Справа № 2а-2111/11/1506
Суддя: Васильченко Н.В.
Дата ухвалення: 2014-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2014 року
м. Київ К/800/20494/13

К/800/20641/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

суддів: Васильченко Н.В., Калашнікової
О.В., Леонтович К.Г.,

провівши попередній розгляд справи за
касаційними скаргами ОСОБА_1 та
Біляївського міжрайонного прокурора
Одеської області на постанову
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 21 березня
2013 р. у справі № 2а-2111/11/1506 за позовом
ОСОБА_1 до Нерубайської сільської ради
Біляївського району Одеської області,
за участю третіх осіб: Біляївського
міжрайонного прокурора Одеської
області, ОСОБА_4 і головного управління
Держкомзему в Одеській області, про
часткове скасування рішень, держакту
та реєстрацію права власності, -

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
Нерубайської сільської ради
Біляївського району Одеської області,
за участю третіх осіб: Біляївського
міжрайонного прокурора Одеської
області, ОСОБА_4 і ГУ Держкомзему в
Одеській області, про часткове
скасування рішень від 30 вересня 2008 року
№ 825-V і від 24 грудня 2009 року № 1114,
держакту на ім'я ОСОБА_3 та реєстрацію
права власності на земельну ділянку
(АДРЕСА_1) за ОСОБА_3

Постановою Біляївського районного
суду Одеської області від 04 грудня 2012
року позов задоволено. Частково
скасовано спірні рішення, держакт та
реєстрацію права власності.

Постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 21 березня
2013 р. рішення суду першої інстанції
скасовано, прийнято нове рішення, яким
в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим
рішенням, позивач та прокурор
звернулися із касаційними скаргами, в
яких просять його скасувати, залишивши
в силі рішення суду першої інстанції.
Касаційні скарги мотивовані невірним
застосуванням судом норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи на
предмет повноти та всебічності
дослідження обставин, обґрунтованості
застосуванням норм матеріального та
процесуального права до спірних
правовідносин, вивчивши доводи
касаційних скарг, колегія суддів не
знаходить підстав до їх задоволення, з
огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що рішенням Нерубайської
сільської ради Біляївського району
Одеської області від 30 вересня 2008 року
№ 825-V скасовано інше рішення
відповідача в частині передачі у
власність вищенаведеної земельної
ділянки позивачці та надано дозвіл на
розробку проекту землеустрою щодо
відведення зазначеної ділянки у
власність ОСОБА_3

Рішенням відповідача від 24 грудня 2009
року № 1114 передано у власність
вищенаведену земельну ділянку ОСОБА_3

На підставі вищенаведених рішень
муніципальним органом виданий держакт
на зазначену земельну ділянку на ім'я
ОСОБА_3 та здійснена державна
реєстрація вказаного права.

03 жовтня 2011 року ОСОБА_3 продала згадану
земельну ділянку ОСОБА_4, який в свою
чергу отримав держакт та зареєстрував
своє право власності на цю земельну
ділянку.

Як встановлено судами, підставою для
звернення до суду із даним позовом
стали переконання позивача про
порушення свого права власності і
користування земельною ділянкою,
розташованою за адресою: АДРЕСА_1, у
зв'язку із спірними рішеннями
відповідача, державним актом на ім'я
ОСОБА_3 та реєстрацією права власності
на зазначену земельну ділянку за
ОСОБА_3

Приймаючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив з
неправомірності оскаржуваних дій та
рішень відповідача.

Скасовуючи постанову суду першої
інстанції та відмовляючи в задоволенні
позовних вимог, суд апеляційної
інстанції виходив з того, що
оскаржувані рішення та дії відповідача
ухвалені в межах повноважень, а право
позивача на постійне користування
спірною земельною ділянкою належним
чином не оформлено, у зв'язку з чим
підстав для задоволення позовних вимог
немає.

Колегія суддів погоджується з
наведеними міркуваннями апеляційного
суду та звертає увагу на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 125 Земельного
кодексу України право власності та
право постійного користування на
земельну ділянку виникає після
одержання її власником або
користувачем документа, що посвідчує
право власності чи право постійного
користування земельною ділянкою, та
його державної реєстрації.

Згідно з ч. 1 ст. 126 Кодексу (в редакції,
діючій на час виникнення спірних
правовідносин) право власності на
земельну ділянку і право постійного
користування земельною ділянкою
посвідчується державними актами.

Судами встановлено, що у позивача
відсутній державний акт на право
власності чи постійного користування
спірною земельною ділянкою,
зобов'язання по виготовленню якого
визначено також згаданим рішенням
Нерубайської сільської ради від
11.05.2007р.

Відповідно до ст. 393 ЦК України,
правовий акт органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, який не відповідає
законові і порушує права власника, за
позовом власника майна визнається
судом незаконним та скасовується.
Власник майна, права якого порушені
внаслідок видання правового акта
органом державної влади, органом влади
Автономної Республіки Крим або органом
місцевого самоврядування, має право
вимагати відновлення того становища,
яке існувало до видання цього акта. У
разі неможливості відновлення
попереднього становища власник має
право на відшкодування майнової та
моральної шкоди.

Судом апеляційної інстанції
обґрунтовано зазначено, що відновлення
становища, яке існувало до прийняття
спірних рішень, видачі держакту та
реєстрації зазначеного права
власності за ОСОБА_3, неможливе у
зв'язку з набуттям послідовно права
власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на спірну
земельну ділянку. Вимог про
відшкодуванням майнової та моральної
шкоди у зв'язку із спірними діяннями
відповідача позивачем не заявлено.
Доводів наявності порушень діючого
законодавства при реєстрації
оспорюваного права власності
позивачем не наведено.

Вищенаведені обставини в сукупності
дають підстави колегії суддів
погодитись із висновком апеляційного
суду про визнання позовних вимог
такими, що задоволенню не підлягають.

Таким чином, рішення апеляційного суду
про відмову у задоволенні позову
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні усіх обставин справи в їх
сукупності. Судом вірно встановлено
характер спірних взаємовідносин та
обґрунтовано застосовано норми
матеріального права до їх вирішення.
Порушень норм процесуального закону,
які б могли призвести до прийняття
невірного рішення, не встановлено.
Твердження касаційних скарг
зазначений висновок суду не
спростовують.

Відповідно до статті 224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 220, 220-1, 224, 230, 231 КАС України,
колегія суддів -

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_1 та
Біляївського міжрайонного прокурора
Одеської області відхилити.

Постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 21 березня
2013 р. у справі № 2а-2111/11/1506 залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, і
оскарженню не підлягає, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, в порядку та у строки,
визначені ст.ст. 236 - 238, 239-1 КАС України.

Судді: