Справа № 810/6988/13-а
Суддя: Шурко О.І.
Дата ухвалення: 2014-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Шурко О.І.
У Х В А Л А

Іменем України

10 квітня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого
Шурка О.І.,

суддів
Василенка Я.М., Степанюка А.Г.,

при секретарі
Зубрицький Д.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Білоцерківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області на постанову Київського
окружного адміністративного суду від 06
лютого 2014 року у справі за
адміністративним позовом товариства з
додатковою відповідальністю
«Узинський цукровий комбінат» до
Білоцерківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 06 лютого 2014
року адміністративний позов
задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить апеляційну
інстанцію скасувати незаконну, на його
думку, постанову суду першої інстанції
та постановити нову про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Апелянт посилається на незаконність,
необ'єктивність та необґрунтованість
оскаржуваного рішення,
невідповідність висновків суду
дійсним обставинам справи, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, що є на його
переконання підставою для скасування
судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, податковим органом
проведено документальну позапланову
виїзну перевірку дотримання вимог
податкового законодавства з питань
достовірності підтвердження
господарських взаємовідносин ТДВ
«Узинський цукровий комбінат» з ТОВ
«ТОП-ТРЕЙД» та ТОВ ТК «МІССУРІ» за
квітень 2013 року.

За результатами зазначеної перевірки
було складено Акт №847/15-2/00372536 від 16.09.2013
року, у висновках якого зафіксовано
порушення з боку Товариства ст. 22, п. 44.1
ст. 44, п. 185.1 ст. 185, ст. 186, п.188.1 ст.188, п.198.1,
п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.1, п.200.2, ст.200,
п.201.6 ст. 201 Податкового кодексу України
- безпідставно занижено суму податку на
додану вартість, яка підлягає
нарахуванню та сплаті до бюджету за
квітень 2013 року в розмірі 1026882,68 грн.

На підставі Акту перевірки Податковим
органом прийнято, оскаржуване
податкове повідомлення-рішення форми
«Р» № від 30.09.2013, яким збільшено
суму грошового відшкодування з податку
на додану вартість на суму 1540325,00 грн., у
тому числі за основним платежем 1026883,00
грн., штрафні санкції - 513442,00 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням
податкового органу, позивач звернувся
із адміністративним позовом до суду, в
якому просив визнати нечинним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення.

В основу обґрунтування свого рішення
про задоволення позову, Окружний
адміністративний суд м. Києва
посилався на те, що відповідачем не
надано суду належних та допустимих
доказів того, що
фінансово-господарські операції між
позивачем та його контрагентом не були
спрямовані на настання реальних
наслідків фінансово-господарської
діяльності, а первинні документи,
складені позивачем та його
контрагентами у ході господарських
операцій, відповідають вимогами
чинного законодавства.

Колегія суддів вважає доводи апелянта
безпідставними та погоджується із
таким висновком суду першої інстанції,
з огляду на наступне.

Так, згідно зі ст. 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» господарською
операцією є дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

З сукупного аналізу підпунктів 14.1.18,
14.1.181 п. 14.1 ст. 14, п.п. 198.3, 198.4, 198.6 ст. 198, п.п.
200.1, 200.4 ст. 200 ПК України (у редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин), вбачається, що бюджетне
відшкодування - відшкодування
від'ємного значення податку на додану
вартість на підставі підтвердження
правомірності сум бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість за результатами перевірки
платника, у тому числі автоматичне
бюджетне відшкодування у порядку та за
критеріями, визначеними у розділі V
цього Кодексу.

Відповідно до п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК
України податковий кредит - сума, на яку
платник податку на додану вартість має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до ст. 39 цього
Кодексу, та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п. 193.1
ст. 193 цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Так, згідно з п. 138.2 ст. 138 ПК України
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

При цьому відповідно до п.п. 139.1.9 п. 139.1
ст. 139 ПК України не включаються до
складу витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Згідно з п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Водночас відповідно до п. 198.3 ст. 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до ст. 39 цього
Кодексу, та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п. 193.1
ст. 193 цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Тобто, необхідною умовою для
віднесення сплачених у ціні товарів
(послуг) сум податку на додану вартість
є факт придбання товарів та послуг із
метою їх використання в господарській
діяльності.

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені і підтверджені належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Доказом того, що в структурі активів та
власному капіталі позивача та його
контрагента виникли зміни є наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
фінансово-господарські відносини між
ТДВ «Узинський цукровий комбінат» та
ТОВ «ТОП-ТРЕЙД», ТОВ «ТК МІССУРІ»
здійснювались на підставі наступних
угод: договір №66 від 01.04.2013 року (з
додатковою угодою №1 від 02.04.2013 року),
укладений між ТОВ «ТК МІССУРІ»
(постачальник) та ТДВ «Узинський
цукровий комбінат» (покупець),
відповідно до умов якого постачальник
зобов'язується передати у власність
покупцеві, а покупець зобов'язується
прийняти і оплатити вартість
матеріалів і комплектуючих (товару)
згідно з рахунками, накладними.
Поставка товару здійснюється
постачальником. Згідно з п. 6.1 цього
договору вартість кожної одиниці
товару вказується у рахунках,
накладних, які є невід'ємною частиною
договору.

На підтвердження реальності виконання
умов даного договору подальшого
використання поставленого товару
позивач надав належним чином завірені
копії: видаткових накладних,
рахунків-фактур, податкових накладних,
товарно-транспортних накладних, актів
приймання-передачі (внутрішнього
переміщення) основних засобів, актів
приймання-передачі устаткування до
монтажу, актів вироблених робіт за
червень-вересень 2013 року,
оборотно-сальдових відомостей за
квітень-вересень 2013 року, оборотної
відомості по основним засобам за
період з 01.04.2013 року по 30.09.2013 року,
квитанції до прибуткових касових
ордерів №№ 18, 20 за товарно-матеріальні
цінності.

По договору №65 від 12.04.2013 (з додатковою
угодою №1 від 13.04.2013), укладеного між ТДВ
«Узинський цукровий комбінат»
(покупець) та ТОВ «ТОП-ТРЕЙД»
(постачальник), відповідно до умов
якого постачальник зобов'язується на
умовах і в порядку, передбаченими цим
договором, передати у власність
покупця, деревні пал лети (паливні
гранули) (товар), а покупець
зобов'язується на умовах і в порядку,
передбаченими цим договором, прийняти
і сплатити за нього визначену грошову
суму. Загальна ціна договору
визначається сторонами в видаткових
накладних до даного договору, за кожну
партію окремо і складається із
загальної суми поставок.

На підтвердження реальності виконання
умов даного договору та подальшого
використання поставленого товару
позивач надав належним чином завірені
копії: видаткових накладних,
рахунків-фактур, податкових накладних,
товарно-транспортних накладних, актів
списання товарів, оборотно-сальдових
відомостей, квитанції до прибуткових
касових ордерів.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що зобов'язання сторін за
даними Договорами були виконані
належним чином та в повному обсязі, що
підтверджується належним чином
оформленим первинними документами по
кожній з операцій.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України,
передбачено тільки один випадок не
включення до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг) - це не підтвердження таких сум
податковими накладними чи митними
деклараціями.

Отже, колегія суддів приходить до
висновку, що якщо платник податку на
додану вартість, придбав товари
(роботи, послуги) для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності, при цьому сплатив у складі
вартості цих товарів (робіт, послуг)
податок на додану вартість і це
підтверджується належним чином
оформленими податковими накладними,
він має право віднести сплачені ним
суми податку до складу податкового
кредиту.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
спростовуються встановленими судом
першої інстанції обставинами, наявними
в матеріалах справи доказами та
нормами права, зазначеними в
мотивувальній частині оскаржуваного
рішення суду.

Отже, колегія суддів вирішила згідно
ст. 200 КАС України залишити апеляційну
скаргу без задоволення, а постанову
суду - без змін, з урахуванням того, що
суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС
України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Білоцерківської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області -
залишити без задоволення, а постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 06 лютого 2014
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України в порядок і строки, визначені
ст. 212 КАС України.

Головуючий:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено 15.04.2014
року.

Головуючий суддя
Шурко О.І.

Судді:
Василенко Я.М.

Степанюк А.Г.