Справа № 805/4330/14
Суддя: Голубова Л.Б.
Дата ухвалення: 2014-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2014 р.
Справа № 805/4330/14

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

Донецький окружний адміністративний
суд у складі судді Голубової Л.Б.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в приміщенні Донецького
окружного адміністративного суду
адміністративну справу

за позовом фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1

до Шахтарської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного

управління Міндоходів у
Донецькій області

про визнання незаконною та
скасування вимоги про сплату недоїмки
№ Ф-

419-25 від 30 січня 2014 року в
розмірі 2386,65 гривень

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
(надалі - позивач) звернувся до
Донецького окружного
адміністративного суду із позовом до
Шахтарської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області (надалі - відповідач) про
визнання протиправною та скасування
вимоги про сплату недоїмки № Ф-419-25 від
30 січня 2014 року в розмірі 2386,65 гривень.

Позовні вимоги обґрунтувано тим, що
позивач з 19 березня 2010 року є довічним
пенсіонером за віком. З 2012 року по
дійсний час здійснює підприємницьку
діяльність згідно спрощеної системи
оподаткування, є платником єдиного
податку.

Позивач вважає протиправною вимогу про
сплату недоїмки № Ф-419-25 від 30 січня 2014
року, оскільки частиною 4 статті 4
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»
пенсіонери за віком звільнені від
сплати зазначеного внеску.

Зазначає, що оскаржив спірну вимогу до
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області, однак 28 березня 2014
року отримав відмову у задоволенні
скарги.

Позивач через канцелярію суду надав
заяву від 22 квітня 2014 року щодо
розгляду його позову в порядку
письмового провадження.

Відповідач через канцелярію суду надав
клопатання від 22 квітня 2014 року про
розгляд справу в порядку письмового
провадження. Також надав письмові
заперечення від 18 квітня 2014 року, в яких
просив відмовити у задоволенні позову
через необґрунтованість позовних
вимог нормами діючого законодавства.
Вважає, що частина 4 статті 4 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» не
розповсюджується на позивача, оскільки
йому не виповнилося 60 років.

Відповідно до частини 4 статті 122
Кодексу адміністративного судочинства
України особа, яка бере участь у справі,
має право заявити клопотання про
розгляд справи за її відсутності. Якщо
таке клопотання заявили всі особи, які
беруть участь у справі, судовий розгляд
справи здійснюється в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами.

На підставі наведеної норми, а також
врахувавши клопотання сторін, суд
прийшов висновку про розгляд справи в
порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні в матеріалах справи
докази, суд,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 з 28 березня 1995 року
зареєстрований як фізична
особа-підприємець, що підтверджується
свідоцтвом про державну реєстрацію
фізичної особи-підприємця (а.с.8).

Як платник податків та єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування позивач
зареєстрований у Шахтарській
об'єднаній державній податковій
інспекції Головного управління
Міндоходів у Донецькій області, що не
спростовується сторонами і не є
спірною обставиною.

Позивач є платником єдиного податку з 01
січня 2012 року по дійсний час, про що
свідчать свідоцтва платника єдиного
податку серії НОМЕР_2 (а.с.9).

Відповідач у даній справі є суб'єктом
владних повноважень, який відповідно
до Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»
здійснює адміністрування зазначеного
внеску з жовтня 2013 року.

Відповідачем стосовно позивача
винесено вимогу від 30 січня 2014 року №
Ф-419-25 про сплату боргу (недоїмки) з
єдиного внеску в сумі 2386,65гривень (а.с.7),
яку позивач оскаржив до Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області.

Рішенням Головного управління
Міндоходів у Донецькій області від 27
березня 2014 року № 2411/10/05-99-10-06-12-2
позивачеві було відмовлено у
задоволенні скарги.

Статтею 92 Конституції України
встановлено, що виключно законами
України визначаються, зокрема, основи
соціального захисту, форми і види
пенсійного забезпечення, і виключно
законами України встановлюються,
зокрема, система оподаткування,
податки і збори.

Правовідносини, що склалися між
сторонами, регулюються Законом України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 08.07.2010 року
№ 2464-VI (далі - Закон № 2464) із змінами і
доповненнями.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 6
Закону № 2464 платник єдиного внеску
зобов'язаний своєчасно та в повному
обсязі нараховувати, обчислювати і
сплачувати єдиний внесок.

Частинами 1 та 5 статті 9 Закону № 2464
визначено, що єдиний внесок
обчислюється виключно у національній
валюті, у тому числі з виплат (доходу),
що здійснюються в натуральній формі.
Сплата єдиного внеску здійснюється
виключно у національній валюті шляхом
внесення відповідних сум єдиного
внеску на рахунки територіальних
органів Пенсійного фонду, відкриті в
органах Державного казначейства
України для його зарахування.

Згідно з частиною 8 статті 9 Закону № 2464
платники єдиного внеску зобов'язані
сплачувати єдиний внесок, нарахований
за відповідний базовий звітний період,
не пізніше 20 числа місяця, що настає за
базовим звітним періодом.

Відповідно до частини 12 статті 9 Закону
№ 2464 єдиний внесок підлягає сплаті
незалежно від фінансового стану
платника.

Разом із тим, суд зазначає, що в статті 4
Закону № 2464 наведено перелік осіб, що є
платниками єдиного внеску.

Статтю 4 цього Закону доповнено
частиною четвертою згідно із Законом
України від 07.07.2011 року № 3609-VI «Про
внесення змін до Податкового кодексу
України та деяких інших законодавчих
актів України щодо вдосконалення
окремих норм Податкового кодексу
України», який набрав чинності з 06
серпня 2011 року.

Так, особи, зазначені у пункті 4 частини
першої цієї статті, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.
Такі особи можуть бути платниками
єдиного внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Право громадян України на державне
пенсійне забезпечення передбачено
Конституцією України та Законом
України «Про пенсійне забезпечення»
від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ.

Слід зазначити, що термін «пенсіонер за
віком» законодавством не визначений.
Умови призначення пенсії за віком
визначені ст. 26 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

При цьому, відповідно до ч.1 ст. 1 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»
громадяни України мають право на
державне пенсійне забезпечення за
віком, по інвалідності, у зв'язку з
втратою годувальника та в інших
випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 2 вказаного Закону встановлено,
що за цим Законом призначаються:

а) трудові пенсії:

за віком;

по інвалідності;

в разі втрати годувальника;

за вислугу років;

б) соціальні пенсії.

Пенсія - щомісячна пенсійна виплата в
солідарній системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, яку отримує
застрахована особа в разі досягнення
нею передбаченого цим Законом
пенсійного віку чи визнання її
інвалідом, або отримують члени її сім'ї
у випадках, визначених Законом України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №
1058-ІV.

Пенсійні виплати - грошові виплати в
системі загальнообов'язкового
державного пенсійного страхування, що
здійснюються у вигляді пенсії,
довічної пенсії або одноразової
виплати, як встановлено ст. 1 Закону
України № 1058, а пенсіонер - особа, яка
відповідно до цього Закону отримує
пенсію, довічну пенсію, або члени її
сім'ї, які отримують пенсію в разі
смерті цієї особи у випадках,
передбачених цим Законом.

Тобто, діючим законодавством
встановлено два види пенсій: трудові та
соціальні.

Різновидом трудової пенсії є пенсія за
віком на пільгових умовах.

Відповідно статті 13 Закону
України «Про пенсійне забезпечення» на
пільгових умовах мають право на пенсію
за віком, незалежно від місця останньої
роботи працівники, зайняті повний
робочий день на підземних роботах, на
роботах з особливо шкідливими і
особливо важкими умовами праці, - за
списком № 1 виробництв, робіт, професій,
посад і показників, затверджуваним
Кабінетом Міністрів України, і за
результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 50 років і
при стажі роботи не менше 20 років, з них
не менше 10 років на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 45 років і при
стажі роботи не менше 15 років, з них не
менше 7 років 6 місяців на зазначених
роботах.

Працівникам, які мають не менше
половини стажу роботи з особливо
шкідливими і особливо важкими умовами
праці, пенсії на пільгових умовах
призначаються із зменшенням віку,
передбаченого статтею 12 цього Закону,
на 1 рік за кожний повний рік такої
роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці -
жінкам.

Таким чином, на пільгових умовах
призначаються саме пенсії за віком
відповідно до ст. 13 Закону України «Про
пенсійне забезпечення».

Судом встановлено, що згідно
пенсійного посвідчення позивач
народився 19 березня 1960 року (а.с. 6-7).
Відповідно до пенсійного посвідчення
№ НОМЕР_1 від 19 серпня 2010 року
позивачеві призначено саме пенсію за
віком з довічним терміном дії
незалежно від віку (а.с.6).

За таких обставин, частина 4 статті 4
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» не
містить будь-яких застережень щодо не
застосування її стосовно осіб, яким
призначено пенсію за віком на
пільгових умовах згідно статті 13
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», а отже, з серпня 2011 року
позивач не повинен сплачувати за себе
єдиний соціальний внесок.

Доказів укладання позивачем договору з
органом Пенсійного фонду чи органом
доходів і зборів щодо добровільної
участі у системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування
матеріали справи не містять.

Зважаючи на встановлені обставини у
справі, виходячи із вказаних норм
Конституції України та
загальновизнаних принципів права, суд
приходить до висновку, що відповідач
при прийнятті оскаржуваної вимоги про
сплату недоїмки з єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування діяв не на
підставі, та не у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

З огляду на вищезазначене, позовні
вимоги позивача про визнання
незаконною та скасування вимоги про
сплату боргу (недоїмки) № Ф-419-25 від 30
січня 2014 року підлягають задоволенню,
оскільки частиною 4 статті 4 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» пенсіонери за
віком, що знаходяться на спрощеній
системі оподаткування звільнені від
сплати єдиного соціального внеску.
Тобто, з серпня 2011 року позивач
звільнений від сплати єдиного внеску
за себе.

Керуючись Конституцією України,
Законом України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування», ст.
ст. 11, 17-20, 69-72, 86, 94, 158-163, 167, 185, 186, 254, 263
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до
Шахтарської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області про визнання незаконною та
скасування вимоги про сплату недоїмки
№ Ф-419-25 від 30 січня 2014 року в розмірі
2386,65 гривень - задовольнити.

Скасувати вимогу Шахтарської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Донецькій області про
сплату боргу (недоїмки) з єдиного
внеску № Ф-419-25 від 30 січня 2014 року в
розмірі 2386,65 гривень.

Стягнути з коштів Державного бюджету
України на користь ОСОБА_1 витрати по
сплаті судового збору у сумі 182 (сто
вісімдесят дві) гривні 70 коп.

Постанова прийнята у нарадчій кімнаті
22 квітня 2014 року.

Постанова суду першої інстанції, якщо
інше не встановлено цим Кодексом,
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
встановленого цим Кодексом, якщо таку
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
може бути подана до Донецького
апеляційного адміністративного суду
через Донецький окружний
адміністративний суд протягом десяти
днів з дня її проголошення.

Суддя
Голубова Л.Б.