Справа № 2а-4936/11/0546
Суддя: Мироненко О.В.
Дата ухвалення: 2014-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/2854/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

судді - доповідача Мироненка О.В.

суддів - Сороки М.О.

Чумаченко Т.А.

провівши попередній розгляд справи за
позовом ОСОБА_2 до Управління праці та
соціального захисту населення
Совєтської районної адміністрації
Макіївської міської ради про стягнення
недоотриманих сум на оздоровлення за
касаційною скаргою Управління праці та
соціального захисту населення
Совєтської районної адміністрації
Макіївської міської ради на постанову
Совєтського районного суду м. Макіївки
Донецької області від 06 липня 2011 року
та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 01 грудня 2011
року,

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2011 року позивач звернувся в
суд із позовом до Управління праці та
соціального захисту населення
Совєтської районної адміністрації
Макіївської міської ради про стягнення
недоотриманих сум на оздоровлення.

Постановою Совєтського районного суду
м. Макіївки Донецької області від 06
липня 2011 року позов задоволено.

Не погоджуючись із постановою суду
першої інстанції відповідач звернувся
зі скаргою до суду апеляційної
інстанції щодо скасування зазначеного
вище рішення.

Ухвалою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 01 грудня 2011
року апеляційну скаргу відповідача
залишено без задоволення, постанову
суду першої інстанції залишено без
змін.

Не погоджуючись із постановою суду
апеляційної інстанцій, відповідач
звернувся із касаційною скаргою до
Вищого адміністративного суду України,
в якій просить скасувати судові
рішення, ухвалити нову постанову, якою
відмовити в задоволенні позову,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши
матеріали справи та перевіривши
наведені в скарзі доводи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що позивач є особою,
постраждалою внаслідок Чорнобильської
катастрофи першої категорії, є
інвалідом третьої групи, що
підтверджується посвідченням та
довідками МСЕК, знаходиться на обліку
відповідача та користується правами і
пільгами, встановленими Законом
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідачем допомога на оздоровлення
за 2010 рік позивачу бура розрахована
відповідно до Постанови Кабінету
Міністрів України від 12.07.2005 року № 562,
нарахована була у сумі 90 грн..

Виплачена у розмірі 9 грн. 27.01.2011 року,
залишок суми не виплачено, у заявку з
відсутністю коштів. Правовий статус
осіб, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, визначає
Закон України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської
катастрофи» 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ
(далі Закон № 796). Розділом 8 цього
Закону встановлені пенсії і
компенсації, які виплачуються особам,
віднесеним до 1,2,3,4 категоріям.

Так, ч. 4 ст. 48 Закону України «Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» визначає, що інвалідам
III групи щорічна допомога на
оздоровлення виплачується в розмірі
чотирьох мінімальних заробітних плат.

Відповідно до ст.. 78 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів рік» Кабінету Міністрів України
надано право у 2008 році встановлювати
розміри соціальних виплат, які
відповідно до законодавства
визначаються залежно від розміру
мінімальної заробітної плати, в
абсолютних сумах у межах асигнувань,
передбачених за відповідними
бюджетними програмами.

Аналогічні норми викладено також в
Законах України Про Державний бюджет
України на 2009 та 2010 роки.

Суд, у своєму рішенні зазначив про те,
що в 2008-2010 роках Кабінетом Міністрів
України окремої постанови щодо
визначення розмірів соціальних виплат,
які відповідно до законодавства
визначаються залежно від розміру
мінімальної заробітної плати, не
приймилося. Посилання відповідача на
те, що виплата щорічної допомоги на
оздоровлення повинна здійснюватися
відповідно до Кабінету Міністрів
України від 12.07.2005 року № 562 є
необґрунтованими, оскільки
застосування зазначеної постанови
було розраховано лише на бюджетний
період в 2005 році.

Крім того, статтею 71 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» визначено,
що дія положень цього Закону не може
призупинятися іншими законами, крім
законів про внесення змін до цього
Закону.

Враховуючи те, що в 2008-2010 роках
положення статті 48 Закону № 796 не
зупинялися та не змінювалися, Кабінет
Міністрів України наданим йому правом
встановлювати в 2009-2010 роках розміри
соціальних виплат не скористався, то
позивач має право на отримання
щорічної допомоги на оздоровлення
пропорційно кількості розмірів
мінімальних заробітних плат,
встановлених на момент виплат, в
залежності від встановленої групи
інвалідності.

Статтею 92 Конституції України
встановлено, що виключно законами
України визначаються основи
соціального захисту, форми і види
пенсійного забезпечення, а також
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами, суд вірно вказав
на те, що застосуванню в даному випадку
підлягають положення Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», а не
постанови Кабінету Міністрів України
від 12.07.2005 року № 562.

Таким чином, відповідач, виплачуючи
позивачу допомогу на оздоровлення за
2010 рік в розмірі, встановленому
Постановою Кабінету Міністрів України
«Про щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи громадянам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 12.07.2005
року № 562, діяв неправомірно та з
порушенням вимог законодавства

Ухвалюючи рішення, суд правомірно
виходив з того, що позивач, як учасник
ліквідації наслідків на аварії на
Чорнобильській АЕС першої категорії,
відповідно до вимог статті 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
має право на отримання допомоги на
оздоровлення у розмірі 4 мінімальних
заробітних плат, встановлених на
момент виплат.

З огляду на викладене, постанова суду
першої та ухвала суду апеляційної
інстанцій відповідають обставинам
справи наданим доказам та нормам
процесуального права.

Доводи касаційної скарги висновки суду
не спростовують.

Підстав для скасування судового
рішення з мотивів, викладених в
касаційні скарзі, не вбачається.

За правилами частини 1 статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо суди не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
оскаржуваних судових рішень, то суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення-без змін.

Керуючись статтями 220-1, 224, 230, 231 КАС
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Совєтської районної адміністрації
Макіївської міської ради залишити без
задоволення, постанову Совєтського
районного суду м. Макіївки Донецької
області від 06 липня 2011 року та ухвалу
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 01 грудня 2011
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Судді