Справа № 810/752/14-а
Суддя: Брагіна О.Є.
Дата ухвалення: 2014-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2014 року
Справа №810/752/14-а

Суддя Київського окружного
адміністративного суду Брагіна О.Є.,

при секретарі судового засідання -
Луценко К.Ю.;

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1
(довіреність від 14.03.2014 р. №986);

представника відповідача-Борисова І.І.
(довіреність від 20.01.2014 р. №54/10-06010),

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу:

за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2

до Броварської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управлння Міндоходів у
Київській області

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення,

в с
т а н о в и в:

до Київського окружного
адміністративного суду з позовом
звернулась фізична особа-підприємець
ОСОБА_2 з вимогами до Броварської
об?єднаної державної податкової
інспекції ГУ Міндоходів у Київській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення № від 04.10.2013
р., яким до позивача за порушення п.12 ст.3
Закону України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» було застосовано
штрафні (фінансові) санкції у розмірі 9
492,00 грн.

Суб'єкт господарювання - фізична особа-
підприємець просить скасувати
податкове повідомлення-рішення ОДПІ
про застосування штрафних (фінансових)
санкцій, оскільки вважає, що порушення
Закону «Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» він не вчиняв.

Ухвалою Київського окружного
адміністративного суду від 27.02.2014 р.
було відкрито провадження у справі,
справу призначено до судового
розгляду.

Представник позивача заявлені вимоги
підтримав та просив позов
задовольнити, вказавши, що позивачем не
було допущено порушення про яке
вказано в акті перевірки. Зазначив, що
п.12 ст.3 вищезгаданого Закону
передбачає альтернативну форму обліку
товарних запасів, а саме не визначає
імперативного припису щодо обов?язку
ведення обліку за місцем їх реалізації,
тому висновки акту перевірки є хибними,
а відтак і прийняте на їх підставі
податкове повідомлення-рішення
протиправним.

Представник відповідача проти
задоволення позову заперечував,
пояснивши, що позивачем було допущено
порушення у зв?язку з чим накладено
штраф, тому вважає дії податкового
органу правомірними, а рішення
законним.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши представлені ними
докази та надавши їм відповідної
правової оцінки, суд приходить до
висновку про необхідність відмови в
задоволенні позову, з огляду на таке:

відповідно до направлення №1590 від
24.09.2013 р. посадовими особами
Броварської ОДПІ була проведена
фактична перевірка ФОП ОСОБА_2
(ресторану позивача за адресою
АДРЕСА_1). За результатами вказаної
перевірки складено акт № 0683/1000/22/НОМЕР_1
від 24.09.2013 р.

В ході перевірки встановлено, що за
місцем перевірки проводилась
реалізація товарів, які не були
обліковані в встановленому порядку за
місцем їх реалізації та зберігання, а
також перевіряючим не представлено
книгу обліку доходів і витрат позивача,
накладні, товарно-транспортні накладні
на товари, що реалізовувались, чи
будь-які інші документи, що свідчать
про рух товарів за місцем реалізації та
зберігання.

На підставі акту перевірки Броварською
ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області
прийняте податкове
повідомлення-рішення № від 04.10.2013
р., яким до позивача застосовані
штрафні санкції в розмірі 9 492,00 грн., за
порушення п.12 ст. 3 Закону України №№
265/95-ВР.

Відповідно до пп.20.1.4 п. 20.1 ст.20
Податкового Кодексу України (далі- ПКУ)
податкові органи мають право проводити
перевірки платників податків (крім
Національного банку України) в порядку,
встановленому цим Кодексом.

Згідно з п. 75.1 ст. 75 ПКУ органи державної
податкової служби мають право
проводити камеральні, документальні
(планові або позапланові; виїзні або
невиїзні) та фактичні перевірки.
Положеннями пп. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 ПКУ
визначено, що фактичною вважається
перевірка, що здійснюється за місцем
фактичного провадження платником
податків діяльності, розташування
господарських або інших об'єктів права
власності такого платника. Така
перевірка здійснюється органом
державної податкової служби щодо
дотримання норм законодавства з питань
регулювання обігу готівки, порядку
здійснення платниками податків
розрахункових операцій, ведення
касових операцій, наявності ліцензій,
патентів, свідоцтв, у тому числі про
виробництво та обіг підакцизних
товарів, дотримання роботодавцем
законодавства щодо укладення
трудового договору, оформлення
трудових відносин з працівниками
(найманими особами).

Відповідно до п. 80.1 ст. 80 ПКУ фактична
перевірка здійснюється без
попередження платника податків (особи).

Фактична перевірка може проводитися на
підставі рішення керівника органу
податкової служби, оформленого
наказом, копія якого вручається
платнику податків або його
уповноваженому представнику, або
особам, які фактично проводять
розрахункові операції під розписку до
початку проведення такої перевірки та
за наявності, зокрема, отримання в
установленому законодавством порядку
інформації про порушення вимог
законодавства в частині виробництва,
обліку, зберігання та транспортування
спирту, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів та цільового
використання спирту платниками
податків, а також здійснення функцій,
визначених законодавством у сфері
виробництва і обігу спирту,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів, що визначено пп. 80.2.5 п.80.2 ст.80
ПК.

Як вбачається з позовної заяви
підстави проведення перевірки
позивачем не оспорюються, проте він
висловлює незгоду із висновком акту
перевірки та прийнятим на його
підставі податковим
повідомленням-рішенням №.

Із змісту викладених у акті перевірки
обставин встановлено, що перевіряючими
було виявлено факт відсутності обліку
товарних запасів на складах та /або за
місцем їх реалізації та здійснення
продажу товарів, які не відображені в
такому обліку.

В запереченні на акт перевірки позивач
зазначає, що 26.09.2013 р. до Броварської
ОДПІ ним були надані всі перевинні
документи (копії видаткових накладних
та фіскальних чеків), що підтверджують
придбання алкогольних напоїв, тим
самим вважає він підтвердив походження
товару та його облік.

На переконання щодо зазначеної
обставини ФОП ОСОБА_2 надав лише
ксерокопію першої сторінки звернення
до податкового органу. При цьому, друга
сторінка, з переліком додатку до листа
про надання податковому органу
документів первинного бухгалтерського
обліку та звітності, в матеріалах
справи відсутня та позивачем не надана.
Такі докази не були представлені і у
судовому засіданні.

Проте, представник позивача на
підтвердження наявності таких
документів та здійснення обліку
доходів та витрат надав лише копії
договорів №02/01-2014 про послуги з подачі
та ведення обліку ТОВ «Максима-Аудит»
та копію наказу ФОП ОСОБА_2 про місце
проведення бухгалтерського обліку, а
саме за адресою: АДРЕСА_2.

В поясненнях до акту перевірки від
24.09.2013 р., наданого власноручно
позивачем зазначається, що облік
товару здійснюється за накладними та у
книзі обліку доходів та витрат. Вказані
документи ведуться та зберігаються в
бухгалтерській фірмі ТОВ
«Максима-Аудит» за адресою: м.Бровари,
вул. Кірова, 9, офіс 23.

Відповідно до матеріалів справи
предметом позову є визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення, яким
до позивача за порушення п. 12 ст. 3 ст. 6
Закону України № 265/95-ВР застосовано
штрафні (фінансові) санкції у розмірі
9492,00 грн. Оскаржуване рішення прийнято
на підставі акта фактичної перевірки
від 24.09.2013 р.

В акті перевірки перевіряючими
зазначено про виявлення факту продажу
товару, який не облікований у
встановленому законодавством порядку
за місцем його реалізації і зберігання,
а саме: відсутні накладні на товар,
товаро-транспортні накладні,фіскальні
чеки. На момент проведення перевірки
відсутня книга обліку доходів і витрат,
що є порушенням п. 12 ст.3, ст. 6 Закону
України "Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг" №265/95-ВР.

Відповідно до п. 12 ст. 3 Закону України
№265/95-ВР суб'єкти господарювання, які
здійснюють розрахункові операції в
готівковій та/або в безготівковій
формі (із застосуванням платіжних
карток, платіжних чеків, жетонів тощо)
при продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані вести
у порядку, встановленому
законодавством, облік товарних запасів
на складах та/або за місцем їх
реалізації, здійснювати продаж лише
тих товарів, які відображені в такому
обліку, за винятком продажу товарів
особами, які відповідно до
законодавства оподатковуються за
правилами, що не передбачають ведення
обліку обсягів реалізованих товарів
(наданих послуг).

Згідно зі ст. 6 Закону № 265/95-ВР облік
товарних запасів фізичною особою -
підприємцем ведеться у порядку,
визначеному чинним законодавством, а
юридичною особою (її філією,
відділенням, іншим відокремленим
підрозділом) - у порядку, визначеному
відповідним національним положенням
(стандартом) бухгалтерського обліку.
Облік ведеться з урахуванням
особливостей, встановлених для
суб'єктів малого підприємництва.
Обов'язок із ведення обліку товарних
запасів не застосовується до осіб, які
відповідно до законодавства
оподатковуються за правилами, що не
передбачають ведення обліку придбаних
або проданих товарів.

Нормами ст. 20 Закону № 265/95-ВР визначено,
що до суб'єктів господарювання, що
здійснюють реалізацію товарів, які не
обліковані у встановленому порядку,
застосовується фінансова санкція у
розмірі подвійної вартості
необлікованих товарів, які не
обліковані за місцем реалізації та
зберігання, за цінами реалізації, але
не менше десяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян.

Таким чином, висновок про відсутність
обліку товарів за місцем реалізації
податковий орган обґрунтовує
відсутністю на момент перевірки у
позивача обліку доходів і витрат
накладних, товарних накладних,
товаро-транспортних накладних на
товар, який реалізовується позивачем.
Під час розгляду справи у суді
представник позивача пояснив, що облік
товарних запасів позивачем ведеться,
але не за місцем реалізації товара, а в
іншому місці, у ТОВ «Максима-Аудит».
Позивач вказує два варіанта адреси:
перший у власних поясненнях - АДРЕСА_3;
другий у копії наказу №01/12 від 01.09.2013 р.
про місце та порядок проведення
бухгалтерського обліку (наказ
додається)- АДРЕСА_2.

У судовому засіданні документів
первинного бухгалтерського обліку, які
підтверджують облік реалізованого
товару, незалежно від місця його
реалізації суду не надано. Однак,
представник позивача на підтвердження
ведення такого обліку представив два
договори про послуги з подачі
звітності та ведення бухгалтерського
обліку з ТОВ «Максима-Аудит», в яких
адреса виконавця послуг- ТОВ
«Максима-Аудит» зазначена як м.Бровари,
вул. Гагаріна,26.

Таким чином, суду не були представлені
докази обліку товарів, які реалізуться
позивачем в належному йому закладі-
ресторані за адресою АДРЕСА_1.

Відповідно п. 12 ст. 3 Закону №265 суб'єкту
господарювання надана можливість
обирати, де йому проводити облік
товарів: або за місцем реалізації, або
за місцем зберігання. При проведенні
обліку за місцем реалізації, закон не
забороняє використовувати ці
документи за межами місця торгівлі чи
зберігання за певних обставин.

Проте, закон зобов?язує проводити облік
таких документів в установленому
порядку, що у судовому засіданні
доведено не було.

Суд враховує, що Законом України від
16.07.1999 року №996-XIV "Про бухгалтерський
облік і фінансову звітність в Україні"
передбачено обов'язковість ведення
бухгалтерського обліку (зокрема,
товарних запасів). Облік товарних
запасів фізичною особою-підприємцем
ведеться у порядку, визначеному чинним
законодавством. Обов'язок із ведення
обліку товарних запасів не
застосовується до осіб, які відповідно
до законодавства оподатковуються за
правилами, що не передбачають ведення
обліку придбаних або проданих товарів
(ст. 6 Закону №265). Позиваем не
представлено доказів на підтвердження
того, що він відноситься до кола осіб,
на яких такий обов?язок не
розповсюджується.

Як уже зазначалось ст.6 ЗУ "Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» передбачено, що облік товарних
запасів фізичною особою - підприємцем
ведеться у порядку, визначеному чинним
законодавством, а юридичною особою (її
філією, відділенням, іншим
відокремленим підрозділом) - у порядку,
визначеному відповідним національним
положенням (стандартом)
бухгалтерського обліку. Облік ведеться
з урахуванням особливостей,
встановлених для суб'єктів малого
підприємництва.

Відповідно до п.177.10 ст.177 ПКУ визначено,
що фізичні особи - підприємці
зобов'язані вести Книгу обліку доходів
і витрат та мати підтверджуючі
документи щодо походження товару.
Фізичні особи - підприємці
застосовують реєстратори
розрахункових операцій відповідно до
Закону України "Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг".

Форму Книги обліку доходів і витрат та
порядок її ведення затверджено наказом
ДПА України від 24.12.10 №1025 "Про
затвердження форми Книги обліку
доходів і витрат, яку ведуть фізичні
особи - підприємці, крім осіб, що обрали
спрощену систему оподаткування, і
фізичні особи, які провадять незалежну
професійну діяльність, та Порядку її
ведення". При цьому сума нереалізованих
товарних запасів, сировини, матеріалів
тощо на початок та на кінець звітного
податкового періоду (року), яка
виводиться в грошовій формі, виходячи
із ціни їх придбання відображається у
графах 2 та 11 вищезазначеної Книги.

Таким чином, фізичні особи-підприємці,
що перебувають на загальній системі
оподаткування, не звільняються від
ведення обліку товарів та товарних
запасів в сумарному виразі у Книзі
обліку доходів та витрат на підставі
первинних документів та через РРО.
Згідно із ст. 20 Закону до суб'єктів
господарювання, що здійснюють
реалізацію товарів, які не обліковані
за місцем реалізації та зберігання у
встановленому порядку, застосовується
фінансова санкція у розмірі подвійної
вартості необлікованих товарів за
цінами реалізації, але не менше десяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян.

При цьому згідно із ст. 164-1 Кодексу
України про адміністративне
правопорушення неведення обліку або
неналежне ведення обліку доходів та
витрат суб'єктами господарювання, для
яких законами України встановлено
обов'язкову форму обліку, тягне за
собою попередження або накладення
штрафу у розмірі від трьох до восьми
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян. Дії, передбачені частиною
першою цієї статті, вчинені особою, яку
протягом року було піддано
адміністративному стягненню за те ж
порушення, - тягнуть за собою
накладення штрафу у розмірі від п'яти
до восьми неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян.

Враховуючи вищевикладене, у разі якщо
перевіркою фізичної особи - підприємця,
який перебуває на загальній системі
оподаткування, встановлюється
порушення щодо порядку обліку товару
та товарних запасів, то до такого
суб'єкта господарювання
застосовуються фінансові санкції.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94,
159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

У задоволенні адміністративного
позову,-відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Брагіна О.Є.

Дата виготовлення і підписання повного
тексту постанови - 01 квітня 2014 р.