Справа № 2а-1677/10/0970
Суддя: Клюба В.В.
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2014 р.
Справа № 9104/30546/10

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого
судді Клюби В. В.

суддів:
Рибачука А. І., Яворського І. О.

розглянувши в порядку письмового
провадження у м. Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову Івано -
Франківського окружного
адміністративного суду від 30 червня 2010
року по справі №2а - 1677/10/0970 за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Державної податкової інспекції у м.
Івано - Франківську, Головного
управління Державного казначейства
України в Івано-Франківській області
про стягнення заборгованості, -

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Івано -
Франківського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у м. Івано -
Франківську та Головного управління
Державного казначейства України в
Івано - Франківській області і просила:
визнати протиправною бездіяльність
Державної податкової інспекції у м.
Івано - Франківську у зв'язку з
неповерненням надміру сплаченої суми
податку з доходів фізичних осіб
внаслідок застосування права на
податковий кредит; стягнути з
Державного бюджету України через
Головне управління державного
казначейства України в Івано -
Франківській області 435 гривень 01 коп.
надміру сплаченого податку з доходів
фізичних осіб та штраф за несвоєчасне
повернення суми надміру сплаченого
податку в розмірі 435 гривень 01 коп..

Позовні вимоги мотивовані тим, що у 2008
році вона вступила до вищого
навчального закладу на платну форму
навчання, де навчається без відриву від
виробництва. Відповідно до Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» вона має право на
податковий кредит. З метою реалізації
даного права за наслідками звітного
податкового року 30 березня 2009 року нею
подано до Державної податкової
інспекції у м. Івано - Франківську річну
податкову декларацію про доходи,
одержані із 01 січня по 31 грудня 2008 року,
а також всі необхідні документи, що
підтверджують витрати у сумі 2 900
гривень, які дозволено включити до
складу податкового кредиту, і лист з
обґрунтуванням поданого розрахунку
суми податку з доходів фізичних осіб,
що підлягає поверненню в зв'язку з
нарахуванням податкового кредиту. До
повернення було заявлено 435 гривень 01
коп. податку з доходів фізичних осіб.
Так, згідно з довідкою (додаток №3 до
Інструкції про прибутковий податок з
громадян) розмір нарахованої
заробітної плати за 2008 рік становив 36 238
гривень 29 коп.. Із заробітної плати
утримано внески до Пенсійного фонду
України та до фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування у загальній
сумі 2 205 гривень 47 коп.. Розмір
загального річного оподатковуваного
доходу склав 34 032 гривні 82 коп. і сума
нарахованого податку з доходів
фізичних осіб становила 5 104 гривні 93
коп., що становить 15 відсотків від суми
річного оподатковуваного доходу, та
перерахована до відповідних бюджетів.
У відповідності до п. 5.1 ст. 5 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» та підпункту 3.1.2 ст. 3
згаданого Закону їй повинні нарахувати
та повернути різницю між сплаченою
сумою податку 5 104 гривні 93 коп. та сумою
податку, зменшеного на розмір
податкового кредиту - 4 669 гривень 92 коп.
і ця різниця становить 435 гривень 01 коп..
Проте, їй не було повернуто суми
надміру сплаченого податку з доходів
фізичних осіб, про що податковий орган
повідомив її листом. Вважає таку
бездіяльність протиправною і не
повернення суми надміру сплаченого
податку внаслідок застосування права
на податковий кредит на дату подання
позовної заяви становить понад 91
календарний день. Сума штрафу, яка має
бути сплачена на користь позивача
становить 100 відсотків від суми надміру
сплаченого податку, внаслідок
застосування права на податковий
кредит, тобто 435 гривень 01 коп..

В ході розгляду справи позивач в
порядку ст. 51 Кодексу
адміністративного судочинства України
змінила позовні вимоги і просить
стягнути на її користь суму надміру
сплаченого податку з доходів фізичних
осіб внаслідок застосування права на
податковий кредит з бюджетного
рахунку, на який зараховується податок
з доходів фізичних осіб та штраф за
несвоєчасне повернення суми податку.

Постановою Івано - Франківського
окружного адміністративного суду від 30
червня 2010 року в задоволенні
адміністративного позову ОСОБА_1 до
Державної податкової інспекції у м.
Івано - Франківську, Головного
управління Державного казначейства
України в Івано - Франківській області
про стягнення заборгованості
відмовлено.

З таким судовим рішенням суду першої
інстанції не погодилася позивач і
оскаржила його в апеляційному порядку
до Львівського апеляційного
адміністративного суду. Посилаючись у
поданій апеляційній скарзі на
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення судом
першої інстанції норм матеріального
права, просить скасувати постанову
суду та прийняти нову постанову про
задоволення позовних вимог.

Також, обґрунтовуючи доводи
апеляційної скарги, посилається на ті
обставини, що висновки суду першої
інстанції щодо безпідставності її
посилань на виплачену суму, як на дохід,
а не нараховану не відповідає
обставинам справи, оскільки нею при
розрахунку суми податку з доходів
фізичних осіб зазначено загальний
річний оподатковуваний дохід у
відповідності до положень Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб». Оподатковуваним
доходом є дохід, з якого справляється
податок з доходів фізичних осіб, і
визначається як нарахована заробітна
плата, зменшена на суму внесків до
Пенсійного фонду України та фондів
соціального страхування. Саме такий
дохід в розмірі 34 032 гривні 82 коп.
відображено у довідці, який було
використано нею при розрахунку суми
податку, що підлягає поверненню. Суд
першої інстанції без зазначення
мотивів, якими він керувався при
визначенні суми понесених нею витрат
за чотири місяці навчання відповідного
податкового року, дійшов висновку, що
вона має право на включення до складу
податкового кредиту тільки 1 933 гривні.
Також, судом не перевірено наявність
умови включення фактичних витрат на
навчання до податкового кредиту, яка
полягає у тому, що розмір такої оплати
не може перевищувати суму, визначену
статтею 6 Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб», у розрахунку за
кожний повний або неповний місяць
навчання протягом звітного
податкового року. Це у свою чергу
призвело до помилкових висновків.

Особа, яка подала апеляційну скаргу
(позивач) в судове засідання не прибула,
а також не направили представника в
судове засідання відповідачі, хоча
особи, які беруть участь у справі, були
у встановленому законом порядку та
належним чином повідомлені про дату,
час та місце судового засідання.

При цьому, від вказаних осіб відсутні
клопотання про розгляд справи за їх
участі та участі їх представників.

У зв'язку з цим та у відповідності до ст.
197 Кодексу адміністративного
судочинства України, справу розглянуто
в порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами.

Вислухавши доповідь судді - доповідача,
дослідивши наявні в справі матеріали
та докази, перевіривши доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів апеляційного суду
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Постановляючи оскаржуване судове
рішення та умотивовуючи свої висновки,
суд першої інстанції виходив з того, що
згідно з поданими позивачем даних та у
відповідності до положень Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» позивач має право на
включення до складу податкового
кредиту тільки суми витрат в розмірі 1
933 гривні, які відповідно до наданого
договору та квитанції про оплату
позивачем оплачено за чотири місяці
навчання податкового року.

Проте, за висновком суду першої
інстанції, враховуючи, що сума податку
з доходів фізичних осіб, що підлягає
поверненню платнику податку у зв'язку з
нарахуванням податкового кредиту
відсутня, висновок на повернення
податкового кредиту не надсилався, і
відповідно не має підстав для
нарахування штрафу за неповне або
несвоєчасне повернення суми надміру
сплаченого податку.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується з такими висновками суду
першої інстанції, виходячи з
наступного.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
30 березня 2009 року позивачем подано до
податкового органу декларацію про
доходи за 2008 рік, у якій задекларовано
суму загального річного доходу,
нарахованого за 2008 рік, як заробітна
плата, у розмірі 36 238 гривень 29 коп..
Згідно поданого до декларації
Розрахунку позивачем визначено суму
загального річного доходу,
нарахованого їй за 2008 рік, зменшену на
суму відрахувань до Пенсійного фонду
України та внесків до Фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування 34 032 гривні 82
коп., а сума податку з доходів фізичних
осіб, що підлягає поверненню у зв'язку з
нарахуванням податкового кредиту за
даними позивача становить 435 гривень.

З метою реалізації права на податковий
кредит, за наслідками звітного
податкового року 30 березня 2009 року
позивачем до Державної податкової
інспекції у м. Івано - Франківську була
подана річна податкова декларація про
доходи, одержані з 1 січня по 31 грудня 2008
року, а також документи, що
підтверджують витрати у сумі 2900
гривень, які дозволено включити до
складу податкового кредиту, і лист з
обґрунтуванням поданого розрахунку
суми податку з доходів фізичних осіб,
що підлягає поверненню в зв'язку з
нарахуванням податкового кредиту.
Позивачем була заявлена до повернення
сума податку з доходів фізичних осіб у
розмірі 435 гривень 01 коп. На
підтвердження своїх доводів про
повернення податкового кредиту
позивачем подано довідку згідно з
Додатком №3 до Інструкції про
прибутковий податок з громадян про
розмір нарахованої заробітної плати
позивача за 2008 рік. При цьому, із
заробітної плати позивача утримано
внески до Пенсійного фонду України та
до фондів загальнообов'язкового
державного соціального страхування на
загальну суму 2 205 гривень 47 коп. і
розмір загального річного
оподатковуваного доходу склав 34 032
гривні 82 коп.. У зв'язку з цим сума
нарахованого податку з доходів
фізичних осіб, яка становить 15
відсотків суми загального річного
оподатковуваного доходу, і склала 5 104
гривні 93 коп. і перерахована до бюджету.

Тобто, відповідно до позиції позивача,
у відповідності до ст. 5 Закону України
«Про податок з доходів фізичних осіб»
вона мала право на повернення різниці
між сплаченою сумою податку 5 104 гривні
93 коп. та сумою податку, зменшеного на
розмір податкового кредиту в розмірі 4
669 гривень 92 коп., що становить 435
гривень 01 коп., а у відповідачів виник
обов'язок по вчиненню відповідних дій
для повернення вказаної суми.

Згідно листа податкового органу від 12
травня 2009 року за №12891 /10/17 - 125/334в

позивача повідомлено про відсутність
підстав для повернення вказаної суми..

Згідно даних проведеної податковим
органом перевірки, інформацію про
результати якої викладені у
вищевказаному листі податкового
органу та у поданому запереченні,
стосовно правильності нарахування до
повернення надміру сплаченого податку
з доходів фізичних осіб, встановлено,
що згідно довідки позивачу нараховано
сукупний дохід в сумі 36 238 гривень 29
коп., у зв'язку з чим визначено
загальний річний дохід за 2008 рік,
зменшений на суму податкового кредиту 1
933 гривні 33 коп., і становить 34 304 гривні
96 коп., а не 34 032 гривні 82 коп..

Даючи правову оцінку оскаржуваному
судовому рішенню та доводам особи, яка
подала апеляційну скаргу, колегія
суддів апеляційного суду виходить із
наступного.

Відповідно до п.1.2 ст. 1 Закону України
«Про податок з доходів фізичних осіб»
доходом є сума будь - яких коштів,
вартість матеріального і
нематеріального майна, інших активів,
що мають вартість, у тому числі цінних
паперів або деривативів, одержаних
платником у власність або нарахованих
на його користь, протягом відповідного
звітного податкового періоду з різних
джерел як на території України, так і за
її межами. Згідно ст. 4 цього ж закону
загальний річний оподатковуваний
дохід складається із суми загальних
місячних оподатковуваних доходів
звітного року, а також іноземних
доходів, одержаних протягом такого
звітного року. До складу загального
місячного оподатковуваного доходу
включаються доходи у вигляді
заробітної плати, інші виплати та
винагороди, нараховані (виплачені)
платнику податку відповідно до умов
трудового або цивільно - правового
договору.

У відповідності до п. 1.16 ст. 1 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» податковий кредит - сума
(вартість) витрат, понесених платником
податку - резидентом у зв'язку з
придбанням товарів (робіт, послуг) у
резидентів - фізичних або юридичних
осіб протягом звітного року (крім
витрат на сплату податку на додану
вартість та акцизного збору), на суму
яких дозволяється зменшення суми його
загального річного оподатковуваного
доходу, одержаного за наслідками
такого звітного року, у випадках,
визначених цим Законом». Водночас,
Законом встановлено обмеження щодо не
перевищення сум нарахованого
платником податку податкового кредиту
понад суму загального
оподатковуваного доходу, одержаного
платником податку протягом року як
заробітна плата. Загальний
оподатковуваний дохід - це будь - який
дохід, який підлягає оподаткуванню
згідно з цим Законом, нарахований
(виплачений) на користь платника
податку протягом звітного податкового
періоду.

Тобто, закон передбачає, що загальним
річним доходом є нараховані доходи, а
не виплачені суми.

Таким чином, відповідно до наведених
норм Закону, до розрахунку податкового
кредиту включається сума нарахованої
протягом звітного податкового року
заробітної плати та сума здійснених
витрат, дозволених Законом до
включення до податкового кредиту.

В даному випадку позивач має право на
включення до складу податкового
кредиту тільки суму витрат 1933 гривні
відповідно до наданого договору та
квитанції про оплату позивачем за
навчання протягом чотирьох місяців
податкового року.

Оскільки позивач помилково вважала, що
до розрахунку податкового кредиту
включається сума виплаченої
заробітної плати та сума здійснених
витрат, підстав для задоволення
позовних вимог апеляційний суд не
вбачає.

Враховуючи встановлені судом фактичні
обставини справи та докази,
представлені сторонами на
підтвердження обставин, якими вони
обґрунтовують свої вимоги та
заперечення, виходячи з положень
вищезазначених нормативно - правових
актів, колегія суддів апеляційного
суду вважає, що у зв'язку з відсутністю
суми податку з доходів фізичних осіб,
що підлягає поверненню, відповідачами
правомірно відмовлено у складанні
відповідного висновку, а тому відсутні
і підстави для нарахування штрафу.
Тобто, суд першої інстанції прийшов до
правильного висновку з приводу
заявлених позовних вимог.

З огляду на зазначені мотиви, доводи
апеляційної скарги, які фактично
ґрунтуються на обставинах, якими
позивач обґрунтовувала свої вимоги, не
можуть бути покладені в основу
судового рішення суду апеляційної
інстанції, оскільки ці обставини не
підтверджують права позивача на
отримання відповідної суми із бюджету
і відповідно не підтверджують
протиправності бездіяльності
відповідачів та їх обов'язку по
вчиненню відповідних дій.

Відповідно до ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим, тобто ухваленим
відповідно до норм матеріального права
з дотриманням процесуальних норм, та на
підставі повно і всебічно з'ясованих
обставин справи.

Згідно ст. 200 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд апеляційної
інстанції залишає апеляційну скаргу
без задоволення, а судове рішення - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Виходячи із змісту вищевказаних статей
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів апеляційного
суду вважає, що доводи апеляційної
скарги не дають підстав для висновку
про невідповідність висновків суду
першої інстанції фактичним обставинам
справи, а також про порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Тому підстав для скасування постанови
суду першої інстанції і відповідно - до
задоволення апеляційної скарги
апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 159, 195, 197, 198, 205, 206, 211, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову Івано -
Франківського окружного
адміністративного суду від 30 червня 2010
року по справі №2а - 1677/10/0970 за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Державної податкової інспекції у м.
Івано - Франківську та Головного
управління Державного казначейства
України в Івано - Франківській області
про стягнення заборгованості - без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення особам,
які беруть участь у справі, копії
ухвали і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
В. В. Клюба

Судді:
А. І. Рибачук

І. О. Яворський