Справа № К/9991/14389/11-С
Суддя: Горбатюк С.А.
Дата ухвалення: 2014-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/14389/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Головуючого, суддіГорбатюка С.А.
(доповідач)СуддівВасильченко Н.В.
Мороз Л.Л. провівши у порядку
письмового провадження касаційний
розгляд адміністративної справи за
позовом Полтавського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів (далі - Полтавське ОВФСЗІ) до
Фізичної особи-підприємця (далі - ФОП)
ОСОБА_4 про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені за касаційною скаргою
Полтавського ОВФСЗІ на постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 03 червня 2010
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 12 жовтня 2010 року

в с т а н о в и л а :

У травні 2010 року Полтавське ОВФСЗІ у
Полтавському окружному
адміністративному суді пред'явило
позов до ФОП ОСОБА_4 про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені.

В обґрунтування позовних вимог
зазначило, що відповідачем у 2009 році не
виконано встановлених чинним
законодавством вимог щодо нормативу
робочих місць для працевлаштування
інвалідів, зокрема, із створення 1
робочого місця з працевлаштування
інваліда, внаслідок чого йому були
нараховані
адміністративно-господарські санкції
за не створення робочого місця для
забезпечення працевлаштування
інваліда у 2009 році у сумі 4075,00 грн. та
пеню за порушення термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
у сумі 41,48 грн.

У добровільному порядку сума
заборгованості відповідачем не
сплачена.

Просило стягнути з відповідача
адміністративно-господарські санкції
за невиконання нормативу робочих
місць, призначених для
працевлаштування інвалідів у 2009 році в
сумі 4 075,00 грн. та пеню за порушення
встановлених законодавством термінів
сплати адміністративно-господарських
санкцій у розмірі 41,48 грн.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 03 червня 2010
року, залишеною без зміни ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 12 жовтня 2010
року, у задоволенні позовних вимог
Полтавського ОВФСЗІ відмовлено.

У касаційній скарзі Полтавське ОВФСЗІ,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просить їх рішення скасувати та
постановити у справі нове рішення про
задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
касаційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга
Полтавського ОВФСЗІ не підлягає
задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції виходив із
того, що ФОП ОСОБА_4 були вчинені усі
необхідні дії для працевлаштування
інваліда, а саме: створено робоче місце
для працевлаштування інваліда, до
центру зайнятості щомісячно
подавалися звіти форми 3-ПН про
наявність вільних робочих місць для
інвалідів.

З цим погодився й суд апеляційної
інстанції.

Колегія суддів вважає, що така правова
позиція судів попередніх інстанцій є
правильною з огляду на таке.

Згідно із статтею 18 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" (у редакції до 18
березня 2006 року) працевлаштування
інвалідів здійснюється центральним
органом виконавчої влади з питань
праці та соціальної політики, органами
місцевого самоврядування,
громадськими організаціями інвалідів.
Законом України від 23 лютого 2006 року №
3483-ІV зазначену статтю було викладено в
іншій редакції, а Закон України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні доповнено статтею
18-1, за змістом якої пошук підходящої
роботи для інваліда здійснює державна
служба зайнятості.

Відповідно до статті 19 вказаного
Закону для підприємств, установ і
організацій, незалежно від форми
власності і господарювання
встановлюється норматив робочих місць
для забезпечення працевлаштування
інвалідів у розмірі 4-ох відсотків від
загальної чисельності працюючих, а
якщо працює від 8 до 25 чоловік - у
кількості 1 робочого місця.

Частинами першою, другою, третьою
статті 20 Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні" передбачено, що підприємства
(об'єднання), установи і організації,
крім тих, що повністю утримуються за
рахунок коштів державного або
місцевого бюджетів, незалежно від
форми власності і господарювання, де
кількість працюючих інвалідів менша,
ніж установлено нормативом,
передбаченим частиною першою статті 19
цього Закону, щороку сплачують
відповідним відділенням Фонду
соціального захисту інвалідів штрафні
санкції, сума яких визначається у
розмірі середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві (в
об'єднані), в установі, організації за
кожне робоче місце, незайняте
інвалідом.

Порушення термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
тягне за собою нарахування пені. Пеня
обчислюється, виходячи з 120 відсотків
річних облікової ставки Національного
банку України, що діяла на момент
сплати, нарахованої на повну суму
недоїмки за весь її строк.

Адміністративно-господарські санкції
розраховуються та сплачуються
підприємствами, установами,
організаціями, у тому числі
підприємствами, організаціями
громадських організацій інвалідів,
фізичними особами, зазначеними в
частині першій цієї статті, самостійно
в строк до 15 квітня року, наступного за
роком, в якому відбулося порушення
нормативу, встановленого частиною
першою статті 19 цього Закону. При цьому
до правовідносин із стягнення
адміністративно-господарських
санкцій, передбачених цим Законом, не
застосовуються строки, визначені
статтею 250 Господарського кодексу
України.

Судами першої та апеляційної інстанції
встановлено, що відповідачем до
Новосанжарського районного центру
зайнятості було надано звіт про
наявність вільних робочих місць за
формою 3-ПН для працевлаштування
інвалідів, а саме, станом на 13 лютого 2009
року наявне вільне робоче місце на
посаду водія автотранспортних засобів
категорії "Д" для осіб з обмеженими
фізичними можливостями, заробітна
плата 700 грн.

Відповідно до частини першої статті 218
Господарського кодексу України
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

У частині другій цієї ж статті
передбачено, що учасник господарських
відносин відповідає, зокрема за
порушення правил господарської
діяльності, якщо не доведе, що ним вжито
усіх залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

Отже, до обов'язків роботодавців
стосовно забезпечення прав інвалідів
на працевлаштування, крім створення
робочих місць для працевлаштування
інвалідів, відноситься також надання
державній службі зайнятості
інформації, необхідної для організації
працевлаштування інвалідів.

Як встановлено судами, згідно з листами
Новосанжарського районного центру
зайнятості від 07 квітня 2010 року № 1225 та
від 31 травня 2010 року № 1341
інформація щодо звітів відповідачем
підтверджувалася щомісяця в
телефонному режимі, що передбачено
ЄІАС обслуговування незайнятого
населення, і була актуальна протягом 2009
року.

За таких обставин, у зв'язку з
відсутністю складу правопорушення на
нього не може бути покладена
відповідальність за не направлення
уповноваженими органами необхідної
кількості інвалідів для
працевлаштування та відсутність в
населеному пункті за місцем його
знаходження інвалідів, які бажають
працевлаштуватися.

Судові рішення є законними і
обґрунтованими.

Доводи касаційної скарги не містять у
собі посилань на наявність порушень
чинного законодавства, які є
підставами для висновку про те, що
судами неправильно застосовані норми
матеріального чи процесуального права
і що призвело або могло призвести до
ухвалення незаконних та
необґрунтованих судових рішень.

Відповідно до частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
зміни, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Оскільки суди не допустили порушень
норм матеріального та процесуального
права при ухваленні оскаржуваних
судових рішень, підстав для їх
скасування чи зміни немає.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 210, 220, 222, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Полтавського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
залишити без задоволення, а
оскаржувані постанову Полтавського
окружного адміністративного суду від 03
червня 2010 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 12 жовтня 2010 року в адміністративній
справі за позовом Полтавського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів до
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені - без зміни.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Судді
Горбатюк С.А.

Васильченко Н.В.

Мороз Л.Л.