Справа № 2а/2570/1442/2012
Суддя: Бистрик Г.М.
Дата ухвалення: 2014-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
інстанції: Д'яков В.І.
Суддя-доповідач: Бистрик
У Х В А Л А

Іменем України

10 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді: Бистрик Г.М.,

суддів: Карпушової О.В., Оксененка О.М.,

при секретарі: Колотушко Г.О.,

розглянувши у судовому засіданні
адміністративну справу за апеляційною
скаргою позивача Чернігівського
обласного відділення Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності на постанову
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 21 травня
2012 року у справі за адміністративним
позовом Чернігівського обласного
відділення Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності до Державного
підприємства «Корюківське лісове
господарство» про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2012 року позивач Чернігівське
обласне відділення Фонду соціального
захисту інвалідів звернулися в суд з
адміністративним позовом до
Державного підприємства «Корюківське
лісове господарство», в якому просить
стягнути з відповідача 60430,18 грн.
адміністративно-господарських санкцій
та 96,72 грн. пені

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 21 травня 2012
року позивачу відмовлено в задоволенні
позовних вимог.

Не погоджуючись з вищезазначеним
судовим рішенням, позивач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції як таку, що постановлена з
порушенням норм матеріального і
процесуального права та прийняти нову
постанову, в якій задовольнити вимоги
позивача в повному обсязі.

Сторони в судове засідання не
з'явились, хоча про дату, час та місце
розгляду справи були повідомлені
належним чином, що згідно з ч. 4 ст. 196 КАС
України не перешкоджає судовому
розгляду справи, в зв'язку з чим
фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється
відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України.

Заслухавши в судовому засіданні
суддю-доповідача, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає залишенню
без задоволення, а постанова суду - без
змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається та
встановлено судом першої інстанції, що
згідно зі звітом про зайнятість та
працевлаштування інвалідів за 2011 рік
середньооблікова чисельність штатних
працівників облікового складу ДП
«Корюківське лісове господарство» в 2011
році становила 411 осіб.

Законом України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»
визначено норматив робочих місць для
працевлаштування інвалідів для
відповідача повинен становити 16 осіб,
кількість штатних працівників, яким
відповідно до чинного законодавства
встановлена інвалідність - 14 осіб.
Оскільки річний фонд оплати праці,
зазначений в звіті за 2011 рік на
підприємстві відповідача складає 12418,4
тис. грн., а середньорічна заробітна
плата штатного працівника складає 30215,09
грн., то, на думку позивача, розмір
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу створення
робочих місць, призначених для
працевлаштування інвалідів і не
зайняте інвалідами, становить 60 430,18
грн..

Апелянт в апеляційній скарзі звертає
увагу апеляційного суду на те, що суд
першої інстанції не правильно
затасував норми чинного законодавства
і не встановив факт порушення
відповідачем норм, щодо
працевлаштування інвалідів.

Колегія суддів, дослідивши матеріали
справи, доводи сторін та позицію суду
першої інстанції, вважає рішення суду
законним і обґрунтованим, та таким, що
винесене на підставі повного,
всебічного і ґрунтовного вивчення
фактичних обставин справи, виходячи із
наступного.

Відповідно до частини першої та другої
статті 19 Закон України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, які
використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік,
а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у
кількості одного робочого місця.

Частиною третьою та п'ятою статті 19
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»
визначено, що підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю,
самостійно здійснюють
працевлаштування інвалідів у рахунок
нормативів робочих місць виходячи з
вимог статті 18 цього Закону. Виконанням
нормативу робочих місць у кількості,
визначеній згідно з частиною першою
цієї статті, вважається
працевлаштування підприємством,
установою, організацією, у тому числі
підприємством, організацією
громадських організацій інвалідів,
фізичною особою, яка використовує
найману працю, інвалідів, для яких це
місце роботи є основним.

Відповідно до частини першої, другої та
четвертої статті 20 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом.

Таким чином, законодавець встановив
обов'язок підприємств по
працевлаштуванню інвалідів, а в разі
ухилення від виконання покладеного
обов'язку встановив санкції.

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідач протягом 2011 року подавав
звіти про наявність вакансій для
інвалідів, форми № 3-ПН до
Корюківського районного центру
зайнятості, які містять відомості про
наявність вільних робочих місць.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з позицією суду першої
інстанцією і вважає, що відповідачем
виконані всі, покладені на нього
законодавцем, обов'язки, щодо
працевлаштування інвалідів, а те, що
інваліди не виявили бажання працювати
на його підприємстві є об'єктивним
фактором, оскільки підприємство значно
віддалено від великих населених
пунктів.

Крім того, колегія суддів звертає увагу
апелянта на тому, що частиною третьою
статті 18 Закон України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» передбачено, що забезпечення
прав інвалідів на працевлаштування та
оплачувану роботу, в тому числі з
умовою про виконання роботи вдома,
здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості. Підбір
робочого місця здійснюється переважно
на підприємстві, де настала
інвалідність, з урахуванням побажань
інваліда, наявних у нього професійних
навичок і знань, а також рекомендацій
медико-соціальної експертизи.

Здійснення пошуку підходящої роботи,
відповідно до статті 18-1 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні», віднесено до
компетенції державної служби
зайнятості.

Отже, підсумовуючи вищевикладене,
колегія суддів вважає, що відповідач
повністю виконав свій обов'язок по
працевлаштуванню інваліда, створив
робоче місце та надав звіт про існуючу
вакансії. Проте пошук інваліда, який
погодився б на пропоновану роботу не є
обов'язком відповідача.

Колегія суддів не знаходить жодних
підстав порушення судом першої
інстанції норм процесуального чи
матеріального права, вважає рішення
суду законним, обґрунтованим та таким,
що винесене на підставі повного і
всебічного з'ясування обставин справи.

Відповідно до ст. 69 Кодексу
адміністративного судочинства
України, доказами в адміністративній
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін.

Згідно з ч. 4 ст. 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку, що судом першої
інстанції при розгляді справи допущені
порушення норм матеріального чи
процесуального права, які передбачені
ст. ст. 201 - 204 КАС України.

Оскаржуване судове рішення в межах
вимог апеляційної скарги ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 41, 158, 160, 167, 195, 196, 198, 199,
200, 205, 206, 212, 254, КАС України, колегія
суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача
Чернігівського обласного відділення
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності -
залишити без задоволення.

Постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 21 травня
2012 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
в порядку та строки передбаченні ст. 212
КАС України.

Повний текст ухвали суду виготовлено
17.04.2014 року.

Головуючий суддя:
Бистрик Г.М.

Судді:
Карпушова О.В.

Оксененко О.М.

.

Головуючий суддя
Бистрик Г.М.

Судді:
Карпушова О.В.

Оксененко О.М.