Справа № 2а-9943/10/2070
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2014-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2014 року м. Київ
К/9991/17469/11

№ К/9991/17469/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:головуючого
судді-доповідача:Усенко Є.А.,суддів:
Блажівської Н.Є., Сіроша М.В.,
розглянувши у порядку письмового
провадження

касаційну скаргу фізичної особи -
підприємця ОСОБА_4

на постанову Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 16.03.2011

у справі № 2а-9943/10/2070 Харківського
окружного адміністративного суду

за позовом фізичної особи - підприємця
(СПД) ОСОБА_4

до Державної податкової інспекції у
Київському районі м. Харкова

про визнання неправомірними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 08.12.2010 позов
задоволено частково: визнано
неправомірними та скасовано податкові
повідомлення-рішення від 25.05.2010 №
2/0, від 16.06.2010 № 2/1 у частині
визначення податкових зобов'язань з
податку на додану вартість у сумі 113858,50
грн. (за основним платежем - 32531,00 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями -
81327,50 грн.), податкове
повідомлення-рішення від 29.07.2010 №
2/2 у частині визначення
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість у сумі 48796,50 грн. (за
основним платежем - 32531,00 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями -
16265,50 грн.); в іншій частині позовних
вимог відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 16.03.2011
постанову суду першої інстанції в
частині задоволення позову скасовано,
у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі СПД ОСОБА_4 просить
скасувати постанову суду апеляційної
інстанції, посилаючись на порушення
апеляційним судом норм матеріального
права, та залишити в силі постанову
суду першої інстанції.

Заперечуючи проти касаційної скарги,
відповідач просить залишити її без
задоволення як безпідставну.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню.

Фактичною підставою для донарахування
позивачу податкових зобов`язань із
податку на додану вартість у сумі 32531,00
грн. та застосування за штрафних
(фінансових) санкцій у сумі 16265,50 грн.
(стосовно цих сум СПД ОСОБА_4 оскаржує
постанову суду апеляційної інстанції в
касаційному провадженні) згідно з
податковими повідомленнями-рішеннями,
з приводу правомірності яких виник
спір, стали висновки податкового
органу, викладені в акті перевірки від
12.05.2010 № 2339/17-218/НОМЕР_1, про порушення
позивачем норм підпункту 6.2.4 пункту 6.2
ст.6 Закону України «Про податок на
додану вартість» (Закон № 168/97-ВР), а
саме: обсяг поставок з операцій з
надання експедиторських послуг при
перевезенні вантажів у міжнародному
сполученні, в тому числі і в межах
митної території України, включений до
обсягу операцій, що оподатковуються за
нульовою ставкою, внаслідок чого
занижено податкові зобов`язання із
податку на додану вартість на загальну
суму 32531,00 грн. у податковому обліку за
період з липня 2007 року по грудень 2009
року.

Відповідно до висновків акту перевірки
та за результатами процедури
апеляційного узгодження прийняті
податкові повідомлення-рішення від
25.05.2010 № 2/0, від 16.06.2010 № 2/1 -
про визначення податкових зобов`язань
із податку на додану вартість у сумі
130759,00 грн., у тому числі: 43798,00 грн. - за
основним платежем та 86961,00 грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями,
встановленими підпунктами 17.1.3, 17.1.6
пункту 17.1 ст. 17 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» (Закон №
2181-ІІІ); від 29.07.2010 № 2/2 - про
визначення податкових зобов`язань із
податку на додану вартість у сумі 65697,00
грн., у тому числі: 43798,00 грн. - за
основним платежем та 21899,00 грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями,
встановленими підпунктом 17.1.3 пункту 17.1
ст. 17 Закону № 2181-ІІІ.

У судовому процесі встановлено, що в
липні 2007 року - грудні 2009 року СПД
ОСОБА_4 уклала ряд договорів про
надання транспортно-експедиційних
послуг з перевезення вантажу в
міжнародному сполученні, за якими
надала експедиторські послуги із
залученням інших суб'єктів
підприємницької діяльності -
перевізників. В податковому обліку
позивач декларувала податкові
зобов'язання з податку на додану
вартість за ставкою 0% від усього обсягу
операції з поставки експедиторських
послуг, в тому числі з вартості послуг в
межах митної території України (від
пункту відправлення (прийняття для
перевезення) до (від) державного
кордону України).

За визначенням статті 1 Закону України
«Про транспортно-експедиторську
діяльність» експедитор (транспортний
експедитор) - суб'єкт господарювання,
який за дорученням клієнта та за його
рахунок виконує або організовує
виконання транспортно-експедиторських
послуг, визначених договором
транспортного експедирування;

Відповідно до частини 1 статті 929
Цивільного кодексу України за
договором транспортного
експедирування одна сторона
(експедитор) зобов'язується за плату і
за рахунок другої сторони (клієнта)
виконати або організувати виконання
визначених договором послуг,
пов'язаних з перевезенням вантажу.

Згідно з підпунктом 3.1.1 пункту 3.1 статті
3 Закону № 168/97-ВР об'єктом
оподаткування є операції платників
податку з: поставки товарів та послуг,
місце надання яких знаходиться на
митній території України, в тому числі
операції з передачі права власності на
об'єкти застави позичальнику
(кредитору) для погашення
заборгованості заставодавця, а також з
передачі об'єкта фінансового лізингу у
користування лізингоотримувачу
(орендарю);.

Відповідно до абзацу першого підпункту
6.2.4 пункту 6.2 ст.6 цього Закону (у
редакції Закону України від 03.06.2005 №
2642-IV) за нульовою ставкою
оподатковуються операції з: поставки
транспортних послуг залізничним,
автомобільним, морським та річковим
транспортом по перевезенню пасажирів,
багажу, вантажобагажу (товаробагажу) та
вантажу за межами державного кордону
України, а саме: від пункту за межами
державного кордону України до пункту
знаходження зовнішнього митного
контролю України; від пункту
знаходження зовнішнього митного
контролю України до пункту за межами
державного кордону України; між
пунктами за межами державного кордону
України; а також авіаційним
транспортом: від пункту за межами
державного кордону України до пункту
проведення митних процедур з пропуску
пасажирів, багажу, вантажобагажу
(товаробагажу) та вантажу через митний
кордон на митну територію України
(включаючи внутрішні митниці); від
пункту проведення митних процедур з
пропуску пасажирів, багажу,
вантажобагажу (товаробагажу) та
вантажу через митний кордон за межі
митного кордону України (включаючи
внутрішні митниці) до пункту за межами
державного кордону України; між
пунктами за межами митного кордону
України.

У разі коли поставка транспортних
послуг, визначених частиною першою
цього підпункту, здійснюється у
вигляді брокерських, агентських або
комісійних операцій з транспортними
квитками, проїзними документами,
укладання договорів або рахунків на
транспортування пасажирів або
вантажів довіреною особою перевізника,
операції з таких послуг
оподатковуються за ставкою,
передбаченою пунктом 6.1 цієї статті.
(абзац другий цього підпункту).

Згідно із Законом України «Про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України з питань оподаткування
послуг з міжнародних перевезень
пасажирів, багажу та вантажів,
міжнародних відправлень, міжнародного
лізингу та міжнародного ремонту
товарів» (набрав чинності з 01.09.2009)
абзаци перший та другий підпункту 6.2.4
викладені в іншій редакції, згідно з
якою за нульовою ставкою
оподатковується поставка послуг з
міжнародного перевезення пасажирів,
їхнього багажу та вантажів
автомобільним транспортом, а також
поставка міжнародних відправлень
будь-яким видом транспорту на відрізку
від пункту (місця) їх митного
оформлення до пункту призначення
(доставки) за межами державного кордону
України, між пунктами, які знаходяться
за межами державного кордону України, а
також від пункту їх відправлення
(прийняття для перевезення) за межами
державного кордону України до пункту
(місця) їх митного оформлення на
території України; поставка послуг з
міжнародного перевезення пасажирів,
їхнього багажу та вантажів іншими
видами транспорту, ніж зазначені в
абзаці першому цього підпункту, за
межами державного кордону України.

Якщо поставка послуг з міжнародного
перевезення пасажирів, їхнього багажу,
вантажів чи з міжнародних відправлень
здійснюється у вигляді продажу
квитків, інших проїзних документів,
укладення брокерських, агентських,
комісійних чи інших договорів
(рахунків) з посередниками або
довіреними особами, то винагорода
таких осіб оподатковується за ставкою,
передбаченою підпунктом 6.1.1 пункту 6.1
цієї статті.

Підпунктом «г» пункту 6.5 статті 6 Закону
№ 168/97-ВР визначено, що місцем поставки
послуг вважається місце, де фактично
надаються послуги у сфері діяльності,
допоміжній транспортній, такій як
навантаження, розвантаження,
перевантаження, складська обробка
товарів та інші види аналогічних робіт.

За змістом наведених правових норм
застосування нульової ставки при
визначенні податкових зобов'язань з
податку на додану вартість стосується
перевізника, який безпосередньо надає
послуги з перевезення за межами митної
території України, на експедиторські
послуги, як послуги допоміжного
характеру, місцем поставки яких є митна
територія України, вказані норми не
поширюються.

Суд апеляційної інстанції правильно
застосував вказані правові норми,
дійшовши висновку, що позивач
зобов`язана була оподатковувати
операції з поставки експедиторських
послуг в межах митної території
України на загальних підставах.

Доводи касаційної скарги не
спростовують правильність цих
висновків.

Відповідно до статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Згідно з підпунктом «б» підпункту 6.4.1
пункту 6.4 ст. 6 Закону № 2181-ІІІ податкове
повідомлення або податкові вимоги
вважаються відкликаними, якщо
контролюючий орган скасовує або змінює
раніше прийняте рішення про
нарахування суми податкового
зобов'язання (пені і штрафних санкцій)
або податкового боргу внаслідок їх
адміністративного оскарження.

З огляду на те, що рішенням ДПІ у
Київському районі м. Харкова від 22.07.2010
№ 15601/10/25-022 податкові
повідомлення-рішення 25.05.2010 № 2/0,
від 16.06.2010 № 2/1 скасовані в частині
визначення податкових зобов'язань із
штрафних (фінансових) санкцій в розмірі
65062,00 грн., тобто фактично змінені, ці
податкові повідомлення-рішення
вважаються відкликаними, а відтак не
можуть бути предметом спору (відсутнє
рішення суб'єкта владних повноважень).

Відповідно до пункту 1 частини 1 ст. 157
Кодексу адміністративного судочинства
України суд закриває провадження, якщо
справу не належить розглядати в
порядку адміністративного
судочинства.

Керуючись ст.ст. 157, 220, 222, 223, 224, частиною
1 ст. 228, 230, 231 Кодексу адміністративного
судочинства України, Вищий
адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу фізичної особи -
підприємця ОСОБА_4 задовольнити
частково, скасувати постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 08.12.2010;
скасувати постанову Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 16.03.2011 в частині відмови в
задоволенні позову про скасування
податкових повідомлень-рішень
Державної податкової інспекції у
Київському районі м. Харкова від 25.05.2010
№ 2/0, від 16.06.2010 № 2/1,
провадження у справі в цій частині
позову закрити; в іншій частині
постанову Харківського апеляційного
адміністративного суду від 16.03.2011
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення їх копій
особам, які беруть участь у справі, але
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав та в порядку,
передбачених статтями 236-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:Є.А. Усенко Судді:
Н.Є. Блажівська М.В. Сірош

Суддя
Є.А. Усенко