Справа № 2025/8а-3/11
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2014-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2014 р.Справа № 2025/8а-3/11Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Мельнікової Л.В.

Суддів: Водолажської Н.С., Подобайло З.Г.

розглянувши у порядку письмового
провадження в місті Харкові апеляційну
скаргу Головного управління
Пенсійного фонду України в Харківській
області на постанову Лозівського
міськрайонного суду Харківської
області від 19 вересня 2011 року по справі
№ 2025/8а-3/11 за заявою ОСОБА_1 про перегляд
судового рішення за нововиявленими
обставинами за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до Головного
управління Пенсійного фонду України в
Харківській області про зобов'язання
вчинити певні дії,

У с т а н о в и л а:

08.06.2011 року позивач, ОСОБА_1, звернувся
до суду з адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України у
Лозівському районі Харківської
області про визнання протиправною
бездіяльності відповідача по
невиконанню приписів ст. 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни", яка призвела до порушення прав
на своєчасне нарахування та отримання
доплати до пенсії з 01.11.2010 року по
теперішній час, зобов'язання
відповідача здійснити перерахунок
пенсії з підвищенням її на 30 %
мінімальної пенсії за віком з розміру,
встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України
"Про загальнобов'язкове пенсійне
страхування" за період з 01.11.2010 року по
теперішній час.

Ухвалою Лозівського міськрайонного
суду Харківської області від 10 червня
2011 року адміністративний позов ОСОБА_1
в частині зобов'язання Управління
Пенсійного фонду України у Лозівському
районі Харківської області здійснити
нарахування на користь позивача
недоплаченої як дитині війни
щомісячної державної соціальної
допомоги за період з 01.11.2010 року по
07.12.2010 року залишено без розгляду.

Постановою Лозівського міськрайонного
суду Харківської області від 23 червня
2011 року адміністративний позов
задоволено, визнано протиправною
бездіяльність Управління Пенсійного
фонду України у Лозівському районі
Харківської області по невиконанню
приписів ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни", яка
призвела до порушення прав ОСОБА_1 на
своєчасне нарахування та отримання
доплати до пенсії з 08.12.2010 року по 23.06.2011
року, зобов'язано Управління
Пенсійного фонду України у Лозівському
районі Харківської області здійснити
перерахунок пенсії ОСОБА_1 з
підвищенням її на 30 % мінімальної
пенсії за віком з розміру,
встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове пенсійне
страхування" та провести відповідні
виплати з 08.12.2010 року по 23.06.2011 року.

09.08.2011 року позивач звернувся до суду із
заявою про перегляд судового рішення
за нововиявленими обставинами,
посилаючись на те, що йому було видано
виконавчий лист, при пред'явленні якого
до ВДВС Лозівського МРУЮ йому стало
відомо, що він перебуває на обліку в
Головному управлінні Пенсійного фонду
України в Харківській області, а не в
Управлінні Пенсійного фонду України у
Лозівському районі Харківської
області.

Ухвалою Лозівського міськрайонного
суду Харківської області від 30 серпня
2011 року замінено відповідача по справі,
Управління Пенсійного фонду України у
Лозівському районі Харківської
області, належним відповідачем -
Головним управлінням Пенсійного фонду
України в Харківській області.

Постановою Лозівського міськрайонного
суду Харківської області від 19 вересня
2011 року скасовано постанову
Лозівського міськрайонного суду
Харківської області від 23 червня 2011
року, прийнято нову, якою позов ОСОБА_1
задоволено частково. Визнано
протиправною бездіяльність Головного
управління Пенсійного фонду України в
Харківській області по невиконанню
приписів ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни", яка
призвела до порушення прав ОСОБА_1 на
своєчасне нарахування та отримання
доплати до пенсії з 08.12.2010 року по 23.06.2011
року. Зобов'язано Головне управління
Пенсійного фонду України в Харківській
області здійснити перерахунок пенсії
ОСОБА_1 з підвищенням її на 30 %
мінімальної пенсії за віком з розміру,
встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове пенсійне
страхування" та провести відповідні
виплати з 08.12.2010 року по 23.06.2011 року.
Вирішено стягнути з відповідача на
користь позивача судові витрати в
розмірі 1,70 грн.

Відповідач, не погодившись з
постановою суду першої інстанції,
подав апеляційну скаргу, в якій просить
суд апеляційної інстанції оскаржувану
постанову скасувати та прийняти нову
постанову, якою в задоволенні позовних
вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги відповідач посилається на
неврегульованість на законодавчому
рівні механізму та умов виплати
допомоги особам, які мають статус
"дитина війни", прийняття оскаржуваної
постанови з порушенням норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Виходячи з приписів ст. 197 КАС України
вищезазначена апеляційна скарга
розглядається в порядку письмового
провадження та в межах апеляційної
скарги.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши доводи
апеляційної скарги, рішення суду
першої інстанції, дослідивши матеріали
справи, вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задово-ленню з
таких підстав.

З матеріалів справи встановлено, що
позивач відповідно до ст. 1 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" є дитиною війни та за приписами
ст. 6 цього закону має право на
отримання підвищення до пенсії в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Частково задовольняючи позов, суд
першої інстанції правильно застосував
до спірних правовідносин норми
матеріального права надавши перевагу
ст. 6 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни" над постановою
Кабінету Міністрів України від 28.05.2008
року за № 530 "Про деякі питання
соціального захисту окремих категорій
громадян", як нормативно-правовому
акту, що має вищу юридичну силу. Також
судом правильно визначено розмір
мінімальної пенсії за віком, виходячи
із приписів ч. 1 ст. 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", оскільки іншими законами
такий розмір не врегульовано.

При цьому колегія суддів виходить з
наступного.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни", дітям
війни пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно ст. 7 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни",
фінансове забезпечення державних
соціальних гарантій, передбачених цим
Законом, здійснюється за рахунок
коштів Державного бюджету України.

Законом України "Про Державний бюджет
України на 2010 рік" Кабінету Міністрів
України надано право у 2010 році
встановлювати розміри соціальних
виплат, які відповідно до
законодавства визначаються залежно
від розміру мінімальної заробітної
плати, в абсолютних сумах у межах
асигнувань, передбачених за
відповідними бюджетними програмами.

Названа норма передбачає встановлення
в абсолютних сумах розмірів лише тих
виплат, вихідним критерієм розрахунку
яких є розмір мінімальної заробітної
плати. Відповідно її дія не поширюється
на спірні відносини, оскільки розмір
зазначених соціальних виплат згідно із
Законом України "Про соціальний захист
дітей війни" залежить від розміру
мінімальної пенсії за віком.

Законом України "Про Державний бюджет
України на 2011 рік" ( в редакції Закону до
19.06.2011 р.) обмежень щодо застосування ст.
6 Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" встановлено не було.

Отже, нарахування та виплата у 2010, 2011
роках дітям війни підвищення до пенсії
або щомісячного грошового довічного
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, повинні здійснюватися
відповідно до норм Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" до
набрання чинності постанови Кабінету
Міністрів України № 745 "Про
встановлення деяких виплат, що
фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету" прийнятої на
виконання пункту 7 Закону України
Закону України № 3491-VI "Про внесення
змін до Закону України "Про державний
бюджет України на 2011 рік".

Виходячи з системного аналізу ч. 2 ст. 19
Конституції України, ч. 2 ст. 3 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" та приписів ч. 4 ст. 9 КАС України,
відповідач у 2010, 2011 роках не мав підстав
застосовувати постанову Кабінету
Міністрів України від 28.05.2008 року за №
530 та був зобов'язаний діяти у
відповідності з приписами діючої норми
ст. 6 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни", який має вищу
юридичну силу ніж зазначена постанова,
нараховувати та здійснювати позивачу
доплату до пенсії у розмірі 30 %
мінімальної пенсії за віком.

Щодо доводів апеляційної скарги про
необґрунтоване застосування до
спірних правовідносин ст. 28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування",
колегія суддів зазначає наступне.

За чинним законодавством розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими ст. 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

З огляду на викладене, колегія суддів,
вважає, що суд першої інстанції
обґрунтовано не взяв до уваги
положення ч. 3 ст. 28 зазначеного Закону,
з якої випливає, що мінімальний розмір
пенсії за віком, встановлений абзацом 1
частини 1 цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсії, призначених згідно з цим
Законом, оскільки наявність такої
норми та відсутність іншого
мінімального розміру пенсії за віком
не є підставою для відмови в реалізації
позивачем конституційної гарантії,
встановленої ст. 46 Конституції України
та права на отримання доплати до
пенсії, передбаченої ст.6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни".

Колегія суддів вважає безпідставним
посилання відповідача на відсутність
коштів щодо забезпечення виплат
зазначеної доплати до пенсії, оскільки
органи державної влади не можуть
посилатися на відсутність коштів, як на
підставу невиконання своїх
зобов'язань, які встановлені ст. 46
Конституції України та зазначеною
нормою Закону.

Враховуючи, що держава взяла на себе
обов'язок щодо виплати позивачу 30%
доплати до пенсії та поклала виконання
цього обов'язку на центральний орган
виконавчої влади - Пенсійний фонд
України, який діє через свої місцеві
органи, що входять в систему його
органів, але вони не вчинили жодної дії
для нарахування цих коштів та їх
виплати, колегія суддів вважає, що вони
не виконали своїх повноважень без
поважних причин.

Отже, колегія суддів дійшла висновку,
що рішення суду першої інстанції в
частині задоволення позовних вимог є
законним та обґрунтованим, а тому не
вбачає підстав для його скасування.

Окрім вищевикладеного, керуючись
положеннями ч. 1 ст. 195 КАС України,
колегія вважає за необхідне вийти за
межі доводів апеляційної скарги з
огляду на допущені судом порушення
норм процесуального права щодо
розподілу судових витрат.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 94 КАС України,
якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа). Якщо адміністративний
позов задоволено частково, судові
витрати, здійснені позивачем,
присуджуються йому відповідно до
задоволених вимог, а відповідачу -
відповідно до тієї частини вимог, у
задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

У даному випадку судовий збір вирішено
стягнути з відповідача, що не
відповідає приписам діючого
законодавства.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів дійшла висновку, що через
порушення судом норм процесуального
права, що призвело до неправильного
розподілу судових витрат, постанова
суду першої інстанції в частині
стягнення з відповідача витрат зі
сплати судового збору підлягає
скасуванню з прийняттям в даній
частині нового рішення.

В іншій частині постанова Лозівського
міськрайонного суду Харківської
області від 19 вересня 2011 року
відповідно положень ст. 200 КАС України
підлягає залишенню без змін, підстави
для її скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 167, 195, 197, п. 4
ч. 1 ст. 198, ст.ст. 200, 202, 205, 206 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Головного
управління Пенсійного фонду України в
Харківській області - задовольнити
частково.

Постанову Лозівського міськрайонного
суду Харківської області від 19 вересня
2011 року по справі № 2025/8а-3/11 в частині
стягнення з відповідача на користь
позивача судових витрат в розмірі 1 грн.
70 коп. скасувати з прийняттям нового
рішення, яким стягнути витрати зі
сплати судового збору на користь
ОСОБА_1 у розмірі 1 грн.70 коп. з
Державного бюджету України.

В іншій частині постанову Лозівського
міськрайонного суду Харківської
області від 19 вересня 2011 року по справі
№ 2025/8а-3/11 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Мельнікова
Л.В.Судді(підпис) (підпис) Водолажська
Н.С. Подобайло З.Г.