Справа № 2-а/1605/515/12
Суддя: Голяшкін О.В.
Дата ухвалення: 2014-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" квітня 2014 р.
м.Київ
К/800/39339/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючий суддя Голяшкін
О.В. (доповідач),

судді Заяць В.С.,

Стрелець
Т.Г.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
Гребінківському районі Полтавської
області на постанову Гребінківського
районного суду Полтавської області від
07 листопада 2012 року та ухвалу
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 04 червня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України в
Гребінківському районі Полтавської
області, Управління з координації та
контролю за виплатою пенсії Головного
управління Пенсійного фонду України в
Полтавській області, про зобов'язання
суб'єкта владних повноважень
призначити, нарахувати та виплатити
пенсію, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до Управління
Пенсійного фонду України в
Гребінківському районі Полтавської
області, Управління з координації та
контролю за виплатою пенсії Головного
управління Пенсійного фонду України в
Полтавській області, в якому просив
зобов'язати відповідачів призначити,
нарахувати та виплатити пенсію за
вислугу років, починаючи з 09 вересня 2011
року з урахуванням індексу інфляції.

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначив, що постановою
Гребінківського районного суду
Полтавської області від 08 листопада 2011
року, залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 19 січня 2012
року, зобов'язано УПФУ зарахувати
половину строку навчання на заочній та
денній формах у вищому юридичному
навчальному закладі до 20-річного стажу
роботи в органах прокуратури, визнавши
за ним право на пенсію за вислугою
років з часу звернення, а саме з 09
вересня 2011 року. Проте, Управлінням
Пенсійного фонду України у призначенні
пенсії відмовлено.

Постановою Гребінківського районного
суду Полтавської області від 07
листопада 2012 року, залишеною без змін
ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 04 червня 2013
року, позов ОСОБА_2 задоволено частково;
зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в Гребінківському районі
Полтавської області призначити та
нарахувати ОСОБА_2 пенсію за вислугу
років починаючи з 09 вересня 2011 року;
зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в Гребінківському районі
Полтавської області провести виплати
позивачу заборгованості з 09 вересня 2011
року по 07 листопада 2012 року без
урахування індексу інфляції; в іншій
частині вимог відмовлено.

Рішення судів попередніх інстанцій в
частині задоволення позовних вимог
мотивовані неправомірністю відмови
Управлінням Пенсійного фонду України в
Гребінківському районі Полтавської
області у призначенні та виплаті
позивачу пенсії за вислугу років. При
цьому суд першої інстанції, з яким
погодився й апеляційний суд, вийшовши
за межі позовних вимог, зобов'язав
управління Пенсійного фонду провести
виплату заборгованості за період з 09
вересня 2011 року по 07 листопада 2012 року.
У задоволенні вимог до Управління з
координації та контролю за виплатою
пенсії Головного управління
Пенсійного фонду України в Полтавській
області відмовлено судами з посиланням
на те, що дане управління не є юридичною
особою, в його обов'язки не входить
нарахування та виплата пенсій. У
задоволенні вимог про нарахування та
виплату пенсії з урахуванням індексу
інфляції відмовлено через їх
недоведеність та необґрунтованість.

Не погоджуючись з ухваленими по справі
рішеннями, Управління Пенсійного фонду
України в Гребінківському районі
Полтавської області звернулося до
Вищого адміністративного суду України
з касаційною скаргою, в якій,
посилаючись на порушення норм
матеріального права, просить скасувати
судові рішення та ухвалити нове
рішення, яким відмовити позивачу у
зобов'язанні призначити, нарахувати та
провести виплати пенсії за вислугою
років з 09 вересня 2011 року.

У касаційній скарзі відповідач
зазначає про невірне визначення судами
періодів роботи, яки повинні
включатися до 20-ти річного стажу
позивача, необхідного для призначення
пенсії. Вказує про правомірність
відмови позивачу у призначенні пенсії
з часу звернення у зв'язку з
відсутністю 20-ти річного стражу роботи,
що дає право на пенсію за вислугою
років.

ОСОБА_2 у поданих запереченнях просить
касаційну скаргу залишити без
задоволення, судові рішення - без змін.

Заслухавши доповідача, обговоривши
доводи касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено ч.1 ст.50-1 Закону України
«Про прокуратуру», прокурори і слідчі
мають право на пенсійне забезпечення
за вислугу років незалежно від віку за
наявності на день звернення вислуги
років не менше по 30 вересня 2011 року - 20
років, у тому числі стажу роботи на
посадах прокурорів і слідчих
прокуратури не менше 10 років.

Відповідно до ч.6 ст.50-1 Закону України
«Про прокуратуру» до вислуги років, що
дає право на пенсію згідно з цією
статтею, зараховується час роботи на
прокурорських посадах, перелічених у
статті 56 цього Закону, в тому числі у
військовій прокуратурі, стажистами в
органах прокуратури, слідчими, суддями,
на посадах начальницького складу
органів внутрішніх справ, офіцерських
посадах Служби безпеки України,
посадах державних службовців, які
займають особи з вищою юридичною
освітою, в науково-навчальних закладах
Генеральної прокуратури України
працівникам, яким присвоєно класні
чини, на виборних посадах у державних
органах, на посадах в інших
організаціях, якщо працівники, що мають
класні чини, були направлені туди, а
потім повернулися в прокуратуру,
строкова військова служба, половина
строку навчання у вищих юридичних
навчальних закладах, частково
оплачувана відпустка жінкам по догляду
за дитиною до досягнення нею трьох
років.

Постановою Гребінківського районного
суду Полтавської області від 08
листопада 2011 року у справі № 2-а-1347/11,
яка залишена без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 19 січня 2012
року, визнано незаконним рішення
колегіального органу з призначення
пенсії Управління Пенсійного фонду
України в Гребінківському районі
Полтавської області від 29 вересня 2011
року № 140 про відмову в призначенні
пенсії ОСОБА_2 за вислугою років та
зобов'язано Управління пенсійного
фонду України в Гребінківському районі
Полтавської області зарахувати
половину строку навчання на заочній та
денній формах у вищому юридичному
навчальному закладі до 20-річного стажу
роботи в органах прокуратури, визнавши
за ОСОБА_2 право на пенсію за вислугою
років з часу звернення, а саме з 09
вересня 2011 року.

Посилаючись на вказане судове рішення,
суд першої інстанції зазначив про
неправомірність відмови відповідачем
у призначенні та нарахуванні позивачу
пенсії за вислугу років починаючи з 09
вересня 2011 року.

Залишаючи без змін рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд, з
посиланням на постанову
Гребінківського районного суду від 08
листопада 2011 року, визнав встановленим,
що позивач ОСОБА_2, який працює в
органах прокуратури з 18 листопада 1998
року та на даний час займає посаду
старшого помічника прокурора
Гребінківського району Полтавської
області, має стаж роботи: служба в армії
- 2 роки 26 днів; служба в УМВС України у
Львівській області - 3 роки 8 днів;
навчання у Львівському державному
університеті (з 04 серпня 1989 року по 23
грудня 1991 року) - 2 роки 4 місяці 19 днів, з
яких до вислуги років зараховується 1
рік 2 місяці 10 днів; робота в органах
прокуратури - 12 років 9 місяців 18 днів, в
тому числі слідчим прокуратури
Гребінківського району з 18 листопада
1998 року - 06 березня 2006 року, помічником
прокурора Гребінківського району з 06
березня 2006 року - 04 червня 2007 року,
старшим помічником прокурора
Гребінківського району з 04 червня 2007
року по теперішній час; з 16 вересня 1992
року позивача поновлено студентом 3-го
курсу юридичного факультету заочної
форми навчання. Таким чином, судом було
визначено, що термін заочної форми
навчання позивача складає 1 рік 9
місяців 28 днів, тобто половина складає
10 місяців 29 днів.

Колегія суддів вважає, що висновки
судів попередніх інстанції про
задоволення позовних вимог є
передчасними, зроблені без повного та
всебічного з'ясування обставин, що
мають значення для справи, при
неправильному застосуванні норм
матеріального та процесуального права,
рішення судів не відповідають вимогам
ст.159 Кодексу адміністративного
судочинства України щодо їх законності
та обґрунтованості.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Предметом позовних вимог у справі №
2-а-1347/11, що розглядалася Гребінківським
районним судом Полтавської області,
відповідно до постанови від 08
листопада 2011 року, було оскарження
рішення Управління Пенсійного фонду у
Гребінківському районі щодо відмови у
призначенні пенсії за вислугою років у
зв'язку з не зарахуванням до 20-річного
стажу роботи періоду навчання ОСОБА_2
на денній та заочній формі у вищому
навчальному закладі.

Отже, встановленим вказаним рішенням, з
урахуванням набрання ним законної
сили, вважаються лише факт зарахування
до стажу половини строку навчання
позивача у вищому юридичному
навчальному закладі.

Що стосується визначення періоду
навчання, який підлягає включенню до
цього стажу, а також фактичного
обчислення вислуги років у
відповідності до ст.50-1 Закону України
«Про прокуратуру», то вказані
обставини підлягають встановленню та
з'ясуванню судом на підставі
безпосереднього, всебічного, повного
та об'єктивного дослідження доказів у
їх сукупності.

Заперечуючи проти позовних вимог,
відповідач зазначає, що навіть у разі
зарахування періоду навчання позивача
на денній та заочній формі у вищому
навчальному закладі, загальний стаж на
дату звернення (09 вересня 2011 року)
складає 19 років 11 місяців 23 дні для,
якого недостатньо для призначення
позивачу пенсії за вислугу років.

Зазначені обставини судами попередніх
не з'ясовані і не перевірені.

Не надано судами належної оцінки
доводам відповідача щодо
невідповідності визначених судом
періодів роботи та навчання
обрахованому управлінням стажу згідно
документів пенсійної справи. Зокрема,
військова служба за період з 04 червня
1987 року по 30 червня 1989 року судом
визначена - 2 роки 26 днів, а відповідачем
- 2 роки 27 днів; служба в органах МВС за
період з 01 липня 1994 року по 09 липня 1997
року судом визначена 3 роки 8 днів, а
відповідачем - 3 роки 9 днів; служба в
органах прокуратури - з 18 листопада 1998
року по 08 вересня 2011 року судом
визначена 12 років 9 місяців 18 днів, а
відповідачем - 12 років 9 місяців 22 дні.

Необґрунтовано залишені поза увагою
судами доводи відповідача про те, що
половина строку навчання позивача на
денній формі становить 1 рік 2 місяці 3
дні з урахуванням фактичного періоду
навчання з 04 серпня 1989 року по 10 грудня
1991 року, а не по 23 грудня 1991 року,
оскільки відповідно до архівної
довідки Львівського національного
університету імені Івана Франка від 23
серпня 2011 року № 397-А та копії наказу
від 23 грудня 1991 року № Р-1235 ОСОБА_2 було
відраховано з числа студентів
університету з 10 грудня 1991 року.

Також, половина заочного навчання
позивача за період з 16 вересня 1992 року
по 30 червня 1994 року визначена
управлінням Пенсійного фонду у 10
місяців 22 дні, а судом вказано, що цей
строк дорівнює 10 місяців 29 дні без
будь-якого обґрунтування та посилання
на конкретні докази.

Вказані обставини мають суттєве
значення для вирішення даного спору,
проте судами належним чином не
встановлені. Висновок суддів
попередніх інстанцій про
неправомірність відмови Управління
Пенсійного фонду України в
Гребінківському районі Полтавської
області у призначенні та виплаті
позивачу пенсії за вислугу років,
починаючи з 09 вересня 2011 року є
необґрунтованим, оскільки фактичним
обставинам справи не відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.220 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Відповідно до ч.2 ст.227 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Оскільки судами порушені вимоги щодо
всебічного, повного та об'єктивного
дослідження усіх фактичних обставин,
що мають значення для правильного
вирішення справи, що призвело до
ухвалення рішень, які не відповідають
вимогам щодо законності та
обґрунтованості і таке неправильне
вирішення справи не може бути усунено
судом касаційної інстанції, рішення
судів попередніх інстанцій підлягають
скасуванню з направленням справи на
новий розгляд.

Під час нового розгляду суду слід
врахувати вищенаведене, прийняти
обґрунтоване та законне рішення за
результатами повного, всебічного та
об'єктивного розгляду всіх обставин
справи в їх сукупності.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Гребінківському районі Полтавської
області задовольнити частково.

Постанову Гребінківського районного
суду Полтавської області від 07
листопада 2012 року та ухвалу
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 04 червня 2013
року скасувати.

Справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді