Справа № 826/16401/13-а
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2014-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
у 1-й інстанції: Келеберда В.І.
Суддя-доповідач: Желтобрюх І.Л.
У Х В А Л А

Іменем України

10 квітня 2014 року м.
Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючої-судді:
Желтобрюх І.Л.,

суддів:
Мамчура Я.С.,

Шостака О.О.,

при секретарі:
Оліщук А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 21 листопада 2013 року у справі
за позовом ОСОБА_3 до Державної
податкової інспекції у Голосіївському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві про поновлення на
роботі, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась до Окружного
адміністративного суду м.Києва з
позовом до Державної податкової
інспекції у Голосіївському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві та просила поновити її на посаді
головного державного
ревізора-інспектора відділу перевірок
платників податків Управління
податкового аудиту Державної
податкової інспекції у Голосіївському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві, стягнути
середній заробіток за час вимушеного
прогулу.

14 Листопада 2013 року в судовому
засіданні представником відповідача
заявлено клопотання про залишення
позову ОСОБА_4 без розгляду у зв'язку з
пропуском строку на звернення до суду.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду м. Києва від 21 листопада 2013 року
вищевказане клопотання задоволено та
залишено без розгляду позов ОСОБА_4 на
підставі ст.100 КАС України, - у зв'язку з
пропуском встановленого ч.3 ст.99 КАС
України строку звернення до суду.

Не погоджуючись з прийнятим судовим
рішенням позивачка подала апеляційну
скаргу, в якій просить ухвалу суду
першої інстанції скасувати як таку, що
постановлена з порушенням норм
процесуального права та направити
справу для продовження розгляду до
суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників
процесу, які з'явилися у судове
засідання, дослідивши й
проаналізувавши доводи апеляційної
скарги і докази на їх підтвердження,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції,
06.06.2013 позивачка була повідомлена про
наступне звільнення її з займаної
посади на підставі ч. 1 ст. 40 КЗпП
України.

В подальшому, наказом від 21.08.2013 №223-о
«Про звільнення ОСОБА_3», позивачку
звільнено з роботи.

Як вбачається зі змісту Акта від 21.08.2013,
копія якого міститься в матеріалах
справи, ОСОБА_3 21.08.2013 була присутня на
роботі, проте протягом робочого часу не
з'явилась до відділу персоналу для
ознайомлення з наказом та для
отримання трудової книжки, хоча була
завчасно письмово попереджена про
необхідність явки.

Так, листом від 22.08.2013 відповідач
запропонував позивачці з'явитись для
отримання трудової книжки, здачі
службового посвідчення та проведення
повного розрахунку. Вказаний вище лист
отриманий позивачкою 29.08.2013, про що
свідчить наявне в матеріалах справи
повідомлення про вручення поштового
повідомлення адресату. Саме ці
обставини стали підставою для
залишення позовної заяви без розгляду.

Відповідно до ч.1 ст.195 КАС України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги. Суд
апеляційної інстанції може вийти за
межі доводів апеляційної скарги в разі
встановлення під час апеляційного
провадження порушень, допущених судом
першої інстанції, які призвели до
неправильного вирішення справи.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги зазначає, що стаття 233 Кодексу
законів про працю України встановлює,
що строк на звернення до суду у справах
про звільнення починає перебіг з
моменту вручення копії наказу або
трудової книжки. Враховуючи той факт,
що вона була ознайомлена з наказом про
звільнення лише 18.09.2013, вважає, що нею не
пропущено строк на звернення до суду.

Переглядаючи правомірність висновків
суду першої інстанції, колегія суддів
виходить з такого:

Згідно ч.1 ст.5 КАС України
адміністративне судочинство
здійснюється відповідно до

Конституції України, цього Кодексу та
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України.

Частиною 7 статті 9 КАС України у разі
відсутності закону, що регулює
відповідні

правовідносини, суд застосовує
закон, що регулює подібні
правовідносини (аналогія закону), а за
відсутності такого закону суд виходить
із конституційних принципів і
загальних засад права (аналогія
права).

Положеннями частини 1 та статті 99 КАС
України передбачено, що
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

За загальним правилом, під час
вирішення справ щодо прийняття
громадян на публічну службу, її
проходження, звільнення з публічної
служби пріоритетними є норми
спеціальних законів. Трудове
законодавство підлягає застосуванню у
випадках, якщо нормами спеціальних
законів не врегульовано спірні
правовідносини або коли про це йдеться
у спеціальному законі.

Так, спеціальною нормою, що встановлює
строк для звернення до суду у справах
щодо прийняття громадян на публічну
службу, її проходження, звільнення з
публічної служби є частина 3 статті 99
КАС України. За приписами
вищеозначеної норми для даної
категорії справ встановлюється
місячний строк звернення до суду.

Враховуючи вищевикладені положення
процесуального Закону, колегія суддів
вважає, що посилання апелянта на
необхідність застосування до даних
правовідносин порядку обчислення
строків, передбачених ст.233 Кодексу
законів про працю України, не містять
правого підґрунтя, оскільки строки
звернення до суду, їх обчислення та
перебіг, врегульовані Главою 8 КАС
України.

Так, згідно ч.1 ст. 103 КАС України перебіг
процесуального строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

Строк звернення до суду обчислюється
за загальним правилом з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

При цьому «повинна» слід тлумачити як
неможливість незнання, припущення про
високу вірогідність дізнатися, а не
обов'язок особи дізнатися про
порушення своїх прав. Зокрема, особа
повинна була дізнатися про порушення
своїх прав, якщо: особа знала про
обставини прийняття рішення чи
вчинення дій і не було перешкод для
того, щоб дізнатися про те, яке рішення
прийняте або які дії вчинені; рішення
скероване на її адресу поштовим
повідомленням.

День, коли особа дізналася про
порушення свого права - це встановлений
доказами день, коли позивач дізнався
про рішення, дію чи бездіяльність,
внаслідок якої відбулося порушення їх
прав, свобод чи інтересів. Цим днем може
бути, зокрема, день надходження
поштового відправлення, в якому особі
надіслано рішення, яке вона оскаржує.

Як вбачається з матеріалів справи,
поштове відправлення з повідомленням
про можливість ознайомитись з Наказом
про звільнення та отримати трудову
книжку було отримано ОСОБА_3 29.08.2013,
однак суду з даним позовом вона
звернулась до суду лише 17.10.2013, тобто з
пропуском встановленого процесуальним
законодавством строку.

Крім того, як було встановлено судом
першої інстанції, з 31.08.2013 позивачка
службові обов'язки не виконувала,
заробітку плату не отримувала, що
додатково свідчить про те, що позивач
усвідомлювала про порушення її прав та
звільнення її від виконання обов'язків
головного державного
ревізора-інспектора відділу перевірок
платників податків Управління
податкового аудиту Державної
податкової інспекції у Голосіївському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві.

У відповідності до ч.1 ст.100 КАС України,
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд на підставі позовної заяви та
доданих до неї матеріалів не знайде
підстав для визнання причин пропуску
строку звернення до адміністративного
суду поважними, про що постановляється
ухвала.

Щодо посилання апелянта на перебування
її на лікарняному з 22.08.2013 по 30.08.2013
відповідно до листка непрацездатності
серії АВО №521731, суд апеляційної
інстанції зазначає, що дана обставина
не може бути поважною причиною
пропуску строку звернення до суду, з
огляду на таке:

Так, положеннями статей 56, 59 КАС України
передбачено, що сторона, а також третя
особа в адміністративній справі,
можуть брати участь в
адміністративному процесі особисто і
(або) через представника. Повноваження
на ведення справи в суді дає
представникові право на вчинення від
імені особи, яку він представляє, усіх
процесуальних дій, які може вчинити ця
особа. Отже, навіть, перебуваючи на
лікарняному, ОСОБА_3 могла
скористатися допомогою
кваліфікованого представника та/або
направити позовну заяву поштою, а тому
дана обставина не спростовує
можливість вчасно звернутися до суду з
відповідним позовом.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про те, що даний позов
подано із порушенням строку
встановленого частиною 3 статті 99
Кодексу адміністративного судочинства
України, а тому підлягає залишенню без
розгляду.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують.

Допущення судом першої інстанції
порушень норм процесуального права,
які б призвели до неправильного
вирішення питання, колегією суддів не
виявлено, а тому оскаржувана ухвала
суду, за приписами ст.200 КАС України,
залишається без змін.

Керуючись ст.ст. 100, 181, 199, 200, 205, 206, 211, 212,
254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без
задоволення, а ухвалу Окружного
адміністративного суду м. Києва від 21
листопада 2013 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складення
в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуюча:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено 15
квітня 2014 року.

Головуючий суддя
Желтобрюх І.Л.

Судді:
Мамчур Я.С

Шостак О.О.