Справа № 816/632/14
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2014-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2014 р.Справа № 816/632/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Перцової Т.С.

Суддів: Дюкарєвої С.В. , Жигилія С.П.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Кременчуцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області на постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 03.03.2014р.
по справі № 816/632/14

за позовом Селянського
фермерського господарства "Колос"

до Кременчуцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області

про скасування податкового
повідомлення - рішення,-

ВСТАНОВИЛА:

18 лютого 2014 року Селянське фермерське
господарство "Колос" (далі - СФГ "Колос",
позивач) звернулось до Полтавського
окружного адміністративного суду з
позовом до Кременчуцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області (далі -
Кременчуцька ОДПІ, відповідач) про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення - рішення
№/8/ППР-ЮО/16-08 від 06.02.2014 р.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 03.03.2014 р. по
справі № 816/632/14 адміністративний позов
Селянського фермерського господарства
"Колос" задоволено.

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області від 06.02.2014 №/8/ППР-ЮО/16-08.

Стягнуто з Державного бюджету України
в особі Кременчуцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області (ідентифікаційний
код 38742715) на користь Селянського
фермерського господарства "Колос"
(ідентифікаційний код 21066227) судові
витрати по сплаті судового збору в сумі
182,70 грн.

Відповідач, не не погодившись із
вказаною постановою суду першої
інстанції, подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить суд
апеляційної інстанції скасувати
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 03.03.2014 року
по справі № 816/632/14, прийняти нове
рішення, яким в задоволенні позову CФГ
«Колос» відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги пояснив, що позивач виробляв
сільськогосподарську продукцію
рослинництва на площах земельних
ділянок сільськогосподарського
призначення, по яким договори оренди
земельних ділянок не були
зареєстровані у державному земельному
кадастрі і, які наслідок, у фактичного
землекористувача (СФГ «Колос» не
виникло права оренди вказаних
земельних ділянок і такі договори
оренди не є укладеними,
використовувані позивачем посівні
площі не є орендованими виробничими
потужностями підприємства у розумінні
ст.302 Податкового кодексу України. У
зв'язку з чим, стверджує, що СФГ «Колос»
не є сільськогосподарським
підприємством у розумінні ПК України,
не має права на застосування
спеціального режиму оподаткування
податком на додану вартість, а тому
Кременчуцькою ОДПІ правомірно
донараховано позивачеві грошове
зобов'язання з податку на додану
вартість. З огляду на викладене, не
вбачає підстав для скасування спірного
податкового повідомлення-рішення.

Позивач в надісланих до суду письмових
запереченнях просив суд апеляційної
інстанції вимоги апеляційної скарги
залишити без задоволення, а
оскаржувану постанову суду першої
інстанції - без змін. Зазначив, що
сільськогосподарська продукція
рослинництва, вирощена позивачем, який
є платником фіксованого
сільськогосподарського податку, на
будь-яких використовуваних ним
земельних ділянках, у тому числі
орендованих, незалежно від стану
державної реєстрації відповідних
орендних договорів, не може
оподатковуватися за іншими правилами,
ніж у режимі фіксованого
сільськогосподарського податку.
Стверджує, що позивачем дотримано
вимоги ПК України щодо питомої ваги
сільськогосподарських товарів у
загальному обсязі реалізації, а тому
відсутні підстави для визначення
податкових зобов'язань із податку на
додану вартість за правилами
загального режиму оподаткування.
Звертає увагу суду на те, що СФГ «Колос»
протягом перевіреного періоду
сплачувався земельний податок
незалежно від статусу відповідних
земельних ділянок. Враховуючи
викладене, вказує на помилковість
висновків Кременчуцької ОДПІ,
викладених в акті перевірки
№20/16-08-15-24/21066227 від 17.01.2014 р. щодо
порушення СФГ «Колос» вимог пунктів
209.1, 209.6 статті 209 Податкового кодексу
України, в результаті чого знижено
податок на додану вартість (загальна
декларація) на загальну суму 8608,00 грн.

Враховуючи неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, колегія суддів на
підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними в справі матеріалами.

Колегія суддів, вислухавши
суддю-доповідача, перевіривши в межах
апеляційної скарги рішення суду першої
інстанції, доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
СФГ "Колос" (ідентифікаційний код 21066227)
зареєстроване Глобинською районною
державною адміністрацією Полтавської
області 12.08.1992 р. (а.с.27-29).

Позивач перебуває на обліку у
Глобинському відділенні Кременчуцької
ОДПІ ГУ Міндоходів у Полтавській
області та відповідно до Свідоцтва ДПА
України серії НБ № 044248, є суб'єктом
спеціального режиму оподаткування
податком на додану вартість (а.с.36-37).

Відповідно до довідки відділу
статистики у Глобинському районі
АБ№596925 (а.с. 29) видами діяльності СФГ
"Колос" за КВЕД-2010 є: вирощування
зернових культур (крім рису), бобових
культур і насіння олійних культур;
допоміжна діяльність у рослинництві;
післяурожайна діяльність; оптова
торгівля зерном, необробленим тютюном,
насінням і кормами для тварин;
роздрібна торгівля в
неспеціалізованих магазинах переважно
продуктами харчування, напоями та
тютюновими виробами; роздрібна
торгівля з лотків і на ринках іншими
товарами (а.с.29).

В період з 13.01.2014 р. по 17.01.2014 р.
Глобинським відділенням Кременчуцької
ОДПІ проведено позапланову невиїзну
документальну перевірку СФГ "Колос" з
питань дотримання вимог податкового
законодавства з фіксованого
сільськогосподарського податку та
податку на додану вартість за період з
01.01.2011 р. по 01.01.2014 р. у зв'язку з
ненаданням відповіді та
документального підтвердження на
запит Глобинського відділення
Кременчуцької ОДПІ ГУ Міндоходів у
Полтавській області від 15.08.2013
№243/10/16-08/15-51.

За результатами перевірки
контролюючим органом складено акт
№20/16-08-15-24/21066227 від 17.01.2014 р., в якому
зафіксовано порушення позивачем вимог
пунктів 209.1, 209.6 статті 209 Податкового
кодексу України, в результаті чого
занижено податок на додану вартість
(загальна декларація) на загальну суму
8608,00 грн, в тому числі: березень 2011 року -
722,00 грн, вересень 2011 року - 534,00 грн,
жовтень 2011 року - 208,00 грн, листопад 2011
року - 103,00 грн, грудень 2011 року - 1068,00 грн,
червень 2012 року - 263,00 грн, серпень 2012
року - 329,00 грн, вересень 2012 року - 1531,00
грн, жовтень 2012 року - 825,00 грн, квітень
2013 року - 594,00 грн, травень 2013 року - 329,00
грн, липень 2013 року - 749,00 грн, серпень 2013
року - 1235,00 грн, жовтень 2013 року - 118,00 грн
(а.с. 18-25).

На підставі наведених висновків акту
перевірки Кременчуцькою ОДПІ
(Глобинське відділення) прийнято
податкове повідомлення-рішення
№/8/ППР-ЮО/16-08 від 06.02.2014 р., яким СФГ
"Колос" збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем: податок на
додану вартість в розмірі 10760,00 грн, в
тому числі 8608,00 грн - за основним
платежем та 2152,00 грн - за штрафними
(фінансовими) санкціями (а.с. 26).

Позивач, не погодившись із вказаним
податковим повідомленням-рішенням про
збільшення суми грошового зобов'язання
за платежем "податок на додану
вартість" та застосування штрафних
(фінансових) санкцій, звернувся до суду
з даним позовом про визнання його
протиправним та скасування.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з
безпідставності висновку відповідача
щодо заниження СФГ "Колос" податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість (загальна декларація) на
загальну суму 8608,00 грн. та як наслідок,
протиправності прийнятого
відповідачем оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення
№/8/ППР-ЮО/16-08 від 06.02.2014.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції, з
огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено у суді апеляційної
інстанції, що підставою для визначення
СФГ "Колос" спірної суми податку на
додану вартість стало неправомірне, на
думку контролюючого органу,
відображення позивачем податкових
зобов'язань з цього податку у
спеціальних деклараціях з ПДВ
(скорочених). В акті перевірки
податковий орган послався на те, що
основним критерієм для віднесення
підприємств до категорії
сільськогосподарських є виробництво у
відповідних обсягах
сільськогосподарських товарів (послуг)
на власних або орендованих виробничих
потужностях. Сільськогосподарські
підприємства, які орендують земельні
ділянки для ведення
сільськогосподарської діяльності,
відповідно до розділу 2 Закону України
"Про оренду землі" зобов'язані в
обов'язковому порядку укладати
договори оренди землі з орендодавцями.
Сільськогосподарська продукція,
вироблена (вирощена) на земельних
ділянках, на які не оформлено договори
оренди, не може вважатися такою, що
вироблена в рамках діяльності, яка дає
право на застосування спеціального
режиму оподаткування.

Так, як слідує зі змісту акту
№20/16-08-15-24/21066227 від 17.01.2014 р., в ході
перевірки СФГ "Колос" встановлено, що
частка власного
сільськогосподарського
товаровиробництва підприємства (з
вирахуванням реалізації
сільськогосподарської продукції
рослинництва за період з 01.01.2011 по 01.01.2014
відповідно, яка вироблена не на власних
/не орендованих/ потужностях) складає:

- за 2011 рік - (226680,00 грн - 25081,00 грн) х 100 /
226680 = 88,93%;

- за 2012 рік - (442042,00 грн - 51592,00 грн) х 100 /
454532,00 = 85,9%;

- за 2013 рік - (380796,00 грн - 44441,00 грн) х 100 /
380949,00 = 88,3%.

Проведеною позаплановою
документальною перевіркою, при
дослідженні наданих до перевірки
договорів оренди земельних ділянок,
договорів оренди земельних ділянок с/г
призначення (паїв) громадян, на яких СФГ
"Колос" виробляло сільськогосподарську
продукцію врожаю 2011, 2012 та 2013 років на
території Градизької селищної ради
Глобинського району Полтавської
області, встановлено що СФГ "Колос"
виробляло сільськогосподарську
продукцію рослинництва на площах
земельних ділянок с/г призначення, по
яким договори оренди земельних ділянок
не було зареєстровано у державному
земельному кадастрі (договори оренди з
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, категорія земельних
ділянок - рілля, загальна площа
земельних ділянок 7,61 га).

Враховуючи викладене, контролюючим
органом зроблено висновок, що договори
оренди земельних ділянок, які не були
зареєстровані в державному земельному
кадастрі, є неукладеними і вони не
набрали чинності. А тому, у такого
орендаря - сільськогосподарського
товаровиробника не виникло права
оренди вказаних земельних ділянок та у
СФГ "Колос" не було законних підстав
щодо віднесення вказаних земельних
ділянок до категорії орендованих
земель, тобто до орендованих
виробничих потужностей. Вироблена
сільськогосподарська продукція даним
підприємством на вказаних земельних
ділянках є виробленою не на
орендованих потужностях, та СФГ "Колос"
у перевіряємому періоді з 01.01.2011 р. по
01.01.2014 р. не відповідає критеріям
сільськогосподарського підприємства,
встановленим у пункті 209.6 статті 209 ПК
України.

Таким чином, за висновком
Кременчуцької ОДПІ, протягом
перевіряємого періоду СФГ «Колос» не
мало права відображати нараховані
податкові зобов'язання з податку на
додану вартість від реалізації
продукції, вирощеної на
незареєстрованих земельних ділянках у
деклараціях з ПДВ (скорочених), а
зобов'язано було відносити їх до
податкових зобов'язань загальних
декларацій з ПДВ (бюджетних) та суми
податкового зобов'язання сплачувати до
бюджету, а не перераховувати на
спеціальний рахунок.

З огляду на встановлені у справі
обставини та з урахуванням норм права,
які необхідно застосувати до спірних
правовідносин, колегія суддів не
погоджується з такими доводами
податкового органу, виходячи з
наступного.

Пунктом 209.1 статті 209 ПК України
передбачено, що резидент, який
провадить підприємницьку діяльність у
сфері сільського і лісового
господарства та рибальства та
відповідає критеріям, встановленим у
пункті 209.6 цієї статті (далі -
сільськогосподарське підприємство),
може обрати спеціальний режим
оподаткування.

Відповідно до пункту 209.2 цієї ж статті
Кодексу згідно із спеціальним режимом
оподаткування сума податку на додану
вартість, нарахована
сільськогосподарським підприємством
на вартість поставлених ним
сільськогосподарських товарів/послуг,
не підлягає сплаті до бюджету та
повністю залишається в розпорядженні
такого сільськогосподарського
підприємства для відшкодування суми
податку, сплаченої (нарахованої)
постачальнику на вартість виробничих
факторів, за рахунок яких сформовано
податковий кредит, а за наявності
залишку такої суми податку - для інших
виробничих цілей.

При цьому в силу вимог пункту 209.6 статті
209 ПК України сільськогосподарським
вважається підприємство, основною
діяльністю якого є постачання
вироблених (наданих) ним
сільськогосподарських товарів (послуг)
на власних або орендованих основних
фондах, а також на давальницьких
умовах, в якій питома вага вартості
сільськогосподарських товарів/послуг
становить не менш як 75 відсотків
вартості всіх товарів/послуг,
поставлених протягом попередніх 12
послідовних звітних податкових
періодів сукупно.

Згідно з підпунктом 209.15.2 пункту 209.15
статті 209 ПК України діяльність у сфері
сільського господарства: а)
виробництво продукції рослинництва, а
саме рослинних культур, а також
вирощування фруктів та овочів, квітів
та декоративних рослин (у відкритих або
закритих ґрунтах), грибів, насіння,
прянощів, саджанців та водоростей, а
також їх обробка, переробка та/або
консервація; б) виробництво продукції
тваринництва, а саме свійських
сільськогосподарських тварин,
птахівництва, кролівництва,
бджільництва, а також розведення
шовкопрядів, змій та інших плазунів або
слимаків та інших наземних ссавців,
безхребетних та комах, а також їх
обробка, переробка та/або консервація;
в) надання послуг іншим
сільгосптоваровиробникам (юридичним
особам) та/або фізичним особам з
використанням сільськогосподарської
техніки, крім надання її у фінансову
оренду (лізинг).

Таким чином, основною умовою
застосування платником спеціального
режиму в порядку статті 209 ПК України є
здійснення таким платником діяльності
з безпосереднього виробництва
сільськогосподарської продукції у
відповідних обсягах, надання
сільськогосподарських послуг.

За правилами пункту 307.2 статті 307
Податкового кодексу України податок на
додану вартість підлягає сплаті за
загальними правилами цього Кодексу, у
зв'язку з чим різниця в об'єкті
оподаткування податком на додану
вартість за статтею 185 Податкового
кодексу України та фіксованого
сільськогосподарського податку за
статтею 302 Податкового кодексу України
полягає в тому, що площа
сільськогосподарських угідь, належних
платнику податку на відповідній
правовій підставі, юридичного значення
для застосування спеціального режиму
оподаткування податком на додану
вартість не має.

Як вбачається з матеріалів справи та не
заперечується сторонами, у
користуванні СФГ «Колос» для ведення
господарської діяльності перебувають
орендовані земельні ділянки, укладені
з відповідними орендодавцями (ОСОБА_2,
ОСОБА_1 (а.с.49-58, 183-184), які не пройшли у
встановленому законом порядку
відповідну державну реєстрацію.

Відповідно до статті 125 Земельного
кодексу України право власності на
земельну ділянку, а також право
постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 126 Земельного кодексу України
передбачено, що право власності,
користування земельною ділянкою
оформлюється відповідно до Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень".

Крім того, відносини щодо користування
земельною ділянкою врегульовані і
спеціальними нормами, які містяться у
Законі України "Про оренду землі",
якими, зокрема статтею 6 Закону
передбачено, що орендарі набувають
права оренди земельної ділянки на
підставах і в порядку, регламентованих
Земельним кодексом України та
Цивільним кодексом України, цим та
іншими законами України і договором
оренди землі.

Колегія суддів вважає безпідставними
посилання відповідача на порушення
позивачем вимог податкового
законодавства, зумовлених порушенням
порядку реєстрації договорів оренди та
використанням земельних ділянок без
правовстановлючих документів,
оскільки відповідачем не доведено
того, що компетентним органом, який
здійснює державний контроль за
додержанням власниками землі та
землекористувачами земельного
законодавства встановленого режиму
використання земельних ділянок
відповідно до їх цільового призначення
та умов надання, було виявлено та
зафіксовано порушення щодо
використання СФГ «Колос» земельних
ділянок.

Слід також зазначити, що факт
відсутності у позивача достатніх
правових підстав експлуатації
земельних ділянок, що не пройшли
процедуру державної реєстрації, не
спростовує факту здійснення позивачем
діяльності з обробки цих земельних
ділянок, вирощування та збирання
врожаю - діяльності з виробництва
сільськогосподарської продукції з
використанням власних основних фондів.

Колегією суддів також взято до уваги
той факт, що позивач, і це не
заперечується вдіопвдіачем по справі,
належним чином сплачує земельний
податок щодо земельних ділянок, які ним
використовуються, незалежно від того,
зареєстровані договори оренди землі,
чи ні.

Згідно із спеціальним режимом
оподаткування сума податку на додану
вартість, нарахована
сільськогосподарським підприємством
на вартість поставлених ним
сільськогосподарських товарів/послуг,
не підлягає сплаті до бюджету та
повністю залишається в розпорядженні
такого сільськогосподарського
підприємства для відшкодування суми
податку, сплаченої (нарахованої)
постачальнику на вартість виробничих
факторів, за рахунок яких сформовано
податковий кредит, а за наявності
залишку такої суми податку - для інших
виробничих цілей (п.209.2 ст.209
Податкового кодексу України).

Для визначення об'єкта оподаткування
під сільськогосподарськими товарами
положеннями пункту 209.7 статті 209
Податкового кодексу України (в
редакції, чинній до 07.07.2011 року)
розуміються товари, зазначені у групах
1-24, товарних позиціях 4101, 4102, 4103, 4301
згідно з УКТ ЗЕД, якщо такі товари
вирощуються, відгодовуються,
виловлюються або збираються
(заготовляються) безпосередньо
платником податку-суб'єктом
спеціального режиму оподаткування
(крім придбання таких товарів у інших
осіб), які поставляються зазначеним
платником податку-їх виробником.

Відповідно до п.209.7 ст.209 ПК України (в
редакції, чинній з 07.07.2011 року)
зазначені у товарних групах 1 - 24,
товарних позиціях 4101, 4102, 4103, 4301 згідно з
УКТ ЗЕД, та послуги, які отримані в
результаті здійснення діяльності, на
яку відповідно до пункту 209.17 цієї
статті поширюється дія спеціального
режиму оподаткування у сфері
сільського та лісового господарства, а
також рибальства, якщо такі товари
вирощуються, відгодовуються,
виловлюються або збираються
(заготовляються), а послуги надаються,
безпосередньо платником податку -
суб'єктом спеціального режиму
оподаткування (крім придбання таких
товарів/послуг у інших осіб), які
поставляються зазначеним платником
податку - їх виробником.

Так само, до сільськогосподарської
продукції (товарів) для цілей
визначення платника фіксованого
сільськогосподарського податку за
правилами глави 2 розділу XIV
Податкового кодексу України
відповідно підпункту 14.1.234 пункту 14.1
статті 14 цього Кодексу віднесені
продукти обробки та переробки
зазначених вище товарів (продукції),
якщо вони були придбані або вироблені
на власних або орендованих потужностях
(площах) для продажу, переробки або
внутрішньогосподарського споживання.

Отже, податкове законодавство пов'язує
виникнення прав та обов'язків
платників податку на додану вартість
не з фактом укладання договорів оренди
землі (оскільки сам по собі факт
укладання договору не є об'єктом
оподаткування), а з фактом здійснення
господарської операції щодо
вироблення та постачання
сільськогосподарських товарів.

Разом з тим, правомірними є і посилання
відповідача на те, що відповідно до
частини 2 статті 20 Закону України "Про
оренду землі" право оренди земельної
ділянки виникає з дня державної
реєстрації цього права відповідно до
закону, що регулює державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень.

Таким чином, для цілей регулювання
земельних відносин виникнення права
оренди земельної ділянки пов'язане із
фактом державної реєстрації
відповідного договору.

Водночас колегія суддів зауважує, що
податкове законодавство не вимагає
державної реєстрації договору оренди
земельної ділянки (паю) як обов'язкової
ознаки для кваліфікації відповідної
ділянки як такої, що знаходиться у
користуванні сільськогосподарського
товаровиробника.

Враховуючи пріоритетність
застосування норм Податкового кодексу
України перед нормам інших галузей
права у регулюванні податкових
правовідносин, варто визнати, що
недотримання норм земельного
законодавства щодо реєстрації права
оренди земельних ділянок не може бути
перешкодою для кваліфікації
сільськогосподарських угідь як таких,
що знаходяться у користуванні
товаровиробника для цілей справляння
фіксованого сільськогосподарського
податку.

Дефекти оформлення відповідного
договору не можуть впливати на
правильність врахування доходів від
реалізації продукції рослинництва при
розрахунку частки
сільськогосподарського
товаровиробництва.

Разом із тим, чинне податкове
законодавство не вимагає державної
реєстрації договору оренди земельної
ділянки (паю) як обов'язкової ознаки для
кваліфікації відповідної ділянки як
такої, що знаходиться у користуванні
сільськогосподарського
товаровиробника.

За таких обставин, продукція, вирощена
на земельній ділянці, орендованій
платником фіксованого
сільськогосподарського податку, є
сільськогосподарською продукцією в
розумінні глави 2 розділу ХІV
Податкового кодексу України незалежно
від того, чи зареєстровані належним
чином договори оренди такої ділянки.

Вищевказана правова позиція знайшла
своє відображення у інформаційному
листі Вищого адміністративний суд
України від 28 грудня 2012 року № 2614/12/13-12.

Таким чином, для здійснення
донарахування податкових зобов'язань
відповідач мав би під час перевірки
встановити, що позивач поставляв
несільськогосподарські товари або
сільськогосподарські товари не
власного виробництва, питома вага
вартості яких перевищувала б 25%, в той
час як акт обмежується посиланнями на
площу сільськогосподарських угідь, які
використовуються позивачем на
відповідній правовій підставі.

Викладені в акті перевірки судження
податкового органу щодо
неправомірності використання
позивачем окремих земельних ділянок не
спростовують факту виробництва на них
СФГ «Колос» власної
сільськогосподарської продукції, що є
підставою для застосування
спеціального режиму оподаткування
згідно ст.209 ПК України.

Крім того, колегія суддів зауважує, що
чинним податковим законодавством не
передбачена методика вирахування
податкових зобов'язань з ПДВ у випадку
часткової відсутності реєстрації
договорів оренди земельних ділянок
(оскільки договор и певних земельних
ділянок, зокрема, орендованих у ОСОБА_3,
ОСОБА_4 пройшли державну реєстрацію у
встановленому порядку (а.с.44-48, 59-63), і
його визначення шляхом співвідношення
загальної кількості орендованих
земельних ділянок (площ) до площі
земельних ділянок, що не пройшли
реєстрації.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку про
безпідставність тверджень відповідача
щодо заниження СФГ "Колос" податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість (загальна декларація) на
загальну суму 8608,00 грн та як наслідок
про безпідставність прийняття
контролюючим органом оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення
№/8/ППР-ЮО/16-08 від 06.02.2014.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцію та
законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5)добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

З огляду на встановлені у справі
фактичні обставини та досліджені
докази, колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що відповідач при прийнятті
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення від 18.01.2013 р. №
/3079 про збільшення суми грошового
зобов'язання з ПДВ у розмірі 14527,50 грн., у
т.ч. за основним платежем - 11622 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями - 2905,50
грн., діяв не на підставі та не у спосіб,
що передбачені Податковим кодексом
України, без урахуванням всіх обставин,
що мають значення для прийняття
рішення, з порушенням вимог ч.3 ст.2 КАС
України, внаслідок чого податкове
повідомлення-рішення від
№/8/ППР-ЮО/16-08 від 06.02.2014 р.
підлягає скасуванню, позовні вимоги -
задоволенню.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду -без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, п.1 ч.1 ст. 198,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Кременчуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Полтавській області
залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 03.03.2014р. по
справі № 816/632/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Перцова
Т.С.Судді(підпис) (підпис) Дюкарєва С.В.
Жигилій С.П.