Справа № 242/239/14-а
Суддя: Блохін А. А.
Дата ухвалення: 2014-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Черков В.Г.
Суддя-доповідач - Блохін А. А.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2014 року
справа №242/239/14-а
приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд в складі колегії
суддів: судді-доповідача Блохіна А.А.,
суддів Міронової Г.М., Юрко І.В.,
розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління праці та соціального
захисту населення Селидівської
міської ради на постанову
Селидівського міського суду Донецької
області від 4 березня 2014 року у справі №
242/239/14-а за позовом ОСОБА_2 до Управління
праці та соціального захисту населення
Селидівської міської ради про визнання
дій неправомірними та зобов'язання
вчинити певні дії, -

В С Т А Н
О В И В:

29 січня 2014 року позивач ОСОБА_2
звернулась до суду з позовом до
Управління праці та соціального
захисту населення Селидівської
міської ради про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
певні дії,

Постановою Селидівського міського
суду Донецької області від 4 березня 2014
року позов задоволено. Визнано дії
відповідача неправомірними та
зобов'язано відповідача здійснити
нарахування та виплату позивачу
недоплаченої суми допомоги по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку у розмірі
встановленого законом прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років за
період з 01.08.2013 року, з урахуванням
фактично виплачених сум.

Відповідач, не погодившись з
постановою суду першої інстанції,
подав апеляційну скаргу, в якій просив
постанову суду першої інстанції
скасувати та прийняти нову постанову,
якою відмовити у задоволені позовних
вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що
відповідач діяв на підставі Постанови
Кабінету Міністрів України від 27.12.2001
року № 1751 «Про затвердження Порядку
призначення і виплати державної
допомоги сім'ям з дітьми», а тому дії
відповідача не можливо вважати такими,
що суперечать законодавству.

Сторони в судове засідання суду
апеляційної інстанції не з'явились, про
дату, час та місце розгляду справи
повідомлені належним чином. За
приписами п.2 ч.1 ст.197 КАС України
розгляд справи колегією суддів
здійснюється в письмовому
провадженні.

Вивчивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів,
здійснюючи апеляційний перегляд
справи в межах апеляційної скарги,
дійшла висновку, що останню необхідно
залишити без задоволення, а рішення
суду першої інстанції залишити без
змін з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції
встановлено, що позивач є матір'ю
ОСОБА_3, народженого ІНФОРМАЦІЯ_1, що
підтверджено свідоцтвом про
народження (арк. справи 8).

Позивач у зв`язку з народженням дитини
перебуває на обліку відповідача та
отримує допомогу по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку у
розмірі 130 грн., як незастрахована особа
(арк. справи 10). Відповідачем допомога
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку позивачу була
нарахована та виплачена відповідно до
Постанови Кабінету Міністрів України
від 27.12.2001 року № 1751 «Про затвердження
Порядку призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми».

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідач неправомірно виплачував
позивачу допомогу по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку у розмірі 130 грн.

Розглядаючи справу в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що висновки суду першої
інстанції про задоволення позову
зроблені на підставі всебічно
досліджених доказів, обставинам справи
дана правильна правова оцінка, а при
прийнятті рішення вірно застосовані
норми матеріального та процесуального
права.

До 1 січня 2008 року - дати набрання
чинності Законом України від 28 грудня
2007 N 107-VI «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» (далі -
Закон N 107-VI) - правовідносини щодо
виплати допомоги регулювалися Законом
N 2811-XII, дія якого поширювалася на осіб,
не застрахованих в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування (стаття 13) та
Законом N 2240-III, який поширював свою дію
на застрахованих у зазначеній системі
осіб. Розмір допомоги також визначався
цими законами. Зокрема, статтею 43
Закону N 2240-III було передбачено, що
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Пунктами 23, 25 розділу II Закону N 107-VI були
внесені відповідні зміни до Закону N
2811-XII та Закону N 2240-III. Зокрема, змінами
до статті 13 Закону N 2811-XII його дію
поширено на застрахованих осіб, а із
Закону N 2240-III було виключено статті 40 -
44.

Конституційний Суд України Рішенням
від 22 травня 2008 року N 10-рп/2008 визнав
неконституційними низку положень
Закону N 107-VI, в тому числі й пункт 25
розділу II Закону N 107-VI щодо виключення
статей 40 - 44 Закону N 2240-III.

Пунктом 2 розділу III Закону N 107-VI було
передбачено, що розділ II цього Закону
діє до 31 грудня 2008 року.

Таким чином, з часу проголошення
Рішення N 10-рп/2008 Конституційним Судом
України відновили свою дію
вищезазначені положення Закону N 2240-III,
а з 1 січня 2009 року - статті 13, 15 Закону N
2811-XII.

Статтею 46 Закону України від 26 грудня
2008 N 835-VI «Про Державний бюджет України
на 2009 рік» та статтею 45 Закону України
від 27 квітня 2010 року N 2154-VI «Про
Державний бюджет України на 2010 рік»
(далі - Закон N 2154-VI) передбачено, що у 2009,
2010 роках допомога при народженні
дитини та по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
відповідно до Закону N 2240-III
призначається і здійснюється в
розмірах і порядку, визначених
Кабінетом Міністрів України.

Порядок призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми був
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України 27 грудня 2001 року N 1751
саме на виконання Закону N 2811-XII (пункт 1).
Новий акт уряду на виконання статті 46
Закону № 835 та статті 45 Закону N 2154-VI не
приймався.

Розміри і порядок виплати допомоги
відповідно до Закону N 2240-III на
виконання статті 46 Закону № 835 та
статті 45 Закону N 2154-VI Кабінетом
Міністрів України не визначалися.

В подальшому, ані Законом України «Про
Державний бюджет на 2012 рік», ані
Законом України «Про Державний бюджет
на 2013 рік», ані іншими законами не
встановлювався інший розмір допомоги,
ніж в Законах №2811-ХІІ та №2240-ІІІ.

Оскільки у цій справі спір виник щодо
виплати допомоги з 01.08.2013 року особі,
яка не застрахована у системі
соціального загальнообов'язкового
державного соціального страхування, то
за таких обставин колегія суддів
дійшла висновку, що відносини щодо
виплати допомоги такій особі у
зазначеному періоді регулюються
нормами спеціального Закону (яким є
Закон N 2811-XII), відповідно до статті 15
якого допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається у розмірі встановленого
законом прожиткового мінімуму для
дітей віком до 6 років.

Таким чином, відповідач, виплачуючи
позивачу допомогу по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку в розмірі, встановленому
Постановою Кабінету Міністрів України
від 27.12.2001 року № 1751 «Про затвердження
Порядку призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми»,
діяв неправомірно та з порушенням
вимог законодавства.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та задовольнив позов
з дотриманням норм матеріального та
процесуального права, що в свою чергу, є
підставою для залишення рішення суду
першої інстанції без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 24, 195, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Селидівської міської ради залишити без
задоволення.

Постанову Селидівського міського суду
Донецької області від 4 березня 2014 року
у справі № 242/239/14-а за позовом ОСОБА_2 до
Управління праці та соціального
захисту населення Селидівської
міської ради про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
певні дії залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за
наслідками апеляційного перегляду
набирає законної сили через п'ять днів
після направлення її копії особам, які
беруть участь у справі та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом 20 днів після
набрання законної сили.

Колегія суддів
А.А. Блохін

Г.М.
Міронова

І.В. Юрко