Справа № 2-3518/10
Суддя: Заяць В.С.
Дата ухвалення: 2014-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

17 квітня 2014 року м. Київ
В/800/1150/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів Зайця В.С.
(суддя-доповідач), Голяшкіна О.В., Гончар
Л.Я., Леонтович К.Г, Сороки М.О.,
перевіривши заяву ОСОБА_5 про перегляд
ухвали Вищого адміністративного суду
України від 16 січня 2014 року, прийнятої
за результатами розгляду касаційної
скарги ОСОБА_5 на постанову
Апеляційного суду Донецької області
від 15 липня 2011 року у справі за позовом
ОСОБА_5 до Управління Пенсійного фонду
України в Куйбишевському районі м.
Донецька про поновлення порушеного
права та зобов'язання перевести на
пенсію за вислугою років, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_5 подав заяву про перегляд
Верховним Судом України ухвали Вищого
адміністративного суду України від 16
січня 2014 року, прийнятої за
результатами розгляду справи за
позовом ОСОБА_5, до Управління
Пенсійного фонду України в
Куйбишевському районі м. Донецька (далі
- УПФ) про поновлення порушеного права
та зобов'язання перевести на пенсію за
вислугою років.

У заяві ОСОБА_5 просить скасувати
ухвалу Вищого адміністративного суду
України від 16 січня 2014 року з підстав,
передбачених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України, посилаючись при цьому на
неоднакове застосування Вищим
адміністративним судом України, як
судом касаційної інстанції, одних і тих
самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах.

В заяві зазначає, що ухвала Вищого
адміністративного суду України від 16
січня 2014 року у справі № К/9991/57965/11
прийнята з неоднаковим застосуванням
одних і тих самих норм матеріального
права, зокрема статті 54 Закону України
"Про пенсійне забезпечення", ніж у інших
справах Вищого адміністративного суду
України № К/9991/26575/12, № К/800/37345/13, №
К/800/17034/14, № К/800/17131/14.

Вивчивши заяву ОСОБА_5 та додані до неї
матеріали, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку про відсутність підстав для
допуску до перегляду Верховним Судом
України ухвали Вищого
адміністративного суду України від 16
січня 2014 року у зазначеній справі,
оскільки у даному випадку мають місце
різні обставини справи та відсутнє
неоднакове застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права.

Відповідно до статті 237 Кодексу
адміністративного судочинства України
заява про перегляд судових рішень в
адміністративних справах може бути
подана виключно з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах та
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Пленум Вищого адміністративного суду
України у пункті 4 постанови від 13
грудня 2010 року № 2 "Про судову практику
застосування статей 235 - 240 Кодексу
адміністративного судочинства
України" роз'яснив судам, що заява про
перегляд рішення з підстав
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах може бути подана за
наявності таких складових:
неоднакового застосування одних і тих
самих норм матеріального права,
ухвалення різних за змістом судових
рішень, спірні питання виникли у
подібних правовідносинах.

Під неоднаковим застосуванням одних і
тих самих норм матеріального права
необхідно розуміти, зокрема, різне
тлумачення змісту і сутності правових
норм, на підставі якого зроблено
висновок про різний зміст суб'єктивних
прав і обов'язків учасників
відповідних правовідносин, у тому
числі про наявність та обсяг прав і/або
обов'язків осіб, які беруть участь у
справі, різне застосування правил
конкуренції правових норм при
вирішенні колізій між ними з
урахуванням ієрархії цих правових
норм, а також дії норм у часі, просторі
та за колом осіб, тобто різне
незастосування закону, який підлягав
застосуванню, різне визначення
предмета регулювання правових норм,
зокрема застосування різних правових
норм для регулювання одних і тих самих
відносин або поширення дії норми на
певні правовідносини в одних випадках
і незастосування цієї самої норми до
аналогічних відносин в інших випадках,
тобто різне застосування закону, який
не підлягав застосуванню, різне
застосування правил аналогії права чи
закону в подібних правовідносинах.

Подібність правовідносин означає,
зокрема, тотожність суб'єктного складу
учасників відносин, об'єкта та предмета
правового регулювання, а також умов
застосування правових норм (зокрема,
часу, місця, підстав виникнення,
припинення та зміни відповідних
правовідносин). Зміст правовідносин з
метою з'ясування їх подібності в різних
рішеннях суду (судів) касаційної
інстанції визначається обставинами
кожної конкретної справи.

Відповідно до статті 6 Закону України
"Про пенсійне забезпечення" особам, які
мають одночасно право на різні
державні пенсії, призначається одна
пенсія за їх вибором, за винятком
пенсій інвалідам внаслідок поранення,
контузії або каліцтва, що їх вони
дістали при захисті Батьківщини чи при
виконанні інших обов'язків військової
служби, або внаслідок захворювання,
пов'язаного з перебуванням на фронті чи
з виконанням інтернаціонального
обов'язку.

Згідно зі статтею 7 Закону України "Про
пенсійне забезпечення" звернення за
призначенням пенсії може
здійснюватися у будь-який час після
виникнення права на пенсію. При цьому
пенсії за віком і по інвалідності
призначаються незалежно від того,
припинено роботу на час звернення за
пенсією чи вона продовжується. Пенсії
за вислугу років призначаються при
залишенні роботи, яка дає право на цю
пенсію.

Статтею 51 Закону України "Про пенсійне
забезпечення" встановлено, що пенсії за
вислугу років встановлюються окремим
категоріям громадян, зайнятих на
роботах, виконання яких призводить до
втрати професійної працездатності або
придатності до настання віку, що дає
право на пенсію за віком.

Відповідно до статті 54 Закону України
"Про пенсійне забезпечення" працівники
льотного і льотно-випробного складу, а
також працівники, які здійснюють
управління повітряним рухом і мають
свідоцтво диспетчера мають право на
пенсію за вислугу років.

Статтею 55 Закону України "Про пенсійне
забезпечення" визначені окремі
категорії працівників інших галузей
народного господарства, які мають
право на пенсію за вислугу років.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 16 січня 2014 року у справі №
К/9991/57965/11, із заявою про допуск якої до
перегляду Верховним Судом України
звернувся позивач, залишено без змін
постанову Апеляційного суду Донецької
області від 15 липня 2011 року, якою в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до
УПФ про переведення його на пенсію за
вислугою років, як працівника льотного
та льотно-випробного складу,
відповідно до статті 54 Закону України
"Про пенсійне забезпечення" відмовлено.

Разом з цим, у справах № К/9991/26575/12 та №
К/800/37345/12 предметом розгляду було
правомірність дій управлінь
Пенсійного фонду України щодо відмови
у призначенні пенсії за вислугу років,
відповідно до статті 55 Закону України
"Про пенсійне забезпечення".

Отже у даному випадку відсутнє
неоднакове застосування судами
касаційних інстанцій одних і тих самих
норм матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах.

Ухвалами Вищого адміністративного
суду України від 28 березня 2014 року у
справі № К/800/17034/14 та від 31 березня 2014
року у справі № К/800/17131/14, на які
посилається заявник як приклад
неоднакового застосування норм
матеріального права, відмовлено у
відкритті касаційного провадження на
підставі пункту 5 частини 5 статті 214
Кодексу адміністративного судочинства
України, тобто ці адміністративні
справи не переглядались у касаційному
порядку, що унеможливлює перегляд
ухвали Верховним Судом України за
правилами Глави 3 цього Кодексу.

Враховуючи наведене, обговоривши
доводи заяви та виходячи з мети
судового перегляду, колегія суддів не
знаходить підстав для допуску заяви до
провадження.

Керуючись статтями 236 - 240 Кодексу
адміністративного судочинства
України, -

У Х В А Л И В :

В допуску до перегляду Верховним Судом
України ухвали Вищого
адміністративного суду України від 16
січня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_5 до управління Пенсійного фонду
України в Куйбишевському районі м.
Донецька про поновлення порушеного
права та зобов'язання перевести на
пенсію за вислугою років - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: