Справа № 810/2367/14
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2014-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без
розгляду

14 квітня 2014 року 810/2367/14

Суддя Київського окружного
адміністративного суду Панченко Н.Д.,
розглянувши матеріали
адміністративної справи за позовом
ОСОБА_1 до Держаної реєстраційної
служби України про поновлення на
роботі та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Київського
окружного адміністративного суду з
позовом до Держаної реєстраційної
служби України про поновлення позивача
на посаді начальника Реєстраційної
служби Білоцерківського
міськрайонного управління юстиції з
09.09.2013 та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу.

Згідно з частиною другою статті 107
Кодексу адміністративного судочинства
України суддя відкриває провадження в
адміністративній справі на підставі
позовної заяви, якщо відсутні підстави
для повернення позовної заяви,
залишення її без розгляду чи відмови у
відкритті провадження у справі.

Пунктом 5 частини першої статті 107
Кодексу адміністративного судочинства
України встановлено, що суддя після
одержання позовної заяви з'ясовує, чи
подано адміністративний позов у строк,
установлений законом (якщо
адміністративний позов подано з
пропущенням встановленого законом
строку звернення до суду, то чи
достатньо підстав для визнання причин
пропуску строку звернення до суду
поважними).

Вирішуючи питання про відкриття
провадження в адміністративній справі,
суд виходить з такого.

Інститут строків в
адміністративному процесі сприяє
досягненню юридичної визначеності у
публічно-правових відносинах, а також
стимулює суд і учасників
адміністративного процесу
добросовісно ставитися до виконання
своїх обов'язків.

Так, строки звернення до
адміністративного суду з
адміністративним позовом обмежують
час, протягом якого такі
правовідносини вважаються спірними;
після їх завершення, якщо ніхто не
звернувся до суду за вирішенням спору,
відносини стають стабільними.

В силу положень частини першої
статті 99 Кодексу адміністративного
судочинства України, адміністративний
позов може бути подано в межах строку
звернення до адміністративного суду,
встановленого цим Кодексом або іншими
законами.

Як вбачається з прохальної
частини позовної заяви, позивач
просить суд поновити його на роботі та
стягнути середній заробіток за час
вимушеного прогулу.

Відповідно до положень частини
третьої статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства
України, для звернення до суду у
справах щодо прийняття громадян на
публічну службу, її проходження,
звільнення з публічної служби
встановлюється місячний строк.

Строк в один місяць, у даній
категорії справ, визнано законодавцем
достатнім для того, щоб особа, яка
вважає, що її права, свободи чи інтереси
порушено, визначилася, чи буде вона
звертатися до суду із позовом щодо
захисту своїх прав, свобод чи
інтересів.

Разом з цим, положеннями статті 233
Кодексів закону про працю України
визначено, що працівник може
звернутися з заявою про вирішення
трудового спору безпосередньо до
районного, районного у місті, міського
чи міськрайонного суду в тримісячний
строк з дня, коли він дізнався або
повинен був дізнатися про порушення
свого права, а у справах про звільнення
- в місячний строк з дня вручення копії
наказу про звільнення або з дня видачі
трудової книжки.

Суд виходить з того, що дисциплінарна
відповідальність публічного службовця
є предметом адміністративного права, а
трудове законодавство, у цьому випадку,
застосовується субсидіарно.

За загальним правилом, під час
вирішення справ досліджуваної
категорії пріоритетними є норми
спеціальних законів. Трудове
законодавство підлягає застосуванню у
випадках, якщо нормами спеціальних
законів не врегульовано спірні
правовідносини або коли про це йдеться
у спеціальному законі.

У зв'язку з цим, суд звертає увагу на те,
що до спірних відносин у частині
початку перебігу строку на звернення
до суду слід застосовувати загальні
правові норми трудового законодавства,
оскільки Кодексом адміністративного
судочинства України чітко не
врегульовано зазначене питання.

Як вже було зазначено, відповідно до
положень статті 233 Кодексу законів про
працю України, працівник може
звернутися з заявою до суду у справах
про звільнення - в місячний строк з дня
вручення копії наказу про звільнення
або з дня видачі трудової книжки.

Отже, законодавець як загальне
визначив день, з якого слід обчислювати
строк звернення до суду з позовом про
захист права. Повторюючи загальне
правило про те, що строк для звернення
обчислюється з дня, коли працівник
дізнався, або мав дізнатися про
порушення його права, стаття 233 Кодексу
законів про працю України конкретизує
це правило стосовно випадку звільнення
працівника.

Таким чином, встановлення правила
обчислення строку з дня вручення копії
наказу про звільнення чи трудової
книжки законодавець лише
конкретизував загальне правило про
початок перебігу строку з якого
працівник дізнався про порушення його
суб'єктивних трудових прав.

У позовній заяві позивач
зазначає, що трудова книжка була йому
видана 15.10.2013, про що він поставив
підпис про її отримання в журналі
обліку трудових книжок форми № П-2ДС, а
копію наказу він отримав лише після
звернення його адвоката до Головного
управління юстиції у Київській
області.

А відтак, суд дійшов висновку, що
початок перебігу строку звернення
позивача до суду необхідно обчислювати
починаючи з 16.10.2013 (наступний день за
видачею позивачеві трудової книжки),
оскільки з цієї дати позивач
достеменно був обізнаний про
звільнення та про підставу звільнення,
а відтак і про порушення своїх прав.

Однак, з даною позовною заявою
позивач звернувся до Київського
окружного адміністративного суду лише
11.04.2014 (про що свідчить дата на штемпелі
вхідної кореспонденції на першому
аркуші позовної заяви), тобто із
порушенням місячного строку на
звернення до суду, визначеного
частиною третьою статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суд не приймає до уваги посилання
позивача, як на поважність причин
пропуску строку звернення до суду із
даним позовом, на те, що його не було
належним чином ознайомлено з наказом,
оскільки, як вбачається з аналізу
частини першої статті 233 Кодексу
законів про працю України, початок
перебігу строку звернення до суду у
справах про звільнення визначено
альтернативно - це день вручення копії
наказу про звільнення або з дня видачі
трудової книжки.

Суд також не приймає до уваги
посилання позивача, як на поважність
причин пропуску строку звернення до
суду із даним позовом на те, що
відповідь від Головного управління
юстиції у Київській області на запит
адвоката позивача мала формальний
характер та не надання позивачеві
документів, які він запитував,
унеможливило збір якісної доказової
бази про звільнення позивача, у зв'язку
з тим, що відповідно до частини другої
статті 106 Кодексу адміністративного
судочинства України, на підтвердження
обставин, якими обґрунтовуються
позовні вимоги, позивач надає докази, а
в разі неможливості - зазначає докази,
які не може самостійно надати, із
зазначенням причин неможливості
подання таких доказів.

Крім цього, відповідно до частини
другої статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Більш того, як вбачається з матеріалів
справи, ненадання на запит адвоката
запитуваних документів не слугувало
перешкодою для звернення позивача до
суду саме з даним позовом.

За результатами системного
аналізу приписів зазначеного
законодавства у взаємозв'язку із
обставинами даної справи, суд дійшов
висновку про те, що відсутність у
позивача певних документів за
наявності трудової книжки не заважало
йому реалізувати право на оскарження
наказу про звільнення до суду, у
встановлені законодавством строки.

Про необхідність перевірки судом
вимог Кодексу адміністративного
судочинства України щодо строків
звернення з адміністративним позовом,
дослідження наявності саме поважних
причин для їх поновлення зазначено й у
пунктах 13-14 Постанови Пленуму Вищого
адміністративного суду України від
06.03.2008 № 2 «Про практику застосування
адміністративними судами окремих
положень Кодексу адміністративного
судочинства України під час розгляду
адміністративних справ».

З огляду на зазначене, суд дійшов
висновку, що позивачем не надано
належних доказів, які б надавали суду
підстави обчислювати строк звернення
до суду від іншої дати ніж 16.09.2013 та
визнати причини пропуску строку
звернення до суду поважними.

Статтею 100 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено правові наслідки пропущення
строків звернення до
адміністративного суду. Так,
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд на підставі позовної заяви та
доданих до неї матеріалів не знайде
підстав для визнання причин пропуску
строку звернення до адміністративного
суду поважними, про що постановляється
ухвала (частина перша статті 100 Кодексу
адміністративного судочинства
України).

В силу положень частини другої
статті 100 Кодексу адміністративного
судочинства України, позовна заява
може бути залишена без розгляду на
стадії вирішення питання про відкриття
провадження в адміністративній справі
без проведення судового засідання.

Суд вважає за необхідне
повідомити позивача, що залишення
адміністративного позову без розгляду
на даній стадії не позбавляє його права
на повторне звернення до
адміністративного суду після усунення
підстав, з яких позовна заява була
залишена без розгляду, зокрема, шляхом
подання заяви про поновлення
пропущеного строку на звернення до
суду та надання відповідних доказів на
підтвердження поважності причин
такого пропуску.

З огляду на зазначене та беручи до
уваги те, що жодних належних та
допустимих доказів, які б надавали суду
підстави обчислювати цей строк від
іншої дати ніж з 16.09.2013 та визнати
причини пропуску строку звернення до
суду поважними матеріали справи не
містять; беручи до уваги, що
адміністративний позов подано
позивачем з порушенням місячного
строку на звернення до суду; суд не
вбачає підстав для поновлення такого
строку саме з наведених обставин,
керуючись статтею 7 Закону України від
08.07.2011 № 3674-VI «Про судовий збір»,
статтями 99, 100, 160, 165 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 до Держаної
реєстраційної служби України про
поновлення на роботі та стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу,- залишити без розгляду.

2. Повернути з Державного бюджету
України на користь ОСОБА_1 судовий збір
у сумі 75 (сімдесят п'ять) грн. 00 коп.,
згідно квитанції № ПП88167 від 11.04.2014.

3. Копію ухвали разом із позовною заявою
та доданими до неї матеріалами, -
надіслати позивачу.

Ухвала набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги ухвала, якщо її не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Суддя
Панченко Н.Д.