Справа № 826/3385/14
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2014-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

08 квітня 2014 року 09:38 №
826/3385/14

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі колегії суддів:
Головуючий суддя Іщук І.О., суддів
Погрібніченко І.М., Шулежко В.П., при
секретарі судового засідання
Самаренко Х.С., розглянув у відкритому
судовому засіданні адміністративну
справу

за позовом Міністерства внутрішніх
справ УкраїнидоДержавної виконавчої
служби Українипро визнання незаконною
та скасування постанови про стягнення
виконавчого збору,

за участю представників сторін:

від позивача: Скригонюк І.В.

від відповідача: Малиш Т.О.

На підставі частини третьої статті 160
Кодексу адміністративного судочинства
України в судовому засіданні 08 квітня
2014 року проголошено вступну та
резолютивну частини постанови.
Виготовлення постанови у повному
обсязі відкладено, про що повідомлено
осіб, які брали участь у розгляді
справи, з урахуванням вимог частини
другої статті 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України. Під час проголошення вступної
та резолютивної частин постанови
сторонам роз'яснено зміст судового
рішення, порядок і строк його
оскарження, а також порядок отримання
повного тексту постанови, визначеного
статтею 167 Кодексу адміністративного
судочинства України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Міністерство внутрішніх справ України
звернулось до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
позовом до Державної виконавчої служби
України про визнання незаконною та
скасування постанови старшого
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Кеди М.В. від 07.02.2014 р., винесену у
виконавчому провадженні ВП № 34592260 про
стягнення з Міністерства внутрішніх
справ України виконавчого збору у
розмірі 1 360,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
Державною виконавчою службою України
незаконно винесено постанову про
стягнення з Міністерства внутрішніх
справ України виконавчого збору у
розмірі 1 360,00 грн.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав позовні вимоги та
просив суд задовольнити їх в повному
обсязі з підстав, викладених в позовній
заяві.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечив проти заявлених
позовних вимог та зазначив, що
державним виконавцем виконавчі дії
проведені у відповідності до вимог
закону, що регулюють виконавче
провадження, а тому позовні вимоги не
підлягають задоволенню.

Розглянувши подані сторонами
документи, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

07.02.2014 р. старшим державним виконавцем
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Кедою М.В. винесено постанову про
стягнення з боржника (МВС України)
виконавчого збору у розмірі 1 360,00 грн.
(ВП № 34592260).

Не погоджуючись з винесеною
постановою, позивач звернувся до
Окружного адміністративного суду м.
Києва з позовом про визнання її
протиправною.

Досліджуючи надані сторонами докази,
аналізуючи наведені міркування та
заперечення, оцінюючи їх в сукупності,
суд бере до уваги наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язання діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України
«Про виконавче провадження» від 21
квітня 1999 року № 606-XIV (надалі - Закон №
606-XIV) державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону № 606-XIV
примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.

Частиною 1 ст. 6 Закону № 606-XIV
передбачено гарантії прав фізичних і
юридичних осіб у виконавчому
провадженні, зокрема, державний
виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Відповідно до ч. ч. 1 -2 ст. 25 Закону № 606-XIV
державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення такого документа до
виконання, він відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох
робочих днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження.

У постанові державний виконавець
вказує про необхідність боржнику
самостійно виконати рішення у строк до
семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення про
примусове виселення боржника - у строк
до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у
разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.

Копії постанови про відкриття
виконавчого провадження надсилаються
не пізніше наступного робочого дня
стягувачу та боржникові (ч. 5 Закону №
606-XIV).

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону N 606-XIV у
разі невиконання боржником рішення
майнового характеру у строк,
встановлений частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного його
виконання, постановою державного
виконавця з боржника стягується
виконавчий збір у розмірі 10 відсотків
суми, що підлягає стягненню, або
вартості майна боржника, що підлягає
передачі стягувачу за виконавчим
документом. У разі невиконання
боржником у той самий строк рішення
немайнового характеру виконавчий збір
стягується в розмірі сорока
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян з боржника - фізичної особи і в
розмірі вісімдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян з боржника -
юридичної особи. У зазначених розмірах
виконавчий збір стягується з боржника
також у разі повернення виконавчого
документа без виконання за письмовою
заявою стягувача та у разі
самостійного виконання боржником
рішення після початку його примусового
виконання, зокрема шляхом
перерахування коштів безпосередньо на
рахунок стягувача.

Аналіз даної норми права свідчить про
те, що державний виконавець має право
винести постанову про стягнення з
боржника виконавчого збору за
обов'язкової наявності двох умов:

- у разі невиконання судового
рішення у строк, встановлений для
самостійного його виконання та
визначений у постанові про відкриття
виконавчого провадження;

- факт невиконання судового
рішення повинен бути встановлений
державним виконавцем під час
здійснення ним виконавчого
провадження щодо примусового
виконання рішення суду.

Як встановлено судом, Окружним
адміністративним судом м. Києва
слухалася справа № 18/94 за позовом
ОСОБА_4 до Міністерства внутрішніх
справ України (далі - МВС України) про
зобов'язання надати статус учасника
бойових дій та видати відповідне
посвідчення.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
09.07.2009, винесеній у справі № 18/94, позов
задоволено у повному обсязі -
зобов'язано МВС України розглянути
питання щодо встановлення ОСОБА_4
статусу учасника бойових дій.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
МВС України оскаржило його в
апеляційному порядку.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 04.11.2010,
винесеного у справі № 18/94 (2-а-14868/08),
апеляційну скаргу МВС України
задоволено. Скасовано постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 09.07.2009 та постановлено у
справі нове рішення, яким у задоволенні
позову відмовлено.

За наслідками касаційного оскарження,
12 червня 2012 року по справі №К-37881/10
Вищий адміністративний суд України
касаційну скаргу позивача задовольнив
частково:

- постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
09.07.2009 та постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 04.11.2010 р. у справі за позовом ОСОБА_4
скасував. Прийняв нову постанову, якою
позов ОСОБА_4 до МВС України про
зобов'язання надати статус учасника
бойових дій задовольнив частково. Суд
касаційної інстанції постановив:
«визнати відмову Центральної комісії
Міністерства внутрішніх справ України
з розгляду питань, пов'язаних із
встановленням статусу учасника
бойових дій та учасника війни в наданні
статусу учасника бойових дій
неправомірною; зобов'язати
Міністерство внутрішніх справ України
розглянути питання щодо встановлення
ОСОБА_4 статусу учасника бойових дій».

На виконання вищезазначеної постанови
Вищого адміністративного суду України
від 12.06.2012 р. Центральною комісією
Міністерства внутрішніх справ України
з розгляду питань пов'язаних з
установленням статусу учасника
бойових дій та учасника війни 03.08.2012 р.
було розглянуто питання щодо
встановлення ОСОБА_4 статусу учасника
бойових дій, про що свідчить протокол №
1, а саме: відмовлено ОСОБА_4 у
встановленні статусу учасника бойових
дій.

У подальшому, 04.10.2012 р. за виконавчим
листом № 18/94, виданим 07.09.2012 р. Окружним
адміністративним судом м. Києва,
відділом примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
була винесена постанова про відкриття
виконавчого провадження ВП № 34592260 щодо
зобов'язання Міністерства внутрішніх
справ України розглянути питання щодо
встановлення ОСОБА_4 статусу учасника
бойових дій.

З вищевикладеного вбачається, що
рішення Вищого адміністративного суду
України від 12.06.2012 р. було виконане МВС
України в добровільному порядку до
моменту винесення постанови про
відкриття виконавчого провадження ВП
№ 34592260.

Належним чином завірені копії
протоколу Центральної комісії від
03.08.2012 р. № 1 та висновку комісії по
ОСОБА_4 17.10.2012 р. були надіслані до
Державної виконавчої служби України.

На підставі отриманих матеріалів,
відповідачем 25.02.2013 р. була винесена
постанова про закінчення виконавчого
провадження ВП № 34592260.

Однак, ОСОБА_4 звернувся із заявою до
Вищого адміністративного суду України
про надання роз'яснення постанови
Вищого адміністративного суду України
від 12.06.2012 р., винесеної по справі №
К-37881/10.

Ухвалою суду касаційної інстанції від
13.06.2013 р. задоволено заяву ОСОБА_4 і
роз'яснено, що повторна відмова
Центральної комісії в наданні йому
статусу учасника бойових дій з тих
самих підстав є невиконання рішення
суду.

Враховуючи вищезазначене 22.11.2013 р. на
черговому засіданні Центральної
комісії (протокол № 2) ОСОБА_4 був
наданий статус учасника бойових дій.

Разом з тим, 28.11.2013 р. державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України була винесена постанова
про відновлення виконавчого
провадження ВП № 34592260.

Позивачем вищезазначена постанова
була отримана 04.12.2013 р., про що свідчить
штамп вхідної кореспонденції МВС
України на супровідному листі відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України.

Після отримання позивачем постанови
про відновлення виконавчого
провадження на адресу Державної
виконавчої служби України була
надіслана заява про закінчення
виконавчого провадження, разом із
доказами, які підтверджували фактичне
виконання судового рішення в
добровільному порядку (не в рамках
виконавчого провадження).

07.02.2014 р. була винесена постанова про
закінчення виконавчого провадження ВП
№ 34592260.

Отже, з вищевикладеного вбачається, що
постанова про відновлення виконавчого
провадження від 28.11.2013 р. про
зобов'язання МВС України розглянути
питання щодо встановлення ОСОБА_4
статусу учасника бойових дій була
винесена після розгляду 22.11.2013 р.
Центральною комісією МВС України
вищезазначеного питання та надання
ОСОБА_4 статусу учасника бойових дій.

Як наслідок, повторні дії щодо
виконання постанови Вищого
адміністративного суду України від
12.06.2012 р., з урахуванням ухвали суду
касаційної інстанції від 13.06.2013 р., в
добровільному порядку позивачем були
здійснені до моменту винесення
постанови про відновлення виконавчого
провадження ВП № 34592260 щодо примусового
виконання рішення суду.

З вищевикладеного вбачається, що
здійснення виконавчого провадження ВП
№ 34592260 щодо примусового виконання
виконавчого листа № 18/94, виданого 07.09.2012
р. Окружним адміністративним судом м.
Києва, тривало у періоди з 04.10.2012 р.
(постанова про відкриття виконавчого
провадження) до 25.02.2013 р. (постанова про
закінчення виконавчого провадження) та
з 28.11.2013 р. (постанова про відновлення
виконавчого провадження) до 07.02.2014 р.
(постанова про закінчення виконавчого
провадження).

Слід зазначити, що рішення Вищого
адміністративного суду України від 12
червня 2012 року, винесене по справі №
К-37881/10, позивачем було виконане в
добровільному порядку, а не під час
примусового виконання судового
рішення у зазначені періоди відповідно
до Закону № 606-XIV.

У періоди з 07.09.2012 р. по 03.10.2012 р. та з
26.02.2013 р. по 27.11.2013 р. виконавчий лист №
18/94, виданий 07.09.2012 Окружним
адміністративним судом м. Києва, не
перебував на виконанні у відділі
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України.

Таким чином суд дійшов висновку, що
підстави для стягнення з МВС України
виконавчого збору, відповідно до ч. 1 ст.
28 Закону № 606-XIV відсутні.

Враховуючи вищенаведене, постанова
державного виконавця від 07.02.2014 р. про
стягнення з МВС України виконавчого
збору у розмірі 1 360, 00 грн. винесена з
порушенням вимог Закону № 606-XIV, а тому
підлягає скасуванню.

Згідно частини першої статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Враховуючи викладене, суд всебічно,
повно та об'єктивно, за правилами
встановленими статтею 86 Кодексу
адміністративного судочинства
України, перевіривши всі наявні у
справі докази та заслухавши пояснення
представників сторін по справі, вважає,
що позовні вимоги підлягають
задоволенню.

Керуючись статтями 69-71, 94, 160-163, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов
Міністерства внутрішніх справ України
задовольнити.

2. Визнати протиправною та
скасувати постанову Державної
виконавчої служби України від 07.02.2014 р.
ВП № 34592260.

3. Судові витрати в сумі 182,70 (сто
вісімдесят дві) гривні 70 копійок
присудити на користь Міністерства
внутрішніх справ України за рахунок
Державного бюджету України.

4. Покласти на відповідний
підрозділ Державної казначейської
служби України виконання постанови
суду в частині стягнення судових
витрат за рахунок бюджетних асигнувань
Державної виконавчої служби України
(вул. Артема, 73, м. Київ, 04053, ).

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства
України набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів з дня її проголошення особою, яка
оскаржує постанову, за правилами,
встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
І.О. Іщук

Судді

І.М.Погрібніченко

В.П.Шулежко

Повний текст постанови складено 14.04.2014
р.