Справа № 2а-0770/2626/12
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2014-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

22 квітня 2014 року м. Київ
В/800/1667/14

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого:
Штульман І.В., суддів:
Кочана В.М., Ліпського Д.В., Лиски Т.О.,
Мойсюка М.І., -

перевіривши заяву ОСОБА_6 про перегляд
Верховним Судом України ухвали Вищого
адміністративного суду України від 24
січня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_6 до Закарпатського обласного
управління лісового та мисливського
господарства про визнання
протиправним та скасування наказу,
поновлення на посаді і стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу,-

в с т а н о в и в :

У серпні 2012 року ОСОБА_6 звернулась в
суд з позовом до Закарпатського
обласного управління лісового та
мисливського господарства про
визнання протиправним і скасування
наказу від 8 травня 2012 року №25-к,
поновлення на посаді провідного
спеціаліста відділу бухгалтерського
обліку та звітності, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу.

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 4 жовтня 2012
року, залишеною без змін ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 28 лютого 2013
року, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 24 січня 2014 року касаційну
скаргу ОСОБА_6 залишено без
задоволення, а рішення судів
попередніх інстанцій - без змін,
виходячи з того, що при звільненні
позивача відповідачем не було допущено
порушень вимог чинного трудового
законодавства, оскільки посада
провідного спеціаліста відділу
бухгалтерського обліку та звітності,
яку вона займала до звільнення, була
скорочена, про майбутнє звільнення із
займаної посади за пунктом 1 статті 40
Кодексу законів про працю України її
було попереджено, а від переведення на
іншу роботу з урахуванням професії та
спеціальності за місцем її проживання,
запропоновану відповідачем, позивач
відмовилась. Інших посад, які можна
було б їй запропонувати відповідно до
її кваліфікації не було.

У заяві про перегляд Верховним Судом
України ухвали Вищого
адміністративного суду України від 24
січня 2014 року ОСОБА_6 посилається на
неоднакове застосування Вищим
адміністративним судом України, як
судом касаційної інстанції, одних і тих
самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень.

Зокрема, заявник посилається на ухвалу
Вищого адміністративного суду України
від 20 грудня 2012 року у справі
№К/9991/62438/12, якою залишено без змін
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій про часткове задоволення
позовних вимог щодо скасування наказу
Державної митної служби України про
звільнення, поновлення позивача на
посаді начальника відділу митного
оформлення Київської регіональної
митниці та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу.
Суд касаційної інстанції виходив з
того, що відповідачем не вчинено
достатніх дій по наданню позивачеві
можливості переведення на іншу роботу,
передбачених частиною 2 статті 40
Кодексу законів про працю України, з
урахуванням 45 вакантних посад у
Київській регіональній митниці. Крім
того, відповідач не надав доказів та не
довів, що позивач відмовився від
переведення на іншу роботу.

До того ж, заявник посилається на
ухвалу Вищого адміністративного суду
України від 12 червня 2012 року (К/9991/26946/11),
якою також залишені без змін рішення
судів попередніх інстанцій про
задоволення позову щодо визнання
протиправним наказу про звільнення та
поновлення позивача на посаді. Суд
виходив з того, що з моменту
попередження позивача про наступне
звільнення до дня звільнення його з
посади на Ягодинській митниці були
наявні інші вакантні посади, які не
були запропоновані позивачеві. При
цьому, доказів неможливості перевести
позивача за його згодою на будь-яку
іншу наявну на митниці вакантну посаду,
відповідачем надано не було.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 6 березня 2012 року (К/9991/23461/11),
на яку посилається ОСОБА_6, як на
підтвердження неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, справа по суті не
вирішувалась, а була направлена на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Слід зазначити, що направлення справи
на новий розгляд виключає можливість
формулювання судом касаційної
інстанції остаточної правової позиції
у справі, оскільки застосування норм
матеріального права можливе лише на
підставі повного та всебічного
встановлення обставин справи.
Водночас, неповне встановлення
обставин справи виключає можливість
ствердження того факту, що матеріальні
норми були по-різному застосовані саме
в подібних відносинах, оскільки зміст
цих відносин у такому разі не є
остаточно встановленим.

Згідно ст.237 Кодексу
адміністративного судочинства України
заява про перегляд судових рішень в
адміністративних справах може бути
подана виключно з мотивів:

1) неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах;

2) встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Ухвалення різних за змістом судових
рішень має місце в разі, коли суд (суди)
касаційної інстанції у розгляді двох
чи більше справ за тотожних предмета
спору, підстав позову та за аналогічних
обставин і однакового
матеріально-правового регулювання
спірних правовідносин дійшов (дійшли)
протилежних висновків щодо заявлених
позовних вимог. Подібними є
правовідносини, які мають тотожний
суб'єктний склад, об'єкт та предмет
правового регулювання, а також умови
застосування правових норм (зокрема,
часу, місця, підстав виникнення,
припинення та зміни відповідних
правовідносин).

Дослідивши матеріали заяви ОСОБА_6,
вивчивши ухвалу Вищого
адміністративного суду України від 24
січня 2014 року, щодо якої подана заява,
та судові рішення, на які посилається
заявник, порівнявши їх, колегія суддів
не вбачає неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах.

За таких обставин, колегія суддів не
знаходить підстав для допуску до
провадження Верховного Суду України
справи за вищезазначеним позовом, - для
перегляду ухвали Вищого
адміністративного суду України від 24
січня 2014 року.

Керуючись статтями 236-240 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

у х в а л и в :

Відмовити в допуску до провадження
Верховного Суду України справи за
позовом ОСОБА_6 до Закарпатського
обласного управління лісового та
мисливського господарства про
визнання протиправним та скасування
наказу, поновлення на посаді і
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, - для перегляду
ухвали Вищого адміністративного суду
України від 24 січня 2014 року.

Копію ухвали разом із копією заяви та
доданими до неї матеріалами повернути
особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Штульман І.В.

Судді:
Кочан В.М.

Ліпський Д.В.

Лиска Т.О.

Мойсюк М.І.