Справа № 820/5187/14
Суддя: Спірідонов М.О.
Дата ухвалення: 2014-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний
вул. Мар'їнська, 18-Б-3 П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
№ 820/5187/14
Харківський окружний адміністративний
суд у складі
Головуючого судді Спірідонова М.О.
за участю секретаря судового засідання
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Харківського
окружного адміністративного суду
адміністративну справу за позовом
Приватної агрофірми "ВАТАЛ" до
Богодухівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Харківській
області про скасування податкового
повідомлення - рішення ,
Позивач, ПП "ВАТАЛ", звернувся до
Харківського окружного
адміністративного суду з позовом до
Богодухівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Харківській
області, в якому просить суд скасувати
податкове повідомлення - рішення
Богодухівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Харківській
Стягнути з Державного бюджету України
на користь Приватної агрофірми "ВАТАЛ"
487,20 грн. витрати по сплаті судового
В обґрунтування позову вказано, що
оскаржуване повідомлення - рішення
Богодухівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Харківській
області прийняте з порушенням норм
чинного законодавства, а тому підлягає
Представник позивача в судове
засідання з'явився, позовні вимоги
підтримав у повному обсязі, та просив
Представник відповідача в судове
засідання з'явився, щодо задоволення
позову заперечував у повному обсязі,
посилаючись на те, що фахівцями
Богодухівської ОДПІ при проведення
перевірки Приватної агрофірми "ВАТАЛ"
були виявлені порушення податкового
Судом встановлено, що Богодухівською
ОДПІ була проведена позапланова
невиїзна перевірка Приватної
агрофірми «ВАТАЛ» з питання
правомірності нарахування податкового
кредиту з податку на додану вартість по
взаємовідносинах з ТОВ
за період січень 2011року, травень 2011
року, листопад 2011 року, квітень 2012року,
За наслідками перевірки було складено
акт від 17.02.2014 р. № 64/220/30653974 яким було
встановлено порушення позивачем п.198.3,
п.198.6 ст.198, п.209.6, пп.209.15.1 п.209.15 ст. 209
Податкового Кодексу України завищено
податковий кредит з податку на додану
вартість на загальну суму 635 510 грн. (по
взаємовідносинам з ТОВ
На підставі вище зазначеного акту
перевірки керівником Богодухівською
ОДПІ Головного управління Міндоходів у
Харківській області (відповідачем)
було прийнято податкове
повідомлення-рішення від 04.03.2014 р. №
грошового зобов'язання на суму 978 096
(дев'ятсот сімдесят вісім тисяч
дев'яносто шість гривень 00 коп.), з яких:
- за основним платежем - 391238,00 ( тристо
дев'яносто одна тисяча двісті тридцять
вісім грн. 00 коп) та
- за штрафними санкціями - 586858,00 (
п'ятсот вісімдесят шість тисяч
вісімсот п'ятдесят вісім грн. 00 коп).
Суд зазначає, що підставами для вище
зазначених висновків викладених в акті
перевірки є податкова інформація за
результатами звірки ТОВ
«Держтранссервіс», яка свідчить про
порушення ним податкового
законодавства, а також не наданння до
перевірки довіреності на отримання
товару та доручення та
товаро-транспортних накладних та
подорожніх листів, а отже відповідачем
було зроблено висновок про
неможливість встановлення транспорту
яким проводилась доставка ТМЦ від ТОВ
«Держтранссервіс» на ПА «Ватал».
Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позов підлягає задоволенню.
Судом встановлено, що ПА «Ватал» є
платником податку на додану вартість
та користується спеціальним режимом
оподаткування діяльності у сфері,
сільського господарства має в
користуванні на правах оренди - 5,438 га
Також судом встановлено, що ПА «ВАТАЛ»
мав господарські відносини з ТОВ
«Держтранссервіс». Згідно договору
№26/01 від 26.01.2011р. ПА «Ватал» (Покупець)
прибував у ТОВ «Держтранссервіс»
засоби захисту рослин, насіння
кукурудзи та насіння соняшнику.
Суд зазначає, що факт отримання, оплати
та подальше використання у власній
господарській діяльності засобів
захисту рослин та насіння кукурудзи,
насіння соняшника отриманого від ТОВ
«Держтранссервіс» підтверджується
видатковими накладними , платіжними
дорученнями , податковими накладними
та актами про використання засобів
хімічного захисту рослин.(л.д.70-150)
Також судом встановлено, що ПА «Ватал»,
є кінцевим споживачем придбаних
товарів, та використано в своїй
господарській діяльності.
У відповідності до ст. 55
Господарського кодексу України
суб'єктами господарювання
визначаються учасники господарських
відносин, які здійснюють господарську
діяльність, реалізуючи господарську
компетенцію (сукупність господарських
прав та обов'язків), мають відокремлене
майно несуть відповідальність за
своїми зобов'язаннями в межах
цього майна, крім випадків,
передбачених законодавством.
3гідно зі ст. 58 Господарського
кодексу України суб'єкт господарювання
підлягає державній реєстрації як
юридична особа чи фізична
особа-підприємець у порядку,
визначеному Законом.
Відповідно до ст. 91 Цивільного кодексу
України юридична особа здатна мати
такі ж права та обов'язки (цивільну
правоздатність), як і фізична особа,
крім тих, які за своєю природою можуть
належати лише людині. Цивільна
правоздатність юридичної особи може
бути обмежена лише за рішенням суду.
Цивільна правоздатність юридичної
особи виникає з моменту її створення і
припиняється з дня внесення до єдиного
державного реєстру запису про її
У відповідності до ст. 92 Цивільного
кодексу України юридична особа набуває
цивільних обов'язків і здійснює їх
через свої органи, які діють відповідно
до установчих документів та Порядок
створення органів юридичної особи
встановлюється установчими
документами та законом.
Згідно приписів ст. 18 Закону України
«Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців»
визначено, якщо відомості, які
підлягають внесенню до Єдиного
державного реєстру, були внесені до
нього, то такі відомості вважаються
достовірними і можуть бути використані
в спорі третьою особою, доки до них не
внесено відповідних змін.
Відповідно ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу
України, правочин є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
Відповідно до статті 203 Цивільного
кодексу України, передбачено, що зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом. Правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог ,
які встановлені частинами 1-3, 5 та 6
статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.
В силу висновків Верховного Суду
України, вміщених в у п.6 Постанови N 3
"Про судову практику в справах про
визнання угод недійсними" до угод,
укладених з метою, суперечною
інтересам держави і суспільства,
зокрема, належать угоди, спрямовані на
приховування фізичними та юридичними
особами від оподаткування доходів,
тощо. Угода може бути визнана недійсною
лише з підстав та з наслідками,
передбаченими законом. Тому в кожному
конкретному випадку при визнанні угоди
недійсною суди повинні встановити
наявність тих обставин, з якими закон
пов'язує визнання угоди недійсною і
настання певних юридичних наслідків.
Суд зазначає, що зміст спірної угоди не
суперечить актам цивільного
законодавства. Судом не встановлено
фактів, які свідчили б про те, що зміст
договору не відповідав дійсним намірам
сторін і, що ці наміри спрямовані на
ухилення від сплати податків за
фінансово-господарськими результатами
виконання зазначених договорів також
вказаних доказів у відповідності до
вимог ст.. 71 КАС України не надано на
вимогу суду і відповідачем.
Відповідачем не надано доказів
наявності притягнення до кримінальної
відповідальності посадових осіб як
позивача так і ТОВ «Держтранссервіс»
за ухилення від сплати податків або
інші податкові правопорушення.
Суд зазначає , що доказів відсутності
повноважень у посадових осіб позивача
так і ТОВ «Держтранссервіс» на
підписання договору тощо в момент їх
укладання суду відповідачем не надано.
Що стосується посилання відповідача на
акт про неможливість проведення
перевірок ТОВ «Держтранссервіс», то
вказані посилання відповідача є
необґрунтованими оскільки у
відповідності до вимог ст.. 61
Конституції України юридична
відповідальність має індивідуальний
характер, а отже господарська
діяльність контрагенту позивача не
вказує на факт нікчемності укладених
між позивачем та ТОВ
«Держтранссервіс» правочину.
Ця позиція узгоджується із практикою
Європейського Суду з прав людини. Так, у
справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії"
(заява № 3991/03) Європейський Суд з прав
людини у своєму рішенні від 22 січня 2009
року зазначив, що платник податку не
повинен нести наслідків невиконання
постачальником його зобов'язань зі
сплати податку і в результаті
сплачувати ПДВ другий раз, а також
сплачувати пеню. На думку Суду, такі
вимоги стали надмірним тягарем для
платника податку, що порушило
справедливий баланс, який повинен
підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності.
Крім цього суд зазначає, що згідно п.83.1
ст. 83 Податкового кодексу України для
посадових осіб органів державної
податкової служби під час проведення
перевірок підставами для висновків є:
83.1.1. документи, визначені цим Кодексом;
83.1.2. податкова інформація; 83.1.3.
експертні висновки; 83.1.4. судові
рішення; 83.1.5. виключено; 83.1.6. інші
матеріали, отримані в порядку та у
спосіб, передбачені цим Кодексом або
іншими законами, контроль за
дотриманням яких покладений на органи
державної податкової служби.

Суд зазначає, що викладені в акті
судження відповідача в акті перевірки
не ґрунтуються на жодному з визначених
ст. 83 Податкового кодексу України
джерел.

Так, підприємство вважається створеним
з дня його державної реєстрації, ст. 6
Закону України «Про підприємства в
Україні». Ліквідація підприємства
вважається завершеною з моменту
виключення його з державного реєстру
України.

Відповідно до ст. 80 ЦК України
юридичною особою є організація,
створена і зареєстрована у
встановленому законом порядку.
Юридична особа наділяється цивільною
правоздатністю і дієздатністю, може
бути позивачем та відповідачем у суді.
Згідно ст. 91 ЦК України Цивільна
правоздатність юридичної особи
виникає з моменту її створення і
припиняється з дня внесення до єдиного
державного реєстру запису про її
припинення.

Суд зазначає, що на час укладення угод
між позивачем та ТОВ
«Держтранссервіс», так і на час
судового розгляду останні знаходяться
в єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців , а
також ТОВ «Держтранссервіс» є
платниками податку на додану вартість.

У відповідності до ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
мовлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність» №996, документом, що містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення є первинний
документ.

У статті 3 зазначеного Закону вказано,
що для підтвердження даних податкового
обліку можуть братися лише ті первинні
документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Згідно п. 198.3 ст. 198 ПКУ податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи з договірної вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до ст. 39 цього кодексу, та складається з
сум податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 ст. 193,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів з метою
їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до ст. 198 Податкового
кодексу України, право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх ввезенні на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України;

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та у разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Згідно п. 198.6 ПКУ не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
п.201.11 ст. 201 цього Кодексу).

В акті перевірки підтверджується те, що
при оформленні податкових накладних
було дотримано вимоги ст. 201
Податкового кодексу України, податкові
накладні відображено у відповідності в
вимогами п.201.6 у реєстрі отриманих та
виданих податкових накладних.

Виходячи з вище викладеного суд
приходить до висновку, що позивачем
правомірно сформовано податковий
кредит на підставі податкових
накладних отриманих від ТОВ
«Держтранссервіс», які оформлені
відповідно до діючих вимог без
будь-яких порушень.

Виходячи з вище викладеного суд
приходить до висновку, що податкове
повідомлення - рішення № від
04.03.2014 року винесено Богодухівською
об'єднаною державною податковою
інспекцією Головного управління
Міндоходів у Харківській області з
порушенням норм чинного законодавства
України.

Щодо посилання відповідача на
відсутність товарно-транспортної
накладної на зазначений вище товар, то
зазначене посилання суд вважає
необґрунтованим, оскільки відповідно
до п.44. 1 ПКУ, у переліку підтверджуючих
документів, встановлених цим пунктом,
для цілей оподаткування платники
податків зобов'язані вести облік
доходів, витрат та інших показників,
пов'язаних з визначенням об'єктів
оподаткування та/або податкових
зобов'язань, на підставі первинних
документів, регістрів бухгалтерського
обліку, фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством , на
підставі яких платник податків повинен
вести облік доходів, витрат та інших
показників, пов'язаних з визначенням
об'єктів нарахування податків або
податкових зобов'язань, ТТН - відсутні.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

У випадках, передбачених статтею 216
Цивільного кодексу України, платники
податків мають право вносити
відповідні зміни до податкової
звітності у порядку, визначеному
статтею 50 ПКУ.

Обов'язкова наявність ТТН передбачена
положенням ст.230 p.VI ПКУ, в інших
випадках наявність ТТН є обов'язковою
тільки при автомобільних перевезеннях,
це визначено нормами ст. 48 Закону
України «Про автомобільний транспорт»
№ 2344 від 05.04.2001р..

ТТН включена до переліку документів,
необхідних для використання при
перевезенні вантажів автомобільним
транспортом при внутрішньому
сполученні, як це передбачено
Постановою КМУ № 207 від 25.02.2009 р. « Про
затвердження Переліку документів,
необхідних для здійснення перевезення
вантажу автомобільним транспортом у
внутрішньому сполученні», однак,
тільки у випадку, коли водій юридичної
особи або ФОП здійснюють вантажні
автоперевезення на договірних умовах.

Суд зазначає, що транспортною
документацією підтверджується
операція з надання послуг з
перевезення вантажів, а не сам факт
придбання товару, тому за наявності
документів, що підтверджують фактичне
отримання товару і його використання у
власній господарській діяльності,
неподання такого документа, як
товарно-транспортна накладна, не може
бути єдиною підставою для невизнання
витрат з придбання
товарно-матеріальних цінностей.

Суд зазначає, що зазначена вище позиція
зазначена також в листі Міністерство
доходів і зборів України 19.09.2013 за №
11569/6/99-99-22-01-03-15/1128.

Судові витрати підлягають розподілу
відповідно до ст. 94 КАС України.

Керуючись ст.ст. 4, 7, 86, ч.1 ст.158, 160-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України Харківський окружний
адміністративний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Приватної
агрофірми "ВАТАЛ" до Богодухівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Харківській області про
скасування податкового повідомлення -
рішення - задовольнити у повному
обсязі.

Скасувати податкове повідомлення -
рішення Богодухівської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Харківській області № від 04.03.2014
року.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Приватної агрофірми "ВАТАЛ"
сплачений судовий збір
у розмірі 487,20 (чотириста вісімдесят сім
гривень двадцять копійок).

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Харківського
апеляційного адміністративного суду
через Харківський окружний
адміністративний суд шляхом подачі
апеляційної скарги в десятиденний
строк з дня її проголошення та з дня
отримання копії постанови, у разі
проголошення постанови суду, яка
містить вступну та резолютивну
частини, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні.

Якщо суб'єкта владних повноважень, у
випадках та порядку, передбаченому
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Повний текст постанови
виготовлено та підписано 28 квітня 2014
року

Суддя
Спірідонов М.О.