Справа № 802/1042/14-а
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2014-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

14 квітня 2014 р. справа №
802/1042/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

Головуючого судді: Дончика
Віталія Володимировича,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом Гайсинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Вінницькій області (далі - Гайсинська
ОДПІ) до Відділу державної виконавчої
служби Гайсинського районного
управління юстиції (далі - ВДВС
Гайсинського РУЮ) про скасування
постанови та зобов'язання вчинити
певні дії

в с т а н о в и в :

У квітні 2014 року Гайсинська ОДПІ
звернулась в суд з позовом до ВДВС
Гайсинського РУЮ про скасування
постанови та зобов'язання вчинити
певні дії.

Зазначали, що 20 березня 2014 року
Гайсинською ОДПІ подано до ВДВС
Гайсинського РУЮ заяву № 1076 від 20.03.2014
року про примусове виконання
виконавчого листа №802/3144/13-а виданого
Вінницьким окружним адміністративним
судом 24.02.2014 року про стягнення
податкового боргу. 02.04.2014 року на адресу
Гайсинської ОДПІ надійшла постанова ВП
№42738355 від 31.03.2014 року про відмову у
відкритті виконавчого провадження у
відповідності до п.8 ч.1 ст.26 Закону
України «Про виконавче провадження» та
повернуто виконавчий лист.

Гайсинська ОДПІ не погоджується з
винесеною постановою, вважає її
неправомірною, а тому звернулась до
суду із адміністративним позовом про
скасування постанови про відмову у
відкритті виконавчого провадження та
зобов'язання ВДВС Гайсинського РУЮ
відкрити виконавче провадження за
виконавчим листом №802/3144/13-а від 24.02.2014
року.

Представник позивача надав суду заяву,
в якій зазначив, що повністю підтримує
заявлені позовні вимоги та просив
провести судове засідання без участі
представника позивача за наявними
матеріалами у справі.

Представник відповідача надав суду
письмове заперечення по справі, в якому
просив відмовити у задоволенні позову,
а справу розглядати без участі
представника відділу ДВС Гайсинського
РУЮ.

З огляду на вищевикладене, суд,
керуючись частиною 3 статті 122 КАС
України, вирішив провести розгляд
справи у порядку письмового
провадження.

Дослідивши матеріали адміністративної
справи, оцінивши надані докази, суд
приходить до висновку, що позов
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що 20.03.2014 року
Гайсинська ОДПІ звернулась із заявою
до відділу ДВС Гайсинського РУЮ про
відкриття виконавчого провадження на
підставі виконавчого листа №802/3144/13а,
виданого 05.08.2013 року Вінницьким
окружним адміністративним судом про
стягнення податкового боргу з фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 в сумі 127068,35
грн.

31.03.2014 року головним державним
виконавцем відділу ДВС Гайсинського
управління юстиції на підставі
виконавчого листа №802/3144/13а, виданого
05.08.2013 року винесено постанову ВП №
42738355 про відмову у відкритті
виконавчого провадження (відмову в
прийнятті до провадження виконавчого
документа), так як встановлено, що
згідно ст.ст. 95-97 Податкового кодексу
України, виконання судових рішень щодо
стягнення з фізичних та юридичних осіб
податкового боргу виконуються
виключно органами Міністерства
доходів та зборів України, тому дана
обставина виключає здійснення
виконавчого провадження органами
державної виконавчої служби.

Визначаючись щодо заявлених позовних
вимог, суд враховує наступне.

Спірні правовідносини врегульовано
Законом України "Про виконавче
провадження" (далі - Закон), яким
визначено умови і порядок виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), що відповідно до
закону підлягають примусовому
виконанню у разі невиконання їх у
добровільному порядку.

Статтею 1 Закону визначено, що
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які проводяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню.

Згідно ч. 1 ст. 17 Закону примусове
виконання рішень здійснюється
державною виконавчою службою на
підставі виконавчих документів,
визначених цим Законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 серед інших
документів, підлягають виконанню
державною виконавчою службою,
виконавчі листи, що видаються
судами.

Частиною 1 ст. 25 Закону встановлено, що
державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення такого документа до
виконання, він відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Положення п.1.5 "Інструкції з
організації примусового виконання
рішень", затвердженої Наказом
Міністерства юстиції України № 512/5 від
02.04.2012 року передбачають, що під час
здійснення виконавчого провадження
державний виконавець приймає рішення
шляхом винесення постанов,
попереджень, внесення подань,
складання актів та протоколів, надання
доручень, розпоряджень, вимог, подання
запитів, заяв, повідомлень або інших
процесуальних документів у випадках,
передбачених Законом та іншими
нормативно-правовими актами.

Статтями 95-97 Податкового кодексу
України встановлено порядок виконання
судових рішень щодо стягнення
податкового боргу, зокрема п. 95.1 ст. 95
закріплено, що контролюючий орган
здійснює за платника податків і на
користь держави заходи щодо погашення
податкового боргу такого платника
податків шляхом стягнення коштів, які
перебувають у його власності, а в разі
їх недостатності - шляхом продажу майна
такого платника податків, яке
перебуває у податковій заставі.

Представник відповідача у
запереченнях на позовну заяву вказує,
що при винесенні постанови про відмову
у відкритті виконавчого провадження
на підставі виконавчого листа №802/3144/13а
державний виконавець керувався
інформаційним листом Вищого
адміністративного суду України від
24.10.2013 року № 1484/12/13-13, в якому роз'яснено
особливий порядок виконання
виконавчих документів про стягнення
податкового боргу; листом Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області № 13118/7/11-00-24 від 16.12.2013 року, в
якому начальників територіальних
органів державних податкових
інспекцій зобов'язано припинити
практику передачі до органів ДВС
виконавчих листів (в т.ч. повторне
пред'явлення раніше винесених наказів
суду) про стягнення податкового боргу
відповідно до ст.ст. 95-99 Податкового
кодексу України; дорученням Управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Вінницькій
області № 773/2/0-14 від 31.04.2014 року, в якому
начальників територіальних відділів
державної виконавчої служби
зобов'язано вжити всіх заходів щодо
завершення виконавчих проваджень про
стягнення податкового боргу з
боржників-юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців і недопущення в
подальшому прийняття до виконання
виконавчих документів зазначеної
категорії.

На переконання суду позиція
відповідача щодо порядку виконання
судових рішень про стягнення з
платників податків коштів у рахунок
погашення податкового боргу,
безпосередньо з фізичних
осіб-підприємців, без залучення
органів державної виконавчої служби,
виключно органами Міністерства
доходів і зборів України, є помилковою.

Відповідно до п.87.11 ст. 87 Податкового
кодексу України орган стягнення
звертається до суду з позовом про
стягнення суми податкового боргу
платника податку - фізичної особи.
Стягнення податкового боргу за
рішенням суду здійснюється державною
виконавчою службою відповідно до
закону про виконавче провадження.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку, що приймаючи оскаржувану
постанову, відповідач не врахував всіх
обставин, що мають істотне значення в
спірних правовідносинах, що призвело
до помилкового висновку про те, що
стягнення податкового боргу з фізичних
осіб виконується виключно органами
Міністерства доходів та зборів України
та виключає здійснення виконавчого
провадження органами державної
виконавчої служби. А тому, постанова ВП
№ 42738355 про відмову у відкритті
виконавчого провадження (відмову в
прийнятті до провадження виконавчого
документа) винесена на підставі
виконавчого листа №802/3144/13-а виданого
05.08.2013 року є протиправною та підлягає
скасуванню.

Позовні вимоги в частині зобов'язати
відділ ДВС Гайсинського РУЮ відкрити
виконавче провадження згідно
виконавчого листа №802/3144/13-а виданого
05.08.2013 року задоволенню не підлягають, з
огляду на наступне.

Примусове виконання рішень
здійснюється державною виконавчою
службою на підставі виконавчих
документів, в межах повноважень та у
спосіб, визначений законом «Про
виконавче провадження».

Відповідно до частин першої та другої
статті 25 Закону України "Про виконавче
провадження" державний виконавець
зобов'язаний прийняти до виконання
виконавчий документ і відкрити
виконавче провадження, якщо не
закінчився строк пред'явлення такого
документа до виконання, він відповідає
вимогам, передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох
робочих днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження.

З огляду на вищенаведені норми,
виконавче провадження можливо
відкрити лише за наявності у
виконавчій службі виконавчого
документа. Разом з тим, як було вже
встановлено судом, ВДВС Гайсинського
РУЮ супровідним листом від 28.03.2014 року
виконавчий лист повернуто позивачу. З
огляду на що, за відсутності на
виконанні у виконавчій службі
виконавчого листа, підстави для
задоволення позову в частині
зобов'язання відкрити виконавче
провадження відсутні.

Завданням адміністративного
судочинства, згідно ч.1 ст.2 КАС України,
є захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері публічно -
правових відносин від порушень з боку
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, їхніх
посадових і службових осіб, інших
суб'єктів при здійсненні ними владних
управлінських функцій на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень,
шляхом справедливого, неупередженого
та своєчасного розгляду
адміністративних справ.

Статтею 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З урахуванням викладеного вище, суд
вважає, що адміністративний позов
підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162,
163, 167, 255, 257 КАС України, суд-

п о с т а н о в и в :

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Визнати протиправною та скасувати
постанову Відділу державної
виконавчої служби Гайсинського
районного управління юстиції ВП №
42738355 від 31.03.2014 року про відмову у
відкритті виконавчого провадження на
підставі виконавчого листа №802/3144/13-а
виданого Вінницьким окружним
адміністративним судом.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили в порядку,
визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України,
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя /підпис/
Дончик Віталій Володимирович

Копія вірна:

Суддя:

Секретар: