Справа № 641/707/14-а
Суддя: Дюкарєва С.В.
Дата ухвалення: 2014-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2014 р. Справа № 641/707/14-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Дюкарєвої С.В.

Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С.

за участю секретаря судового засідання
Мороз Є.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Чечуйко Р.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на постанову
Комінтернівського районного суду м.
Харкова від 14.02.2014 р. по справі № 641/707/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного Фонду
України в Комінтернівському районі м.
Харкова

про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до
Комінтернівського районного суду м.
Харкова з адміністративним позовом до
управління Пенсійного фонду України в
Комінтернівському районі м. Харкова, в
я кому просив суд: визнати
протиправними дії відповідача при
проведенні 1 січня 2004р. перерахунку
пенсії позивачу, при щомісячному
обчисленні розміру пенсії, та при
відмові 16.12.2013 р. в проведенні
перерахунку пенсії за вислугою років,
такими, що суперечать ч. 3 ст. 53 Закону
України "Про пенсійне забезпечення" та
постанові КМУ від 10.02.2000р. № 264 "Про
порядок обчислення заробітку для
призначення пенсій особам льотних
екіпажів повітряних суден цивільної
авіації"; зобов'язати відповідача
здійснити з 01.01.2004 р. перерахунок пенсії
відповідно до ч. 3 ст.53 Закону України
"Про пенсійне забезпечення", постанови
КМУ від 10.02.2000р. № 264 "Про порядок
обчислення заробітку для призначення
пенсій особам льотних екіпажів
повітряних суден цивільної авіації" та
п.п. "а" ч.4 пункту 7 "Порядку призначення
і вплати пенсій за вислугу років
працівникам льотно-випробного складу
цивільної авіації", затвердженого
постановою КМУ №418 від 21,07.1992р., з
коригуванням заробітку відповідно до
постанови КМУ від 20.07.1992р. № 395, із
застосуванням показника середньої
зарплати одного штатного працівника по
економіці України в цілому за жовтень
2013р. - в розмірі 3282,54 грн., з урахуванням
раніше проведених виплат, з
проведенням компенсації втрати
частини доходів у зв'язку з порушенням
строків виплати пенсії.

За результатами розгляду справи в
порядку скороченого провадження,
постановою Комінтернівського
районного суду м. Харкова від 14.02.2014
року відмовлено позивачу в поновленні
строку для звернення до суду з
адміністративним позовом.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в
Комінтернівському районі м. Харкова
щодо визнання неправомірними дії
Управління пенсійного фонду України в
Комінтернівському районі м. Харкова
при щомісячному обчисленні розміру
його пенсії з 01.01.2004 та зобов'язання
здійснити з 01.01.2004 перерахунок його
пенсії - залишено без розгляду.

В інший частині позовні вимоги ОСОБА_1
до Управління Пенсійного фонду України
в Комінтернівському районі м. Харкова
про зобов'язання вчинити певні дії
залишено без задоволення.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, позивачем подано
апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі позивач просить
постанову Комінтернівського районного
суду від 14.02.2014 року скасувати та
ухвалити нову постанову, якою повністю
задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції, при прийнятті оскаржуваної
постанови, норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, а
також на доводи та обставини викладені
в апеляційній скарзі.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення позивача,
представника позивача та представника
відповідача, перевіривши, в межах
апеляційної скарги, рішення суду
першої інстанції та доводи апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, з наступних
підстав.

З матеріалів справи встановлено, що з
01.09.1973 року по 31.08.1976р. позивач - ОСОБА_1,
навчався у Вовчанському авіаційному
училищі льотчиків ДТСААФ, а з 30.09.1976р. по
04.12.1991р. працював в Харківському
обласному авіаспортклубі ДТСААФ
льотчиком-інструктором на вертольотах.

З 27.08.1992 р. ОСОБА_1 призначено пенсію за
вислугу років на той час згідно ч. 1 ст. 53
ЗУ "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ
від 05.11.1991 р.

28.11.2013р. позивач звернувся до
управління Пенсійного фонду України в
Комінтернівському районі м. Харкова із
заявою про перерахунок пенсії згідно ч.
3 ст. 53 Закону України "Про пенсійне
забезпечення" в редакції Закону 1222-14
від 17.11.1999 р.

На звернення позивача, управління
Пенсійного фонду України в
Комінтернівському районі м. Харкова
листом від 16.12.2013 року надано відповідь
та повідомлено заявника про
відсутність підстав для здійснення
перерахунку пенсії.

Не погодившись з відмовою відповідача
у здійсненні перерахунку пенсії,
позивач звернувся з даним позовом до
суду.

Також колегією суддів встановлено, що
позивач одночасно звернувся до
Комінтернівського районного суду м.
Харкова з аналогічними позовними
вимогами щодо визнання протиправною
відмову у здійсненні перерахунку
пенсії та зобов'язання УПФУ в
Комінтернівському районі м. Харкова
здійснити перерахунок пенсії
відповідно до ч. 3 ст. 53 Закону України
"Про пенсійне забезпечення", починаючи
з 01.02.2013 року. Позовні вимоги щодо
проведення компенсації втрати частини
доходів, у зв'язку з порушенням строків
виплати пенсії, не були предметом
розгляду у справі № 641/1214/14-а.

Постановою Комінтернівського
районного суду м. Харкова від 24 лютого
2014 року по справі № 641/1214/14-а задоволено
адміністративний позов ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
Комінтернівському районі м. Харкова
про зобов'язання вчинити певні дії .

Визнано протиправною відмову
Управління пенсійного фонду України в
Комінтернівському районі м. Харкова у
проведенні перерахунку пенсії за
вислугою років ОСОБА_1 з 01.02.2013.

Зобов'язано Управління пенсійного
фонду України в Комінтернівському
районі м. Харкова здійснити з 01.02.2013
перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно
до ч. 3 ст. 53 Закону України "Про пенсійне
забезпечення", Постанови Кабінету
Міністрів України від 10.02.2000 за № 264 "Про
порядок обчислення заробітку для
призначення пенсій особам льотних
екіпажів повітряних суден цивільної
авіації", Постанови Кабінету Міністрів
України від 21.07.1992 за № 418 "Про порядок
призначення і виплати пенсій за
вислугу років працівникам
льотно-випробного складу цивільної
авіації", з коригуванням заробітку та
застосуванням показника середньої
зарплати одного штатного працівника по
економіці України в цілому за грудень
2013 року, з урахуванням проведених
виплат.

Вказане рішення оскаржено
відповідачем в апеляційному порядку.

За наслідками розгляду апеляційної
скарги, Харківським апеляційним
адміністративним судом прийнято
ухвалу від 02.04.2014 року, якою апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в Комінтернівському районі м.
Харкова залишено без задоволення, а
постанову Комінтернівського районного
суду м. Харкова від 24.02.2014 року по справі
№ 641/1214/14-а - залишено без змін.

Відповідно до ч. 3, ч. 6 ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Ухвали суду, які не можуть бути
оскаржені, набирають законної сили з
моменту постановлення.

Згідно ч. 10 ст. 183-2 КАС України, у разі
оскарження в апеляційному порядку
постанови, прийнятої у скороченому
провадженні, судове рішення
апеляційної інстанції по такій справі
є остаточним і оскарженню не підлягає.

Отже, колегія суддів зауважує, що вже є
рішення суду між тими самими сторонами,
з того самого спору за період з 01.02.2013
року, яке набрало законної сили.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 157 КАС України,
суд закриває провадження у справі, якщо
є такі, що набрали законної сили,
постанова чи ухвала суду з того самого
спору і між тими самими сторонами.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 203
Кодексу адміністративного судочинства
України, постанова або ухвала суду
першої інстанції скасовується в
апеляційному порядку і позовна заява
залишається без розгляду або
провадження у справі закривається з
підстав, встановлених відповідно
статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Якщо судом першої інстанції ухвалено
законне та обґрунтоване судове
рішення, а обставини, які стали
підставою для закриття провадження у
справі, виникли після його ухвалення,
суд апеляційної інстанції визнає таке
рішення нечинним і закриває
провадження у справі.

Враховуючи, що рішення
Комінтернівського районного суду м.
Харкова від 24.02.2014 року по справі №
641/1214/14-а набрало законної сили після
ухвалення рішення у даній справі,
колегія суддів вважає за необхідне
перевірити дотримання судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права при прийнятті
оскаржуваної постанови.

Переглянувши рішення суду першої
інстанції, колегія суддів зазначає
наступне.

Згідно з вимогами частин 1 і 2 статті 2
КАС України, завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень. До адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Зазначені положення кореспондуються з
нормами ст. 162 Кодексу
адміністративного судочинства
України, які визначають повноваження
суду при вирішенні справи по суті.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач звернувся до суду з позовом
27.01.2014 року із вимогами щодо захисту
порушених прав, що мали місце починаючи
з 01.01.2004 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України,
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Тобто, чинне законодавство обмежує
звернення до суду за захистом прав,
свобод та інтересів. Це, насамперед,
обумовлено специфікою спорів, які
розглядаються в порядку
адміністративного судочинства, а
запровадження таких строків
обумовлене досягненням юридичної
визначеності у публічно-правових
відносинах. Ці строки обмежують час,
протягом якого такі правовідносини
можуть вважатися спірними.

Практика Європейського суду з прав
людини також свідчить про те, що право
на звернення до суду не є абсолютним і
може бути обмеженим, в тому числі і
встановленням строків на звернення до
суду за захистом порушених прав (справа
"Стаббігс на інші проти
Великобританії", справа "Девеер проти
Бельгії").

Встановлення процесуальних строків
законом передбачено з метою
дисциплінування учасників
адміністративного судочинства та
своєчасного виконання ними
передбачених Кодексом
адміністративного судочинства України
певних процесуальних дій. Інститут
строків в адміністративному процесі
сприяє досягненню юридичної
визначеності у публічно-правових
відносинах, а також стимулює учасників
адміністративного процесу
добросовісно ставитися до виконання
своїх обов'язків. Ці строки обмежують
час, протягом якого такі
правовідносини можуть вважатися
спірними; після їх завершення, якщо
ніхто не звернувся до суду за
вирішенням спору, відносини стають
стабільними.

Отже, дотримання строку звернення з
позовом є однією з умов для реалізації
права на подання позову у
публічно-правових відносинах.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 99 КАС України,
для звернення до адміністративного
суду суб'єкта владних повноважень
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня виникнення підстав,
що дають суб'єкту владних повноважень
право на пред'явлення передбачених
законом вимог.

Таким чином, для вирішення питання про
правильність застосування судом
першої інстанції строку звернення до
суду з захистом прав, свобод та
інтересів особи необхідно з'ясувати,
яким саме рішенням, дією чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень порушені права цієї особи,
коли розпочався перебіг цього строку.

При цьому колегія суддів зауважує, що,
як вбачається з матеріалів справи,
порушення прав позивача відбувалося
періодично-кожного місяця при
отриманні ним суми пенсії, починаючи з
01.01.2004 року, а тому кожного разу при
отриманні пенсії в неналежному розмірі
позивач мав змогу звернутись до суду за
захистом своїх прав.

Отже, враховуючи дату звернення
позивача до суду з адміністративним
позовом (27.01.2014 р.), шестимісячний строк
на звернення до суду з позовом (27.07.2013
р.), період, за який позивач просить суд
захистити його права (з 01.01.2004), колегія
суддів приходить до висновку, що права
позивача підлягають захисту в межах
шестимісячного строку, починаючи з
27.07.2013 року.

Згідно ст. 100 Кодексу адміністративного
судочинства України, адміністративний
позов, поданий після закінчення
строків, установлених законом,
залишається без розгляду, якщо суд на
підставі позовної заяви та доданих до
неї матеріалів не знайде підстав для
визнання причин пропуску строку
звернення до адміністративного суду
поважними. Позовна заява може бути
залишена без розгляду як на стадії
вирішення питання про відкриття
провадження в адміністративній справі
без проведення судового засідання, так
і в ході підготовчого провадження чи
судового розгляду справи.

Слід зазначити, що поважними причинами
пропуску строку звернення до суду
відповідно до вимог Кодексу
адміністративного судочинства України
визнаються обставини, які є об'єктивно
непереборними та не залежать від
волевиявлення сторони і пов'язані з
дійсними істотними перешкодами чи
труднощами для своєчасного вчинення
сторонами у справі процесуальних дій.

Згідно ч.1 ст.11 Кодексу
адміністративного судочинства
України, розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

При цьому, в силу приписів ч.4 ст.11 КАС
України суд вживає передбачені законом
заходи, необхідні для з'ясування всіх
обставин у справі, у тому числі щодо
виявлення та витребування доказів з
власної ініціативи.

Однак, позивачем до суду першої
інстанції не було надано доказів
поважності пропуску строку, об'єктивно
непереборних та незалежних від його
волі обставин, які б завадили своєчасно
звернутись до адміністративного суду з
позовом щодо визнання неправомірними
дій відповідача та зобов`язання
здійснити перерахунок пенсії за період
з 01.01.2004 року по 26.07.2013 року.

Враховуючи викладене, колегія суддів
дійшла висновку про відсутність
підстав для визнання причин пропуску
строку звернення до адміністративного
суду з 01.01.2004 року по 26.07.2013 року
поважними, у зв'язку з чим
адміністративний позов ОСОБА_1 в
частині позовних вимог щодо визнання
протиправними дій відповідача та
зобов'язання здійснити перерахунок
пенсії за період з 01.01.2004 року по 31.01.2013
року (враховуючи наявність рішення
Комінтернівського районного суду м.
Харкова від 24.02.2014 року по справі №
641/1214/14-а) та в частині позовних вимог
щодо проведення компенсації втрати
частини доходів, у зв'язку з порушенням
строків виплати пенсії, за період з
01.01.2004 року по 26.07.2013 року підлягають
залишенню без розгляду.

Відносно позовних вимог щодо визнання
дій неправомірними та зобов`язання
провести перерахунок пенсії, колегія
суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Закон України "Про пенсійне
забезпечення" від 5 листопада 1991 року №
1788-ХІІ гарантує соціальну захищеність
пенсіонерів шляхом встановлення
пенсій на рівні, орієнтованому на
прожитковий мінімум, а також
регулярного перегляду їх розмірів у
зв'язку із збільшенням розміру
мінімального споживчого бюджету і
підвищенням ефективності економіки
республіки.

Відповідно до ч. 3 ст. 53 Закону України
"Про пенсійне забезпечення" від 5
листопада 1991 року № 1788-ХІІ,
працівникам льотно-випробного складу
та особам льотних екіпажів повітряних
суден цивільної авіації (пілотам,
штурманам, бортінженерам,
бортмеханікам, бортрадистам,
льотчикам-наглядачам) і
бортоператорам, які виконують
спеціальні роботи в польотах, пенсії
обчислюються з середньомісячного
заробітку за роботу, що дає право на
пенсію за вислугу років одержуваного
перед її припиненням, і призначаються в
розмірах, передбачених частинами 1 - 3, 6
статті 19 та статтею 21 цього Закону для
пенсій за віком, і не можуть
перевищувати 85 % заробітку для
працівників льотно-випробного складу
та 75 % заробітку для осіб льотних
екіпажів повітряних суден цивільної
авіації (пілотів, штурманів,
бортінженерів, бортмеханіків,
бортрадистів, льотчиків-наглядачів) і
бортоператорів, які виконують
спеціальні роботи в польотах. При цьому
розмір пенсії для осіб льотних
екіпажів повітряних суден цивільної
авіації (пілотів, штурманів,
бортінженерів, бортмеханіків,
бортрадистів, льотчиків-наглядачів) і
бортоператорів, які виконують
спеціальні роботи в польотах, не може
перевищувати дві з половиною величини
середньої заробітної плати
працівників, зайнятих в галузях
економіки України, за календарний рік,
що передує місяцю, з якого
призначається пенсія.

Дія статті 53 поширюється на
працівників із числа осіб льотних
екіпажів повітряних суден цивільної
авіації (пілотів, штурманів,
бортінженерів, бортмеханіків,
бортрадистів, льотчиків-наглядачів) і
бортоператорів, які виконували
спеціальні роботи в польотах, котрі
вийшли на пенсію до набрання чинності
цим Законом згідно з пунктом 2 розділу II
«Прикінцеві положення» Закону України
№ 1222-XIV. Предметом регулювання
зазначеної статті є розміри пенсій за
вислугу років.

Перелік окремих категорій працівників
авіації та льотно-випробного складу,
які мають право на пенсію за вислугу
років, установлений статтею 54 Закону
«Про пенсійне забезпечення». Даною
нормою, зокрема, передбачено, що право
на таку пенсію мають працівники
льотного і льотно-випробного складу
при вислузі років на цих посадах не
менше 25 років у чоловіків і не менше 20
років у жінок, незалежно від відомчої
підпорядкованості підприємств,
установ і організацій, у яких вони
зайняті, та що перелік посад
працівників льотного складу, порядок
обчислення строків вислуги років для
призначення їм пенсій, а також порядок
призначення і виплати пенсій
льотно-випробному складу
затверджуються в порядку, який
визначається Кабінетом Міністрів
України.

На виконання положень статті 54 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»
Кабінет Міністрів України прийняв
постанову від 21.07.1992 № 418 «Про
затвердження нормативних актів з
питань призначення пенсій за вислугу
років працівникам авіації і
льотно-випробного складу».

Згідно з підпунктом "г" пункту 1
затвердженого цією постановою Порядку
обчислення строків вислуги років для
призначення пенсій працівникам
льотного складу, один рік роботи на
посадах льотного складу в навчальних і
спортивних авіаційних організаціях
ДТСААФ рахується за півтора року
вислуги за умови виконання плану
навчально-льотної підготовки, а при
виконанні елементів складного або
вищого пілотажу за два роки вислуги.

У пунктах 1 і 2 затвердженого тією ж
постановою Переліку посад працівників
льотного складу, робота на яких дає
право на пенсію за вислугу років,
названо членів екіпажів повітряних
суден та інших літальних апаратів, а
також льотно-інструкторський склад.

Аналогічна позиція викладена в
постанові Верховного Суду України №
08/143 від 24.06.2008.

Як вбачається з трудової книжки
позивача, ОСОБА_1 у період з 30.09.1973 року
по 04.12.1991 року працював на посаді
інструктора-льотчика на вертольотах в
Харківському обласному авіаспортклубі
ДТСААФ.

Згідно роз'яснення Міністерства
транспорту та зв'язку України до
Міністерства праці та соціальної
політики України від 28.03.2007 року за №
1993/40/10-07, розпорядження Кабінету
Міністрів України від 14.04.2004 року № 234/р
та роз'ясненням Держкомпраці СРСР від
30.05.1988 року № 726-13 - повітряні судна
ДТСААФ, яке діяло під наглядом
Міноборони, вважаються цивільними
суднами, а льотний склад ДТСААФ
відноситься до осіб льотних екіпажів
повітряних суден цивільної авіації.

З урахуванням викладеного, зміст
статті 53 Закону України "Про пенсійне
забезпечення" слід розуміти таким
чином, що до осіб льотних екіпажів
повітряних суден цивільної авіації
(пілотів, штурманів, бортінженерів,
бортмеханіків, бортрадистів,
льотчиків-наглядачів) і
бортоператорів, які виконують
спеціальні роботи в польотах, належать
і члени екіпажів повітряних суден та
інших літальних апаратів,
льотно-інструкторський склад
організацій ДТСААФ.

Таким чином, посада, яку обіймав
позивач до виходу на пенсію за вислугою
років, підпадає під підстави для
призначення йому такої пенсії
відповідно до статті 54 Закону «Про
пенсійне забезпечення» і перерахунку
цієї пенсії у розмірі, встановленому
частиною 3 статті 53 названого Закону.

Посилання відповідача про те, що на
позивача не поширюється дія частини 3
статті 53 зазначеного Закону, оскільки
він не працював на посадах, перелічених
у цій нормі, є помилковими.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає неправомірною відмову
Управління Пенсійного фонду України в
Комінтернівському районі м. Харкова у
перерахунку пенсії позивачеві
відповідно до ч. 3 ст. 53 Закону України
"Про пенсійне забезпечення".

Оцінюючи дії відповідача на
відповідність критеріям зазначеним в
ч. 3 ст. 2 КАС України, колегія суддів
прийшла до висновку, що відмова
відповідача в призначенні позивачу за
вислугою років, не ґрунтується на
законодавстві, а тому суд першої
інстанції дійшов до необґрунтованого
та помилкового висновку про відмову у
задоволенні позовних вимог в частині
визнання протиправними дій
відповідача та зобов'язання вчинити
певні дії в межах шестимісячного
строку звернення до суду з
адміністративним позовом.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції
рішення прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Враховуючи наведене вище та допущені
судом першої інстанції порушення норм
процесуального та матеріального права,
колегія суддів вважає, що постанова
Комінтернівського районного суду м.
Харкова від 14.02.2014 року по справі №
641/707/14-а не відповідає вимогам ст. 159
Кодексу адміністративного судочинства
України, у зв'язку з чим підлягає
скасуванню, а провадження у справі в
частині позовних вимог щодо визнання
протиправними дій відповідача та
зобов'язання здійснити перерахунок
пенсії, починаючи з 01.02.2013 року -
закриттю.

Що стосується вимог позивача щодо
виплати йому пенсії з нарахуванням
компенсації втрати частини доходів в
зв'язку з порушенням встановлених
строків їх виплати, колегія суддів
зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
компенсацію громадянам втрати частини
доходів в зв'язку з порушенням строків
їх виплати» від 19.10.2000 року № 2050-ІІІ
передбачено, що підприємства, установи
та організації всіх форм власності і
господарювання здійснюють компенсацію
громадян втрати частини доходів у
випадку порушення встановлених
строків їх виплати, у тому числі з вини
власника або уповноваженого ним органу
(особи).

Статтею 2 вказаного Закону встановлено,
що компенсація громадянам втрати
частини доходів у зв'язку з порушенням
строків їх виплати (далі - компенсація)
провадиться у разі затримки на один і
більше календарних місяців виплати
доходів, нарахованих громадянам за
період починаючи з дня набрання
чинності цим Законом. Під доходами у
цьому Законі слід розуміти грошові
доходи громадян, які вони одержують на
території України і які не мають
разового характеру: пенсії; соціальні
виплати; стипендії; заробітна плата
(грошове забезпечення) та інші.

Відповідно до Порядку проведення
компенсації громадянам втрати частини
грошових доходів у зв'язку з порушенням
термінів їх виплати, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 21.02.2001 року № 159, сума, яка підлягає
виплаті згідно з рішенням суду та є
виплатою одноразового характеру, не є
об'єктом компенсації, за таких
обставин, нарахування компенсації на
виплачену згідно рішення суду суму
своєчасно недонарахованої і
недоплаченої пенсії, чинним
законодавством не передбачено.

Отже, обов'язковою умовою виплати
компенсації є нарахування і
несвоєчасна виплата нарахованих сум.

В даному ж випадку між сторонами,
зокрема, виник спір стосовно наявності
підстав для перерахунку пенсії
відповідно до ч. 3 ст. 53 Закону України
"Про пенсійне забезпечення", що не
здійснювався відповідачем. Таким
чином, враховуючи, що пенсійні виплати,
заявлені у позові, відповідачем
нараховані не були, колегія суддів
вважає відсутніми підстави для
зобов'язання відповідача здійснити
виплати перерахованої пенсії з
нарахуванням компенсації втрати
частини доходів у зв'язку з порушенням
строків її виплати.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 Кодексу
адміністративного судочинства
України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції суд апеляційної
інстанції має право скасувати її та
прийняти нову постанову.

Згідно ч. 2 ст. 205 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції за
наслідками розгляду апеляційної
скарги може своєю постановою змінити
постанову суду першої інстанції або
прийняти нову постанову, якими суд
апеляційної інстанції задовольняє або
не задовольняє позовні вимоги.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що в частині позовних
вимог ОСОБА_1 до Управління Пенсійного
фонду України в Комінтернівському
районі м. Харкова щодо проведення
компенсації втрати частини доходів, у
зв'язку з порушенням строків виплати
пенсії, за період з 27.07.2013 року, слід
прийняти нову постанову про відмову у
задоволенні зазначених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. п. 4 ч. 1 ст. 157, 160, 167, 195, 196,
ч. 1 ст. 203, 205, 207, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Постанову Комінтернівського районного
суду м. Харкова від 14.02.2014 року по справі
№ 641/707/14-а - скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
Комінтернівському районі м. Харкова в
частині позовних вимог щодо визнання
протиправними дій відповідача та
зобов'язання здійснити перерахунок
пенсії за період з 01.01.2004 року по 31.01.2013
року та в частині позовних вимог щодо
проведення компенсації втрати частини
доходів, у зв'язку з порушенням строків
виплати пенсії, за період з 01.01.2004 року
по 26.07.2013 року - залишити без розгляду.

Провадження у справі № 641/707/14-а за
позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в
Комінтернівському районі м. Харкова в
частині позовних вимог щодо визнання
протиправними дій відповідача та
зобов'язання здійснити перерахунок
пенсії, починаючи з 01.02.2013 року -
закрити.

В частині позовних вимог ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
Комінтернівському районі м. Харкова
щодо проведення компенсації втрати
частини доходів, у зв'язку з порушенням
строків виплати пенсії, за період з
27.07.2013 року прийняти нову постанову про
відмову у задоволенні позову.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня складання
постанови у повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Дюкарєва
С.В.Судді(підпис) (підпис) Жигилій С.П.
Перцова Т.С. Повний текст постанови
виготовлений 22.04.2014 р.