Справа № 826/2055/14
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2014-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 квітня 2014 року № 826/2055/14
Окружний адміністративний суд міста
головуючого судді - Добрівської Н.А.,
розглянувши в порядку скороченому
проваджені адміністративну справу
за позовомОСОБА_1доВищого
адміністративного суду
Українипровизнання дій та
бездіяльності протиправними,
зобов'язання вчинити певні дії, -В С Т А
15 лютого 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до Вищого
адміністративного суду України, в
- визнати дії відповідача щодо
невчасного надання відповіді на запит
від 21.01.2014 року протиправними;
- визнати, що відповідь відповідача від
06.02.2014 року №П-809 є неправомірною
відмовою в наданні інформації, а тому є
- визнати, що відсутність у листі
відповідача від 06.02.2014 року роз'яснення
порядку його оскарження є протиправною
- визнати, що відсутність у листі
відповідача від 06.02.2014 року №П-809
вказівки на ім'я та по батькові особи,
відповідальної за розгляд запиту є
протиправною бездіяльністю;
- зобов'язати відповідача повторно
розглянути запит ОСОБА_1 на інформацію
від 21.01.2014 року відповідно до приписів
В обґрунтування своїх вимог позивач
посилається на порушенням
відповідачем положень статті 20 Закону
України «Про доступ до публічної
інформації» щодо строку надання
відповіді на запит про інформацію; лист
(відповідь) від 06.02.2014 року №П-809 дано не
по суті запиту від 21.01.2014 року, не
містить роз'яснення порядку оскарження
відмови у наданні інформації і не
визначає особи, відповідальної за
розгляд заяви позивача від 21.01.2014 року.
Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 24 лютого 2014 року
позовну заяву залишено без руху, та
надано семиденний строк з дня набрання
даною ухвалою законної сили у
відповідності із вимогами статті 254 КАС
України для усунення недоліків.
03 березня 2014 року на виконання вимог
ухвали суду позивач надіслав додаткові
документи по справі.
Враховуючи, що позивачем заявлено
вимоги, передбачені пунктом 1 частини
першої статті 183-2 КАС України, які не
стосуються прав, свобод, інтересів та
обов'язків третіх осіб, ухвалою суду
від 05 березня 2014 року відкрито
скорочене провадження у справі та
встановлено відповідачу строк для
подання заперечень проти позову та
необхідних документів або заяви про
Як вбачається з повідомлення про
вручення поштового відправлення
ухвала суду про відкриття скороченого
провадження в адміністративній справі
отримана повноважним представником
Вищого адміністративного суду України
11.03.2014 року. Своїм правом на надання
заперечень проти позову або письмових
пояснень відповідач не скористався.

Оцінивши повідомлені позивачем
обставини, розглянувши наявні у справі
документи і матеріали, з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд встановив
наступне.

21 січня 2014 року ОСОБА_1 направив на
адресу відповідача «запит на
інформацію», в якому просив повідомити
йому інформацію щодо повноважень
Вищого адміністративного суду України,
а саме, повідомити його: чи має
постанова Пленуму ВАСУ від 06.03.2008 року
№2 рекомендаційний характер
адміністративним судам під час
розгляду адміністративних справ і суди
на власний розсуд можуть застосовувати
вказану постанову або не
застосовувати, чи означена постанова
має обов'язковий (вказуючий,
імперативний тощо) характер для судів
адміністративної юрисдикції,
відповідно до якого (характеру) суди
саме повинні перевіряти рішення, дії та
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень під час розгляду
відповідних спорів на відповідність
приписам частини 3 статті 2 КАС України,
незалежно від підстав, наведених у
позовній заяві.

Вказана заява отримана уповноваженою
особою відповідача 23 січня 2014 року, що
підтверджується копією
рекомендованого повідомлення про
вручення поштового відправлення.

У відповідь на запит позивача Вищий
адміністративний суд України своїм
листом від 06 лютого 2014 року №П-809, з
посиланням на положення ст.19
Конституції України, ч.4 ст.32 Закону
України «Про судоустрій і статус
суддів» повідомив про повноваження
Вищого адміністративного суду України
щодо надання методичної допомоги судам
нижчого рівня з метою однакового
застосування норм Конституції та
законів України, надання
спеціалізованим судам нижчого рівня
рекомендаційні роз'яснення з питань
застосування законодавства щодо
вирішення справ відповідної
юрисдикції. Крім того, заявнику було
повідомлено, що у відповідності до ч.1,
п.6 ч.2 ст.36 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» для
вирішення питань, пов'язаних із
забезпеченням єдності судової
практики у справах відповідної судової
юрисдикції, діє Пленум Вищого
адміністративного суду України, до
повноважень якого віднесено
узагальнення практики застосування
норм матеріального та процесуального
закону та надання за результатами
узагальнення судової практики
відповідні роз'яснення
рекомендаційного характеру. Одночасно,
відповідач в листі від 06.02.2014 року №П-809
повідомив ОСОБА_1, що надання роз'яснень
фізичним чи юридичним особам до
повноважень Вищого адміністративного
суду України не віднесено.

З огляду на повідомлені позивачем
обставини та наведені на їх
обґрунтування доводи з врахуванням
доказів, що містяться в матеріалах
справи, при вирішенні питання щодо
наявності підстав для задоволення
вимог позивача суд виходить з
наступного.

Статтею 40 Конституції України
передбачено, що усі мають право
направляти індивідуальні чи
колективні письмові звернення або
особисто звертатися до органів
державної влади, органів місцевого
самоврядування та посадових і
службових осіб цих органів, що
зобов'язані розглянути звернення і
дати обґрунтовану відповідь у
встановлений законом строк.

Правовою гарантією забезпечення
державою даного права є виконання
прийнятих на себе зобов'язань, виходячи
з положень принципу верховенства
права, закріпленого як статтею 8
Конституції України, так і статтею 8
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Закон України «Про доступ до публічної
інформації» від 13.01.2011 року №2939-VI
(надалі - Закон №2939-VI) визначає порядок
здійснення та забезпечення права
кожного на доступ до інформації, що
знаходиться у володінні суб'єктів
владних повноважень, інших
розпорядників публічної інформації,
визначених цим Законом, та інформації,
що становить суспільний інтерес.

Згідно із визначенням, наведеним у
статті 1 Закону №2939-VI, публічна
інформація - це відображена та
задокументована будь-якими засобами та
на будь-яких носіях інформація, що була
отримана або створена в процесі
виконання суб'єктами владних
повноважень своїх обов'язків,
передбачених чинним законодавством,
або яка знаходиться у володінні
суб'єктів владних повноважень, інших
розпорядників публічної інформації,
визначених цим Законом. Публічна
інформація є відкритою, крім випадків,
встановлених законом.

За цим визначенням, публічної
інформації має такі ознаки:

1) готовий продукт інформації, який
отриманий або створений лише в процесі
виконання суб'єктами владних
повноважень своїх обов'язків,
передбачених чинним законодавством;

2) заздалегідь відображена або
задокументована будь-якими засобами та
на будь-яких носіях інформація;

3) така інформація знаходиться у
володінні суб'єктів владних
повноважень або інших розпорядників
публічної інформації;

4) інформація не може бути публічною,
якщо створена суб'єктом владних
повноважень не під час виконання
суб'єктами владних повноважень своїх
обов'язків;

5) інформація не може бути публічною,
якщо створена не суб'єктом владних
повноважень.

У разі відсутності перелічених ознак в
інформації, така інформація не
належить до публічної.

Отже, визначальним для публічної
інформації є те, щоб вона була
заздалегідь готовим, зафіксованим
продуктом, отриманим або створеним
лише суб'єктом владних повноважень у
процесі виконання своїх обов'язків.

Відтак, сферою регулювання Закону
№2939-VI є відносини щодо допуску до
інформації, яка вже існує, і не вимагає
у відповідь на запит створювати певну
інформацію.

Статтею 5 Закону №2939-VI встановлено, що
доступ до публічної інформації
забезпечується шляхом, зокрема,
надання інформації за запитами на
інформацію.

Згідно з ч.1 ст.19 Закону №2939-VI, запит на
інформацію - це прохання особи до
розпорядника інформації надати
публічну інформацію, що знаходиться у
його володінні.

При цьому, зі змісту запиту ОСОБА_1 від
21.01.2014 року вбачається, що запитувана
інформація не є інформацією, яка станом
на день звернення позивача із даним
запитом вже була отримана або створена
Вищим адміністративним судом України
на виконання ним своїх повноважень,
передбачених чинним законодавством, та
вказана інформація не знаходиться в
його володінні у розумінні Закону
України «Про доступ до публічної
інформації», оскільки викладені у
запиті від 21.01.2014 року питання є такими,
що потребують від адресата звернення
надати роз'яснення та консультації з
приводу повноважень Вищого
адміністративного суду України,
зокрема, Пленуму вищого
спеціалізованого суду, що фактично
передбачає створення нового
інформаційного продукту.

Відтак, викладені позивачем у формі
інформаційного запиту прохання щодо
надання відповідей на конкретні
питання щодо компетенції відповідача
вирішуються у порядку, встановленому
Законом України «Про звернення
громадян».

З огляду на наведене та враховуючи, що
на спірні правовідносини не
розповсюджується положення Закону
України «Про доступ до публічної
інформації», посилання позивача на
порушення Вищим адміністративним
судом України строків розгляду запиту,
що визначені в статті 20 наведеного
Закону, визнаються судом помилковими.

При цьому, суд вважає за доцільне
зазначити, що відповідач у своїй
відповіді від 06.02.2014 року №П-809 вказав
норми законодавства, якими
визначаються повноваження Вищого
адміністративного суду України і
Пленуму цього суду, що дає підстави для
висновку про відсутність підстав для
визнання вказаної відповіді
неправомірною відмовою в наданні
інформації.

Стаття 19 Конституції України визначає,
що органи державної влади та органи
місцевого самоврядування зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Оцінюючи правомірність дій та рішення
відповідача, суд керується критеріями,
закріпленими у ч.3 ст.2 КАС України, які
певною мірою відображають принципи
адміністративної процедури, які
повинні дотримуватися при реалізації
дискреційних повноважень владного
суб'єкта.

Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції
України та ч.1 ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи наведене в сукупності та
виходячи із встановлених судом
обставин, оцінивши надані позивачем
докази в контексті наведених вище
вимог законодавства, суд дійшов
висновку про відсутність підстав для
задоволення позову.

Керуючись ст.ст.69-71, 94, 158-163, 167, 183-3, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 до Вищого
адміністративного суду України про
визнання дій та бездіяльності
протиправними, зобов'язання вчинити
певні дії відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили у
порядку, встановленому в ст.254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до Київського
апеляційного адміністративного суду в
порядку та строки, визначені ст.ст.185-187
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Суддя:
Н.А. Добрівська