вигоди є підставою для її
одержання, якщо податковим органом не
встановлено та не доведено, що
відомості, які містяться в цих
документах, неповні, недостовірні та
(або) суперечливі, є наслідком
укладення нікчемних правочинів або
коли відомості ґрунтуються на інших
документах, недійсність даних в яких
установлена судом.

Пунктами 1,2 та 3 статті 9 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" передбачено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.
Інформація, що міститься у прийнятих до
обліку первинних документах,
систематизується на рахунках
бухгалтерського обліку в регістрах
синтетичного та аналітичного обліку
шляхом подвійного запису їх на
взаємопов'язаних рахунках
бухгалтерського обліку.

З огляду на викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що у податкового
органу було достатньо обґрунтованих
підстав для висновків, викладених в
акті перевірки від 10.09.2013 року №
90/17-2/НОМЕР_2, що він, як суб»єкт владних
повноважень, і довів суду, як
передбачено частиною 2 статті 71 КАС
України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
вісновки суду першої інстанції не
відповідають обставинам справи, що,
відповідно до п.3 ч.1 ст.202 КАС України, є
підставою для скасування судового
рішення з ухваленням нового.

Керуючись ст.ст.195,196,198,202,205,207,211,212,254
Кодексу адміністративного
судочинства, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Добропільської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Донецькій області -
задовольнити.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 26 лютого 2014
року в адміністративній справі №
805/9934/13-а - скасувати.

Прийняти нову постанову.

В задоволенні позову фізичної
особи-підприємця ОСОБА_5 до
Добропільської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області про визнання недійсними
податкових повідомлень-рішень -
відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції
за наслідками перегляду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня складення
в повному обсязі.

В судовому засіданні проголошено
вступну та резолютивну частини
постанови, постанова в повному обсязі
складена 25 квітня 2014 року.

Головуючий:
Л.В. Губська

Судді:
С.В.
Жаботинська

О.П. Лях