Справа № 412/240/12 (2а/412/4/12)
Суддя: Голяшкін О.В.
Дата ухвалення: 2014-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" квітня 2014 р.
м.Київ
К/800/23973/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючий суддя Голяшкін
О.В. (доповідач),

судді Заяць В.С.,

Стрелець Т.Г.,

секретар судового засідання -
Загородня М.О.,

за участю представника третьої особи -
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу ОСОБА_3 на
постанову Жовтневого районного суду
м.Дніпропетровська від 24 січня 2012 року
та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 28 березня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_3 до Дніпропетровської
міської ради, Управління Держкомзему у
м.Дніпропетровську, третя особа:
ОСОБА_4, про визнання протиправним
рішення, його скасування та визнання
державного акту недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2011 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до Дніпропетровської
міської ради, Управління Держкомзему у
м.Дніпропетровську, третя особа:
ОСОБА_4, в якому просив визнати
протиправним і скасувати рішення
Дніпропетровської міської ради від 28
квітня 2010 року №402/56 про передачу
ОСОБА_4 у власність земельну ділянку
площею 0,0930 га по АДРЕСА_1; визнати
недійсним державний акт на право
власності на земельну ділянку по
АДРЕСА_1 від 13 липня 2010 року за №028594.

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначив, що на підставі рішення
Дніпропетровської міської ради від 28
квітня 2010 року №402/56 ОСОБА_4 отримала у
власність частину земельної ділянки,
яка знаходиться у фактичному
користуванні родини позивача, без
погодження меж цієї ділянки з
позивачем як із суміжним
землекористувачем.

Постановою Жовтневого районного суду
м.Дніпропетровська від 24 січня 2012 року,
залишеною без змін ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 28 березня
2013 року, у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3 відмовлено у повному обсязі.

При прийнятті рішень суди попередніх
інстанцій виходили із того, що
оскаржуване рішення Дніпропетровської
міської ради відповідає вимогам
закону, при прийнятті рішення
відповідач діяв в межах наданих йому
повноважень та у спосіб передбачений
законодавством, а, отже, відсутні
підстави для його скасування та
скасування виданого на підставі
вказаного рішення державного акту
відповідно.

Не погоджуючись із вказаними
рішеннями, ОСОБА_3 звернувся до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій, посилаючись
на порушення судами норм матеріального
права, просить рішення першої та
апеляційної інстанції скасувати,
прийняти нове рішення про задоволення
позовних вимог.

У касаційній скарзі позивач зазначає
про порушення його прав, як суміжного
землекористувача, оскільки видача
оскаржуваного державного акту на право
власності ОСОБА_4 проведена без
погоджень меж земельної ділянки.

ОСОБА_4 у поданих запереченнях просить
у задоволенні касаційної скарги
відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника третьої особи,
обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши правильність застування
судами норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 26 червня 2006 року ОСОБА_4
звернулась до Дніпропетровської
міської ради з клопотанням про надання
дозволу на оформлення документів для
відведення земельної ділянки під
будівництво житлового будинку по
АДРЕСА_1.

За результатами розгляду вказаного
клопотання та на підставі відповідної
заяви ОСОБА_4 отримала висновок
Головного архітектурно-планувального
управління від 28 серпня 2006 р. № 03/3607 про
можливість розміщення житлового
будинку, господарських будівель і
споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1.

При розробленні спеціалізованою
проектною організацією НПП «ХЕЛГ»
містобудівного обґрунтування
проводилась фотофіксація запитуваної
території, за якою встановлено, що
частина земельної ділянки, яка за
доводами позивача знаходилась у
фактичному використанні його сім'ї з 1996
року, ніким не оброблюється, не
доглядається та не використовується,
на вказаній земельній ділянці відсутні
огорожа чи забудова.

Містобудівне обґрунтування
розглянуто містобудівною радою 08
грудня 2006 року та винесено протокол №
905, який узгоджено з усіма відповідними
службами.

26 серпня 2008 року Дніпропетровською
міською радою прийнято рішення №137/39
про погодження ОСОБА_4 місця
розташування земельної ділянки для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд по АДРЕСА_1.

На підставі вказаного рішення ОСОБА_4
було замовлено розроблення технічної
документації із землеустрою щодо
встановлення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості), в ході виконання
якого проведено комплекс робіт по
встановленню меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості), в тому числі по
визначенню суміжних землекористувачів
згідно з даними державного земельного
кадастру.

За даними Зведеного кадастрового плану
земельної ділянки, суміжними
землекористувачам земельної ділянки
ОСОБА_4 є ОСОБА_6 та ОСОБА_7, право
власності яких на належні їм земельні
ділянки підтверджується відповідними
державними актами.

28 квітня 2010 року Дніпропетровською
міською радою прийнято рішення № 402/56,
яким затверджено проект землеустрою
щодо ділянки, складений ТОВ «Квартал»
на підставі даних земельного кадастру
та умови передачі земельної ділянки,
визначені під час його погодження і
передано земельну ділянку
площею 0,0930 га (кадастровий
:03:018:0031), у власність ОСОБА_4
для будівництва та обслуговування
жилого будинку, господарських будівель
і споруд по АДРЕСА_1 за рахунок земель,
не переданих у власність або
користування.

На підставі рішення Дніпропетровської
міської ради від 28 квітня 2010 року № 402/56
ОСОБА_4 виданий державний акт про
право власності на зазначену земельну
ділянку від 13 липня 2010 року № 028594.

Як встановлено ч.2 ст.19 Конституції
України, органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією України та
Законами України.

Згідно ст.12 Земельного кодексу України
до повноважень міських рад у галузі
земельних відносин на території міст
належить розпорядження землями
територіальних громад; вирішення
земельних спорів; вирішення інших
питань у галузі земельних відносин
відповідно до закону.

Відповідно до п.34 ст.26 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
виключно на пленарних засіданнях
міської ради вирішуються питання щодо
надання або вилучення земельних
ділянок та регулювання земельних
відносин.

Відповідно до п.2 ст.59 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
рішення ради приймається на її
пленарному засіданні після
обговорення більшістю депутатів і
загального складу ради, крім випадків,
передбачених цим Законом.

У відповідності до ст.193 Земельного
кодексу України Державний земельний
кадастр - це єдина державна система
земельно-кадастрових робіт, яка
встановлює процедуру визнання факту
виникнення або припинення права
власності і права користування
земельними ділянками та містить
сукупність відомостей і документів про
місце розташування та правовий режим
цих ділянок, їх оцінку, класифікацію
земель, кількісну та якісну
характеристику, розподіл серед
власників землі та землекористувачів.

Відповідно до ст.194 Земельного кодексу
України призначенням державного
земельного кадастру є забезпечення
необхідною інформацією органів
державної влади та органів місцевого
самоврядування, заінтересованих
підприємств, установ, організацій, а
також громадян з метою регулювання
земельних відносин, раціонального
використання та охорони земель,
визначення розміру плати за землю і
цінності земель у складі природних
ресурсів, контролю за використанням і
охороною земель, економічного та
екологічного обґрунтування
бізнес-планів та проектів землеустрою.

Судами попередніх інстанцій
обґрунтовано відзначено, що до
повноважень міської ради не входить
ведення земельного кадастру.
Відповідно до статті 204 Земельного
кодексу України державний земельний
кадастр ведеться уповноваженим
органом виконавчої влади з питань
земельних ресурсів.

Статтею 116 Земельного кодексу України
визначені підстави набуття права на
землю та встановлено, що громадяни та
юридичні особи набувають права
власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом або за результатами аукціону.
Набуття права на землю громадянами та
юридичними особами здійснюється
шляхом передачі земельних ділянок у
власність або надання їх у
користування.

Відповідно до ст.122 Земельного кодексу
України до повноважень сільських,
селищних, міських рад віднесено
передача земельних ділянок у власність
або у користування із земель
комунальної власності відповідних
територіальних громад для всіх потреб.

У зв'язку з відсутністю у позивача
зареєстрованого права на земельну
ділянку та відомостей про таку
реєстрацію у державному земельному
кадастрі, суди попередніх інстанцій
прийшли до правильного висновку, що
зазначення його в технічній
документації, як суміжного
землекористувача та отримання його
згоди щодо погодження меж земельної
ділянки не передбачено чинним
законодавством.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновком судів
попередніх інстанцій, що при прийнятті
оскаржуваного рішення відповідач діяв
відповідно до вимог законодавства, на
підставі та в межах наданих
повноважень, рішення
Дніпропетровської міської ради від 28
квітня 2010 року №402/56 про передачу
третій особі у власність земельної
ділянки площею 0,0930 га по АДРЕСА_1 та
виданий на його підставі державний акт
про право власності на земельну
ділянку є правомірними, підстави для їх
скасування відсутні.

Крім того, є безпідставним посилання
позивача на рішення Жовтневого
районного суду м.Дніпропетровська від
28 квітня 2007 року у справі № 2-287/2007 в
обґрунтування того, що частина
земельної ділянки, передана ОСОБА_4,
знаходиться у фактичному використанні
його сім'ї з 1996 року. Вказаним рішенням
за позивачем визнано право власності
на об'єкт нерухомого майна - житловий
будинок та об'єкт незавершеного
будівництва готовністю 40 %, розташовані
за адресою: АДРЕСА_1 на земельній
ділянці площею 0,144 га. Докази з приводу
вирішення питання про надання в
користування чи у власність позивачу
або членам його сім'ї частини спірної
земельної ділянки відсутні.

Доводи касаційної скарги встановлених
обставин справи та висновків суду не
спростовують та не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом апеляційної інстанцій норм
матеріального чи процесуального права,
правова оцінка обставинам у справі
дана вірно.

Відповідно до ч.1 ст.224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст.220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без
задоволення.

Постанову Жовтневого районного суду
м.Дніпропетровська від 24 січня 2012 року
та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 28 березня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строки та в порядку, передбачених
статтями 237 - 239-1 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді