Справа № 2107/2а-2071/11
Суддя: Мироненко О.В.
Дата ухвалення: 2014-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/63000/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

судді - доповідача Мироненка О.В.

суддів - Сороки М.О.

Чумаченко Т.А.

провівши попередній розгляд справи за
позовом ОСОБА_1 до Новотроїцької
селищної ради, третя особа -
прокуратура Новотроїцького району
Херсонської області про зобов'язання
вчинити приватизацію квартири за
касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову
Генічеського районного суду
Херсонської області від 27 березня 2012
року та постанову Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 19 червня 2012 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2009 року позивач звернувся в
суд із позовом до Новотроїцької
селищної ради, третя особа -
прокуратура Новотроїцького району
Херсонської області про зобов'язання
вчинити приватизацію квартири.

Постановою Генічеського районного
суду Херсонської області від 27 березня
2012 року позов задоволено частково.
Визнано неправомірними дії
відповідача по відмові у розгляді
заяви позивача щодо приватизації
квартири АДРЕСА_1, а також визнав
нечинним рішення відповідача від 16.11.2000
року №165 «Про затвердження рішень
комісії з житлових питань» в частині п.1
щодо питання закріплення квартири
АДРЕСА_1 у якості службової за
прокуратурою Новотроїцького району. В
іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись із постановою суду
першої інстанції відповідач звернувся
зі скаргою до суду апеляційної
інстанції щодо скасування зазначеного
вище рішення.

Постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 19 червня 2012
року апеляційну скаргу відповідача
задоволено, постанову суду першої
інстанції скасовано та ухвалено нову
постанову, якою відмовлено в
задоволенні позову.

Не погоджуючись із постановою суду
першої та постановою суду апеляційної
інстанцій, позивач звернувся із
касаційною скаргою до Вищого
адміністративного суду України, в якій
просить скасувати судові рішення,
ухвалити нову постанову, якою позов
задовольнити, посилаючись на порушення
норм матеріального та процесуального
права.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши
матеріали справи та перевіривши
наведені в скарзі доводи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що позивач з 2005 року
мешкає разом із своєю сім'єю у квартирі
АДРЕСА_1. 10.04.2009 року він звернувся з
заявою до відповідача, Новотроїцької
селищної ради, з питання приватизації
зазначеного житлового приміщення.
24.04.2009 року від відповідача, на адресу
ОСОБА_1, надійшло повідомлення про те,
що його заява про приватизацію житла не
буде розглядатися, оскільки квартира
АДРЕСА_1 віднесена до числа службових
жилих приміщень.

Відповідно до ст.118 Житлового кодексу
України, службові жилі приміщення
призначаються для заселення
громадянами, які у зв'язку з характером
їх трудових відносин повинні проживати
за місцем роботи або поблизу від нього.
Жиле приміщення включається до числа
службових рішенням виконавчого
комітету районної, міської, районної в
місті Ради народних депутатів. Під
службові жилі приміщення виділяються,
як правило, окремі квартири.

Службові жилі приміщення надаються за
рішенням адміністрації підприємства,
установи, організації (ч.2 ст.121 ЖК
України).

На підставі рішення про надання
службового жилого приміщення
виконавчий комітет районної, міської,
районної в місті Ради народних
депутатів видає громадянинові
спеціальний ордер, який є єдиною
підставою для вселення у надане жиле
приміщення( ч.1 ст.112 ЖК України).

Пунктом 1 рішення відповідача від 16.11.2000
року №165 квартира АДРЕСА_1 була
закріплена як службова за прокуратурою
Новотроїцького району, а пунктом 2
рішення був наданий службовий ордер на
отримання вказаної службової квартири
прокуратурі Новотроїцького району
слідчому прокуратури ОСОБА_10 з сім'єю.

Ухвалюючи рішення, суд апеляційної
інстанції вказав на те, що скасовуючи
п.1 вказаного рішення, суд першої
інстанції виходив з того, що за ст.118
Житлового кодексу України жиле
приміщення включається до числа
службових рішенням виконавчого
комітету районної, міської, районної в
місті Ради народних депутатів, а тому
відповідач не має компетенції і
повноважень на включення до числа
службового будь-якого жилого
приміщення, і згідно листа
Новотроїцької районної ради від 13.02.2012
року цією радою не приймалось рішень
про включення вказаної квартири до
числа службового житла. З цих підстав
суд першої інстанції дійшов висновку,
що вищевказана квартира не має статусу
службового житла, а тому належить до
загального громадського житлового
фонду.

Так, за змістом пункту 1 рішення №165,
вказана квартира не включалась до
категорії службового житла, а лише
закріплювалась як службова за
прокуратурою Новотроїцького району на
підставі листа СБУ Херсонської
області, з чого слідує, що дана квартира
до винесення рішення №165 вже
використовувалась СБУ Херсонської
області, як службова.

Відповідно до п.3 ст.2 КАС України, у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень суди перевіряють чи
прийняті вони: на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України;
обґрунтовано, тобто з урахуванням
обставин, що мають значення для
прийняття рішення; безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Суд апеляційної інстанції вірно
зазначив, що виявлення невідповідності
діяльності суб'єкта владних
повноважень хоча б одному із
зазначених у п.3 ст.2 КАС України
критеріїв для оцінювання його рішень,
дій та бездіяльності може бути
підставою для задоволення
адміністративного позову, однак за
умови, що встановлено порушення прав,
свобод та інтересів позивача.

Суд, у своєму рішенні правильно вказав,
що рішення відповідача від 16.11.2000 року
№165 не порушує прав та інтересів
позивача, оскільки з матеріалів справи
вбачається, що позивач почав працювати
в органах прокуратури лише з 11 квітня
2005 року, і з цього періоду став
проживати у цій квартирі, а тому спірне
рішення в частині закріплення вказаної
квартири як службової за прокуратурою
Новотроїцького району в 2000 році прав
позивача порушувати не може.

Крім того, статтею 99 КАС України
визначні строки, протягом яких може
бути поданий адміністративний позов
про скасування рішення суб'єкта
владних повноважень, проте суд першої
інстанції скасував рішення сільради за
позовом ОСОБА_1 без дотримання приписів
цієї процесуальної норми.

Визнавши дії відповідача по відмові у
розгляді заяви позивача щодо
приватизації квартири неправомірними,
суд першої інстанції виходив з того, що
оскільки будь-яких встановлених
законом перешкод для розгляду питання
приватизації вказаної квартири не
виявлено, то суд погоджується з
вимогами позивача про те, що такі дії
відповідача є неправомірними.

Як вбачається з матеріалів справи,
Новотроїцька селищна рада листом від
24.04.2009 року за підписом селищного
голови повідомила позивача про
результати розгляду його заяви від
10.04.2009 року про приватизацію
вищезазначеної квартири.

Цей факт свідчить про те, що заява
позивача щодо приватизації квартири не
залишилась без розгляду, у зв'язку з чим
суд першої інстанції прийшов до
помилкового висновку, що відповідач
неправомірно відмовився розглядати
заяву позивача.

Що стосується вимог позивача про
передачу йому та членам його сім'ї
вищевказаної квартири у власність, суд
виходив з наступного.

Правовідносини у сфері приватизації
житла врегульовані Законом України
«Про приватизацію державного
житлового фонду», згідно статті 2 якого
приватизації підлягають ті житлові
приміщення, які використовуються
громадянами на умовах найму.

Скасовуюючи постанову суду першої
інстанції, суд апеляційної інстанції
вказав на те, що оскільки відсутні
докази того, що позивач та члени його
сім'ї набули право на проживання у
вказаній квартирі на умовах найму із
дотримання вимог законодавства,
зокрема положень Житлового кодексу
України, і позивач не спростовує
належними доказами твердження
відповідача про користування
позивачем та членами його сім'ї
вказаною квартирою без належних
підстав, у суду відсутні підстави
вважати, що позивач має право на
приватизацію вищевказаної квартири
відповідно до Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду».

З огляду на викладене, постанова суду
першої та постанова суду апеляційної
інстанцій відповідають обставинам
справи наданим доказам та нормам
процесуального права.

Доводи касаційної скарги висновки суду
не спростовують.

Підстав для скасування судового
рішення з мотивів, викладених в
касаційні скарзі, не вбачається.

За правилами частини 1 статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо суди не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
оскаржуваних судових рішень, то суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення-без змін.

Керуючись статтями 220-1, 224, 230, 231 КАС
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення, постанову Генічеського
районного суду Херсонської області від
27 березня 2012 року та постанову
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 19 червня 2012
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Судді