Справа № 809/804/14
Суддя: Кишинський М.І.
Дата ухвалення: 2014-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"17" квітня 2014 р.
Справа № 809/804/14

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний
адміністративний суд у складі:

Судді: Кишинського М.І.

за участю секретаря судового
засідання: Мельник О.Я.

за участю сторін

від позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2

від відповідача: Левченко В.С.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до відповідача: УМВС України в
Івано-Франківській області

третя особа: Начальник Управління МВС
України в Івано-Франківській області

про визнання наказу №481 о/с від
09.12.2013 р. недійсним, і поновлення на
роботі,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суду з
адміністративним позовом до УМВС
України в Івано-Франківській області,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог: начальник Управління
Мінстерства внутрішніх справ в
Івано-Франківській області, про
визнання наказу №481 о/с від 09.12.2013 р.
недійсним, і поновлення на роботі.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
Наказом начальника УМВС України в
Івано-Франківській області від 09
грудня 2013 грудня № 481 о/с позивач був
звільнений з органів внутрішніх справ
за власним бажанням на підставі ст. 64 п.
"ж" Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ. Даний наказ
винесено з порушенням вимог чинного
законодавства України та процедури
звільнення, оскільки рапорт про
звільнення за власним бажанням було
написано під тиском керівництва. 3
грудня 2013 року позивач звернувся до
начальника УМВС в Івано-Франківській
області із рапортом щодо відкликання
попереднього рапорту про звільнення за
власним бажання. Зазначений рапорт був
зареєстрований того ж дня у вхідній
кореспонденції Верховинського РВ УМВС
України в Івано-Франківській області.
Однак, він залишився без реагування зі
сторони начальника УМВС в
Івано-Франківській області.

Позивач та представник позивача в
судовому засіданні позовні вимоги
підтримали з підстав наведених в
позовній заяві.

Представник відповідача в судовому
засідання проти задоволення позову
заперечив, суду пояснив, що при
звільненні позивача управлінням МВС в
Івано-Франківській області було
дотримано всіх норм, що регламентують
звільнення зі служби. 29.11.2013 року
старший лейтенант міліції ОСОБА_1
звернувся із рапортом на ім'я
начальника УМВС України в
Івано-Франківській області про
звільнення зі служби за власним
бажанням. 09 грудня 2013 року ОСОБА_1 подав
ще один рапорт, яким підтвердив намір
бути звільненим і просив звільнення
провести з 09.12.2013 року. У зв'язку з чим
було видано наказ № 481 о/с від 09.12.2013
року. Проведено повний розрахунок та
видано на руки трудову книжку,
військовий квиток та витяг з наказу
про, що ОСОБА_1 розписався.

Розглянувши позовну заяву,
вислухавши пояснення представників
сторін, дослідивши подані докази, суд
вважає, що позов підлягає до
задоволення.

ОСОБА_1 16.08 2006 року був прийнятий на
службу в органи внутрішніх справ.

ОСОБА_1 працював на посаді
оперуповноваженого сектору карного
розшуку Верховинського РВ УМВС України
в Івано-Франківській області.

29 листопада 2013 року позивачем було
подано рапорт на ім'я начальника УМВС
України в Івано-Франківській області
про звільнення з органів внутрішніх
справ за власним бажанням. Поважних
причин, які були підставою для
написання рапорту не зазначено. В
даному ж рапорті було погоджено з
керівником дату звільнення, якою
визначено 09 грудня 2013 року.

03 грудня 2013 року позивач звернувся до
Начальника УМВС в Івано-Франківській
області із рапортом щодо відкликання
попереднього рапорту про звільнення за
власним бажанням та бажанням
продовжити службу в органах внутрішніх
справ. Прохання було мотивоване тим, що
вказаний рапорт на звільнення не був
власним волевиявленням, а був
написаний в складній ситуації та під
впливом негативних обставин. Вказаний
рапорт був зареєстрований того ж дня у
вхідній кореспонденції Верховинського
РВ УМВС України в Івано-Франківській
області.

Згідно підпункту "ж" пункту 64 Положення
про проходження служби рядовим
начальницьким складом органів
внутрішніх справ особи середнього,
старшого і вищого начальницького
складу звільняються зі служби в запас
за власним бажанням - при наявності
поважних причин, що перешкоджають
виконанню службових обов'язків.

Відповідно до статті 68 Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ України, особи
рядового та начальницького складу, які
виявили бажання звільнитися зі служби
за особистим проханням, попереджають
прямого начальника органу внутрішніх
справ про прийняте ними рішення не
пізніше, як за три місяця до дня
звільнення, про що подають рапорт за
командою.

Зі змісту вищенаведених норм (п. 64, 68
Положення) випливає, що звільнення
посадової особи зі служби в органах
внутрішніх справ за власним бажанням
можливе не раніше, як за три місці з
дати подання рапорту безпосередньому
керівнику, та за наявності поважних
причин, що перешкоджають виконанню
службових обов'язків. Таким чином
дотримання трьох місячного строку при
звільненні осіб, на яких поширюється
дія Положення № 114, є обов'язковим як
для адміністрації, так і для
підлеглого.

Проте, як вбачається із матеріалів
справи трьохмісячний термін не було
дотримано відповідачем при звільненні
ОСОБА_1 із займаної посади.

Згідно Положення особи звільняються в
запас за власним бажанням - при
наявності поважних причин, що
перешкоджають виконанню службових
обов'язків. Поважність причин такого
звільнення не вказана позивачем в
рапорті. Такої обставини не було і
наведено в судовому засіданні.

Згідно Положення про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ (п. 48)
передбачено, що атестація осіб
середнього, старшого і вищого
начальницького складу проводиться на
кожній із займаних посад через чотири
роки, а також при призначенні на вищу
посаду, переміщенні на нижчу посаду і
звільненні з органів внутрішніх справ,
якщо переміщення по службі або
звільнення провадиться по закінченні
року з дня останньої атестації, а у
виняткових випадках незалежно від
цього строку.

В матеріалах справи відсутні докази
того, що така атестація була проведена
при звільненні позивача із займаної
посади. Сукупність вищенаведених
обставин свідчить про обґрунтованість
заявленого позову та прийняття судом
рішення про зобов'язання позовних
вимог.

На підставі ст. 124 Конституції України,
керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати наказ УМВС України в
Івано-Франківській області від 09
грудня 2013 року №481 о/с недійсним в
частині звільнення ОСОБА_1 з посади
старшого оперуповноваженого сектору
карного розшуку Верховинського РВ УМВС
України в Івано-Франківській області, з
09 грудня 2013 року.

Поновити на посаді старшого
оперуповноваженого сектору карного
розшуку Верховинського РВ УМВС України
в Івано-Франківській області, з 09
грудня 2013 року.

Рішення суду в частині поновлення на
роботі звернути до негайного
виконання.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку. Відповідно до
статті 186 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в
порядку та строки встановлені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя:
Кишинський М.І.

Постанова складена в повному
обсязі 25.04.2014 року.