Справа № 2а-2514/11/2070
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2014-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" березня 2014 р. м. Київ
К/9991/10388/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі: Лосєва А.М. Бившевої Л.І.
Шипуліної Т.М. за участю секретаря
Титенко М.П.за участю представників:
позивача:Дадашьян С.Р.відповідача:не
з'явився,розглянувши у відкритому
судовому засіданні

касаційну скаргу Харківської
обласної митниці

на постанову Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 24.11.2011

у справі № 2а-2514/11/2070

за позовом Приватного
підприємства «Контраст»

до Харківської обласної митниці

про скасування податкових
повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 24.05.2011 в
задоволенні позову відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 24.11.2011
скасовано постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
24.05.2011 у справі № 2а-2514/11/2070 за позовом
Приватного підприємства «Контраст» до
Харківської обласної митниці про
скасування податкових
повідомлень-рішень - скасувати.
Прийнято нову постанову, якою
задоволено позовні вимоги Приватного
підприємства «Контраст», скасовано
податкові повідомлення-рішення
Харківської обласної митниці №№ 21, 22,
23, 24 від 04.03.2011.

Вважаючи, що рішення суду апеляційної
інстанції прийнято з порушенням норм
матеріального права, відповідач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України із касаційною скаргою, у
якій просить скасувати постанову
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 24.11.2011 та
залишити в силі постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
24.05.2011.

Позивач надав письмові заперечення на
касаційну скаргу відповідача, в яких
наводить доводи законності та
обґрунтованості оскаржуваного
судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що на підставі листа
Управління по боротьбі з організованою
злочинністю Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Харківській області від 09.12.2010 №
111/5-13673 та на підставі наказу
Харківської обласної митниці від 21.01.2011
№ 50 «Про проведення документальної
позапланової виїзної перевірки»,
робочою групою Харківської обласної
митниці у період з 24.01.2011 по 04.02.2011
проведено документальну позапланову
виїзну перевірку позивача.

За результатами перевірки
контролюючим органом 04.02.2011 складено
акт № 0003/11/807000000/ (надалі акт).

Перевіркою встановлено порушення
вимог законодавства України в галузі
митної справи, а саме порушено п. «о»
частини першої статті 19 Закону України
від 05.02.1992 № 2097-XII «Про Єдиний митний
тариф» (надалі - Закон України «Про
Єдиний митний тариф»); пункт 11.37 статті
11 Закону України від 03.04.1997 № 168/97-ВР
«Про податок на додану вартість» у
частині звільнення від сплати податку
на додану вартість.

Митний орган вважає, що сума, на яку
безпідставно надані пільги щодо сплати
мита та податку на додану вартість, та
які не перераховані до Державного
бюджету України за період з 01.06.2007 по
31.12.2010, складають 682 425,05 грн.

Крім того, під час перевірки
встановлено порушення вимог статті 267
Митного кодексу України у частині
повноти визначення митної вартості
товарів, а саме - сум витрат на
транспортування товарів до митної
території України, що у свою чергу,
спричинило несплату до бюджету
належних платежів і податків в сумі 3 082
883,00 грн., у тому числі: мито - 391 892,00 грн.,
податок на додану вартість - 2 690,991 грн.

На підставі висновків акта митним
органом прийнято податкові
повідомлення-рішення: № 21 від 04.03.2011,
яким визначено податкове зобов'язання
за платежем «мито на товари, що
ввозяться на територію України
суб'єктами підприємницької
діяльності» в розмірі 64 109,96 грн., з яких
за основним платежем 51287,97 грн. та за
штрафними санкціями 12 821,99 грн.; № 22 від
04.03.2011, яким визначено податкове
зобов'язання за платежем «податок на
додану вартість з товарів, увезених на
територію України суб'єктами
підприємницької діяльності» у розмірі
429 095,01 грн., у т.ч. 343 276,01 грн. за основним
платежем та 85 819,00 грн. за штрафними
(фінансовими) санкціями; № 23 від 04.03.2011
про визначення податкового
зобов'язання за платежем «мито на
товари, що ввозяться на територію
України суб'єктами підприємницької
діяльності» в розмірі 50 896,08 грн., з яких
за штрафними санкціями 50 896,08 грн.; № 24
від 04.03.2011, яким визначено податкове
зобов'язання за платежем «податок на
додану вартість з товарів, ввезених на
територію України суб'єктами
підприємницької діяльності» в розмірі
340 585,02 грн., у т.ч. 340 585,02 грн. штрафні
(фінансові) санкції.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що протягом 2006 2010 років ПП
«КОНТРАСТ» (покупець) здійснило імпорт
друкарського обладнання (офсетні
друкарські машини, машини безшвейного
закріплення,
листопідборочно-брушувальні машини) за
вантажно-митними деклараціями із
застосуванням пільг з сплати мита та
податку на додану вартість.

Під час митного оформлення позивач
надав відповідачу зобов'язання щодо
цільового використання ввезеного
обладнання (з метою виготовлення
книжкової продукції згідно Закону
України від 06.03.2003 № 601-ІV «Про підтримку
книговидавничої справи в Україні») та
зобов'язання виплатити ввізне мито та
податок на додану вартість у повному
обсязі, згідно законодавства України, у
випадку використання товару не за
цільовим призначенням.

Апеляційний суд, приймаючи рішення про
задоволення позовних вимог та
скасовуючи рішення суду першої
інстанції, виходив з недоведеності
відповідачем нецільового
використання, ввезеного позивачем на
митну територію України, товару.

Однак, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає
такі висновки апеляційного суду
необґрунтованими, з огляду на наступне.

Законом України від 20.11.2003 № 1300-ІУ «Про
внесення змін до деяких законів
України щодо державної підтримки
книговидавничої справи в Україні»
внесено зміни, а саме: у статті 19 Закону
України «Про Єдиний митний тариф» від
05.02.1992 № 2097-ХІІ пункт «о» викладено в
такій редакції: від сплати мита
звільняються у період з 1 січня 2004 року
до 1 січня 2009 року товари, які не
виробляються в Україні і ввозяться на
митну територію України для
використання у видавничій діяльності
та діяльності з виготовлення книжкової
продукції, яка виробляється в Україні,
та мають згідно з Українською
класифікацією товарів
зовнішньоекономічної діяльності (УКТ
ЗЕД) такі коди (... , , ,
, , , , Машини
для офсетного друку та обладнання і
частини до них, крім товарної позиції
) ...)».

У статті 11 Закону України «Про податок
на додану вартість», який діяв на час
виникнення спірних правовідносин, в
абзаці першому пункту 11.37: «слова та
цифри «до 1 січня 2008 року» замінити
словами та цифрами «до 1 січня 2009 року»;
слова «визначених пунктом «ф» статті 19
Закону України «Про Єдиний митний
тариф» від 05.02.1992 № 2097-ХІІ замінити
словами «визначених пунктом «о» статті
19 Закону України «Про Єдиний-митний
тариф», а також операції з продажу цих
товарів видавництвам і підприємствам
поліграфії на території України».

Законом України від 18.09.2008 № 521-VI
внесено зміни до вище зазначених
законодавчих актів: абзац перший п. «о»
частини першої ст. 19 Закону України
«Про Єдиний митний тариф» від 05.02.1992 N
2097-ХІІ викладено в наступній редакції:
«від сплати мита звільняються до 1
січня 2015 року товари, які не
виробляються в Україні і ввозяться на
митну територію України для
використання у видавничої діяльності
та діяльності з виготовлення книжкової
продукції, яка виробляється в Україні,
та мають згідно з Українською
класифікацією товарів
зовнішньоекономічної діяльності (УКТ
ЗЕД) такі коди...»; у Законі України «Про
податок на додану вартість»: «... в
абзаці першому п. 11.37... цифри « 2009»
замінити цифрами « 2015».

Отже, вказаними змінами встановлено, що
тимчасово до 1 січня 2015 року
звільняються від оподаткування
операції з імпорту товарів, визначених
пунктом «о» статті 19 Закону України
«Про Єдиний митний тариф» від 05.02.1992 №
2097-ХІІ, а також операції з поставки цих
товарів видавництвам і підприємствам
поліграфії на території України.

Крім того, частиною другою пункту 11.37
статті 11 Закону України «Про податок на
додану вартість» визначено, що у разі
нецільового використання зазначених
товарів платник податку зобов'язаний
збільшити податкові зобов'язання за
наслідками податкового періоду, на
який припадає таке порушення, на суму
податку на додану вартість, що мала
бути сплачена в момент імпорту таких
товарів, а також сплатити пеню
відповідно до законодавства України.

З аналізу викладених норм вбачається,
що вказана пільга з податку на додану
вартість є цільовою, та скористатися
нею можна лише у двох випадках:

якщо імпортер використовує ці товари
для використання у видавничій
діяльності та діяльності з
виготовлення книжкової продукції, яка
виробляється в Україні, та мають
відповідні коди, згідно з Українською
класифікацією товарів
зовнішньоекономічної діяльності (УКТ
ЗЕД). Для використання даної пільги
потрібна наявність у суб'єкта
зовнішньоекономічної діяльності
свідоцтва про внесення суб'єкта
видавничої справи до Державного
реєстру видавців, виготівників і
розповсюджувачів видавничої
продукції.;

якщо платник податку або здійснює
поставку згаданих товарів, або
імпортує їх з метою поставки
видавництвам і підприємствам
поліграфії на території України. У
цьому випадку платникам податку слід
надати митному органу договір
(контракт), укладений із видавцем
(виготівником) видавничої продукції,
про реалізацію йому товарів, що
імпортуються, і копію свідоцтва про
внесення суб'єкта видавничої справи, з
яким укладено договір (контракт) на
реалізацію товарів, що імпортуються, до
Державного реєстру видавців,
виготівників і розповсюджувачів
видавничої продукції.

Відповідно до статті 2 Закону України
від 05.06.1997 №318/97-ВР «Про видавничу
справу» видавнича діяльність - це
сукупність організаційних, творчих,
виробничих заходів, спрямованих на
підготовку і випуск у світ видавничої
продукції», «виготовлення видавничої
продукції - це виробничо-технологічний
процес відтворення визначеним тиражем
видавничого оригіналу поліграфічними
чи іншими технічними засобами».

Згідно з статтею 1 Закону України від
05.06.1997 №318/97-ВР «Про видавничу справу»
видавнича продукція - це сукупність
видань, призначених до випуску або
випущених видавцем (видавцями)»,
«видавець - фізична чи юридична особа,
яка здійснює підготовку і випуск
видання».

У статті 1 Закону України від 06.03.2003 №
601-IV «Про підтримку книговидавничої
справи в Україні» визначено, що
книжкова продукція це сукупність
книжкових видань, випущених видавцем
(видавцями) або призначених до випуску.

Судом першої інстанції встановлено, що
ПП «КОНТРАСТ», у момент виникнення
спірних правовідносин, було суб'єктом
зовнішньоекономічної діяльності та
мало акредитацію в Харківській
обласній митниці. Крім того, позивач
був суб'єктом видавничої справи та мав
відповідне Свідоцтво суб'єкта
видавничої справи, ввезені товари
відповідали кодам товарів, які
звільняються від оподаткування
ввізним митом та податком на додану
вартість.

ПП «КОНТРАСТ», у період, який
перевірявся, уклав договори продажу
друкарського обладнання (офсетні
друкарські машини, машини безшвейного
закріплення,
листоподборочно-брушувальни машини),
яке було імпортовано ним на територію
України та звільнено від сплати мита та
податку на додану вартість.

Однак, суд першої інстанції заперечив
законність пільгового ввезення,
вказаних товарів, оскільки для
отримання пільг щодо сплати мита та
податку на додану вартість у випадку
подальшого продажу імпортованого
товару видавництвам і підприємствам
поліграфії на території України не
достатньо лише підтвердити свій
статусу.

Суд обґрунтовано зазначив, що умовами
отримання пільг, за таких обставин, є
ввезення товарів для використання у
видавничій діяльності та діяльності з
виготовлення книжкової продукції, яка
виробляється в Україні. Крім того, при
митному оформленні повинні надаватися
договори продажу обладнання на
території України, які мають бути
складені до проведення митного
оформлення цього обладнання, що
позивачем зроблено не було.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції обґрунтовано зазначив, що
недотримання порядку ввезення
друкарського обладнання для
подальшого продажу імпортованого
товару видавництвам і підприємствам
поліграфії на території України
свідчить про його нецільове
використання.

А відтак, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає
правильними висновки суду першої
інстанції про недотримання позивачем
вимог податкового та митного
законодавства у частині законності
використання пільг щодо сплати мита та
податку на додану вартість, ввезеного
ПП «Контраст» та реалізованого
резидентам України друкарського
обладнання, крім ввезеного за
вантажно-митною декларацією від 23.11.2010
№ 807070005/2010/329995, яке на час перевірки
знаходилось на складі ПП «Контраст».

Що стосується законності застосування
до позивача штрафних (фінансових)
санкцій на підставі пункту 123.1 статті 123
Податкового кодексу України, колегія
суддів зазначає наступне.

Враховуючи приписи статті 58
Конституції України та Рішення
Конституційного Суду України від 09.02.1999
№ 1-рп/99, можна дійти висновку, що коли
подія, факт визначались як
правопорушення податковим
законодавством, чинним до 01.01.2011, і ця
сама подія, факт визначаються в новому
законодавчому акті як правопорушення,
за вчинення якого застосовується
юридична відповідальність, і ця
відповідальність пом'якшує або
скасовує відповідальність особи, то у
такому разі застосовуються норми
нового законодавчого акта.

У тому разі, коли податковим
законодавством, чинним до 01.01.2011, подія,
факт визначались як правопорушення, за
вчинення якого застосовувалась
юридична відповідальність, і в новому
законодавчому акті ця сама подія, факт
визначаються як правопорушення, за
вчинення якого також застосовується
юридична відповідальність, то у такому
випадку застосовується
відповідальність, яка є чинною на
момент її застосування.

Враховуючи викладене, контролюючим
органом було законно застосовано до
позивача санкції, передбачені
Податковим кодексом України, які по
суті пом'якшили відповідальність, у
порівнянні з Законом України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами».

З урахуванням наведеного, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України дійшла висновку про те, що
судом апеляційної інстанції помилково
скасовано рішення суду першої
інстанції про відмову у задоволенні
позовних вимог, що прийнято на підставі
повного та всебічного дослідження
обставин справи з дотриманням вимог
законодавства.

Згідно статті 226 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції скасовує
судове рішення суду апеляційної
інстанції та залишає в силі рішення
суду першої інстанції, яке ухвалено
відповідно до закону і скасоване або
змінене помилково.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 210, 214, 215, 220, 223,
226, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Харківської
обласної митниці задовольнити.

2. Постанову Харківського апеляційного
адміністративного суду від 24.11.2011 у
справі № 2а-2514/11/2070 скасувати.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 24.05.2011 у
справі № 2а-2514/11/2070 залишити в силі.

3. Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, у порядку та в строки,
встановлені статтями 236 - 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:(підпис)Лосєв А.М.
Судді(підпис)Бившева Л.І. (підпис)
Шипуліна Т.М.