Справа № 807/2143/13-а
Суддя: Рейті С.І.
Дата ухвалення: 2014-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2014 рокум. Ужгород№ 807/2143/13-а

Закарпатський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Рейті С. І.

при секретарі судового засідання -
Шмідзен І.Ю.

за участю представників

позивача: адвокат ОСОБА_1

відповідача 1: не з'явився

відповідача 2: Голош Н.К. (довіреність
від 31.12.2013 року № 03.1/1-06-40/5209)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_3 до Державної
податкової інспекції у Тячівському
районі Головного управління
Міндоходів у Закарпатській області,
Чопської митниці Міндоходів про
визнання протиправними дій Чопської
митниці Міндоходів щодо проведення
перевірки та висновків щодо порушення
податкового та митного законодавства,
скасування податкових повідомлень
Чопської митниці Міндоходів від 18
січня 2013 року за №№ 20, 21 та податкової
вимоги Державної податкової інспекції
у Тячівському районі Головного
управління Міндоходів у Закарпатській
області від 18 липня 2013 року за № 795,
стягнення моральної шкоди у сумі 11500,00
грн. та витрат на правову допомогу у
сумі 3600,00 грн., -

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до ч. 3 ст. 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
в судовому засіданні 9 квітня 2014 року
проголошено вступну та резолютивну
частини Постанови. Постанова в повному
обсязі складена 18 квітня 2014 року.

ОСОБА_3 (далі - позивач, ОСОБА_3.), в особі
представника за довіреністю ОСОБА_1,
звернувся до Закарпатського окружного
адміністративного суду з позовною
заявою (а.с. 3 - 6) до Державної податкової
інспекції у Тячівському районі
Закарпатської області ДПС, Чопської
митниці Державної митної служби
України, якою просить: визнати
протиправними дії Чопської митниці
щодо проведення відносно позивача
перевірки, висновки якої містяться в
акті невиїзної документальної
перевірки від 14.12.2011 року за №
18/11/305000000/; визнати незаконними
(необґрунтованими) висновки щодо
порушення позивачем податкового та
митного законодавства; скасувати як
незаконні податкові повідомлення від
18.01.2012 року № 20 на суму 6168,03 грн., від
18.07.2012 року № 21 на суму 1233,60 грн.,
податкову вимогу від 18.07.2012 року № 795 на
суму 25905,72 грн. та стягнути на користь
позивача завдану моральну шкоду у
розмірі 11500,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що
винесені відносно позивача Чопською
митницею податкові
повідомлення-рішення від 18 січня 2012
року за №№ 20, 21, та податкова вимога від
18.07.2012 року за № 795, що прийняті на
основі результатів невиїзної
документальної перевірки від 14 грудня
2011 року - є необґрунтованими,
протиправними та такими, що підлягають
скасуванню. Як підставу нарахування
податкового боргу за оскаржуваними
вимогами (повідомленнями) Чопська
митниця вважає невизначеність країни
походження товару, що на їх думку
підтверджується актом невиїзної
документальної перевірки
№18/11/305000000/ від 14.12.2011 року, однак
висновки вказаного акту суперечать
положенням ч. 3 ст. 284 та ч. 3 ст. 285
Митного кодексу України, відповідно до
яких товари, походження яких
достовірно не встановлено,
випускаються митним органом за умови
сплати мита за повними ставками. А
тому, на думку позивача, сам факт сплати
позивачем митних платежів відповідно
до митного законодавства України та
випуск товару митним органом, свідчить
про добросовісне дотримання ним усіх
вимог митного законодавства.

17.03.2014 року представником позивача до
суду подано клопотання (лист від 17.03.2014
року за № ЗР № АБВП 13-05/23-21, а.с.226),
згідно якого позивач просить стягнути
з відповідачів понесені ним судові
витрати на правову допомогу в сумі 3600,00
грн.

В судовому засіданні представник
позивача уточнені (збільшені) позовні
вимоги підтримав з підстав, наведених у
позовній заяві, просить позов
задовольнити, визнавши протиправними
дії Чопської митниці Міндоходів щодо
проведення перевірки та висновків
щодо порушення податкового та митного
законодавства, визнати протиправними
та скасувати податкові повідомлення -
рішення Чопської митниці Міндоходів
від 18 січня 2012 року за №№ 20, 21 та
податкову вимогу Державної податкової
інспекції у Тячівському районі
Головного управління Міндоходів у
Закарпатській області від 18 липня 2012
року за № 795, а також стягнути моральну
шкоду у сумі 11500,00 грн. та витрати на
правову допомогу у сумі 3600,00 грн.

Ухвалою суду від 07 жовтня 2013 року
(протокольно, журнал судового
засідання від 07.10.2013 року, а.с.125-126)
замінено Державну податкову інспекцію
у Тячівському районі Закарпатської
області ДПС на її правонаступника -
Державну податкову інспекцію у
Тячівському районі Головного
управління Міндоходів у Закарпатській
області (далі - відповідач 1, ДПІ у
Тячівському районі).

Відповідач 1 надав суду заперечення на
позов (лист ДПІ у Тячівському районі
від 08.07.2013 року за № 13/10-005, а.с.90-91), де
зазначає, що ДПІ у Тячівському районі
не є належним відповідачем у справі,
оскільки, оскаржувані податкові
повідомлення-рішення винесені
Чопською митницею, що на думку
відповідача, порушує правила
юрисдикції адміністративних судів. По
суті позовних вимог, просить відмовити
у задоволенні позову, посилаючись на
те, що органами стягнення є виключно
органи державної податкової служби, та
на виконання приписів Податкового
кодексу України, Чопською митницею
направлено до ДПІ у Тячівському районі
подання про здійснення заходів з
погашення податкового боргу ОСОБА_3 від
06.02.2012 року за №№ 5,6 та від 11.04.2012 року за
№№ 33,34 на загальну суму 7401,63 грн. Таким
чином, позивачу правомірно вручено
податкову вимогу ДПІ у Тячівському
районі від 18.07.2012 року за № 795 на
узгоджену суму податкового боргу у
розмірі 7401,63 грн., що підтверджено
заявою ОСОБА_3 від 09.11.2012 року № 7510/10. В
той же час, зазначає, що податкова
вимога від 18.07.2012 року № 795 на суму 25905,72
грн. позивачу не вручалась та помилково
надана інспекцією до матеріалів
адміністративної справи № 807/1355/13-а (за
позовом ДПІ у Тячівському районі до
ОСОБА_3 третя особа на стороні позивача
- Чопська митниця, про стягнення
податкового боргу у розмірі 7401,63 грн.).
Крім того, безпідставною вважає вимогу
позивача про стягнення моральної шкоди
у розмірі 11500 грн., адже не доведено та
не підтверджено жодними доказами
завдання будь-якої шкоди діями
відповідачів, а також, відшкодування
такої є предметом розгляду цивільного
судочинства.

В судове засідання представник
відповідача 1 не з'явився, про причини
неявки суд не повідомив, хоча належним
чином був повідомлений по дату, час та
місце розгляду адміністративної
справи, та у відповідності до ч. 4 ст. 128
КАС України - розгляд справи проведено
за відсутності представника
відповідача 1 на підставі наявних в
матеріалах справи письмових доказів.

Ухвалою суду від 26 вересня 2013 року
(протокольно, журнал судового
засідання від 26.09.2013 року, а.с.109-110)
замінено Чопську митницю Державної
митної служби України на її
правонаступника - Чопську митницю
Міндоходів (далі - відповідач 2, Чопська
митниця Міндоходів).

Відповідач 2 надав суду заперечення на
позов (лист Чопської митниці від 01.07.2013
року, а.с.39-45), згідно якого позов не
визнав та просить суд відмовити в
задоволенні позову, посилаючись на
наступне: дії митного органу щодо
проведення перевірки та визначення
податкових зобов'язань є правомірними,
оскільки такі передбачені положеннями
Митного та Податкового кодексів
України (зокрема, ст.ст. 4, 336, 351 МК
України та ст. ст. 41, 54, 102 ПК України), в
зв'язку з наявністю ознак, що свідчать
про порушення вимог антидемпінгового
законодавства та за результатами
проведення перевірки позивачеві
визначено податкове зобов'язання в
сумі 5921,30 грн., в т.ч., по
антидемпінгованому миту - 4934,42 грн., ПДВ
- 986,88 грн., з товару, що ввезений на митну
територію України. За результатами
перевірки встановлено, що під час
митного оформлення ввезеного товару
позивачем не надано сертифікат про
країну походження товару, що призвело
до порушення вимог п.3 ст. 282 Митного
кодексу України та Порядку визначення
країни походження товару, що
переміщується через митний кордон
України та невиконання даної вимоги
спричинило заниження податкового
зобов'язання на суму 5921,30 грн., в т.ч.,
антидемпінгове мито (135,45 %) - 4934,42 грн.,
різниця по ПДВ - 986,88 грн., в зв'язку з чим
як дії щодо проведення перевірки, так і
податкові повідомлення - рішення є
правомірними та відсутні підстави для
задоволення позову.

В судовому засіданні представник
відповідача позов не визнала та
просить суд відмовити в задоволенні
позову в повному обсязі з мотивів, що
викладені в запереченні проти позову
Чопської митниці.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд приходить
до висновку про часткове задоволення
адміністративного позову, виходячи з
наступного:

Як встановлено в судовому засіданні та
підтверджено матеріалами справи,
зокрема, митною декларацією (МД-1) серії
КА № 0105034 від 20.12.2010 року, ОСОБА_3 ввезено
на митну територію України через пункт
пропуску "Ужгород" товар: холодильник
комбінований з окремими зовнішніми
дверима, новий, торгівельної марки FRAMTID,
модель FCF245/126 за кодом , вартістю
8700,00 czk, вагою 66 кг. Сума сплачених
митних платежів за МД-1 серія КА № 0105034
від 20.12.2010 року складає 1602,92 грн., в т.ч.,
мито (120 вид платежу) - 728,60 грн., ПДВ (128
вид платежу) - 874,32 грн.

На підставі наказу Чопської митниці
від 14.04.2011 року за № 550 (а.с.47-48) про
проведення невиїзних документальних
перевірок та службової записки відділу
контролю митної вартості та
класифікації товарів від 28.03.2011 року №
03/23-632-ЕП, проведено перевірку, зокрема,
ОСОБА_3, який ввіз на митну територію
України товар за кодом УКТЗЕД 8418 згідно
з Уніфікованою митною квитанцією форми
МД-1 серія КА № 0105034 (акт Чопської
митниці від 14.12.2011 року за №
18/11/305000000/, а.с.53-59) та якою
встановлено, що при митному оформленні
товару порушено антидемпінгове
законодавство, тобто не застосовано
заходів відповідно до рішення
Міжвідомчої комісії від 04.02.2008 року №
АД-171/200/143-46 Про застосування остаточних
антидемпінгових заходів щодо імпорту в
Україну побутової та морозильної
техніки походженням з Китайської
Народної Республіки та Турецької
Республіки. Громадянином ОСОБА_3 при
здійсненні митного оформлення товару
не надано сертифікат про країну його
походження, що призвело до порушення
вимог п.3 ст. 282 Митного кодексу України
та Порядку визначення країни
походження товару, що переміщується
через митний кордон України, що
спричинило заниження податкового
зобов'язання на суму 5921,30 грн., в т.ч. -
антидемпінгове мито (135,45 %) - 4934,42 грн.,
різниця по ПДВ - 986,88 грн.

На підставі акту від 14.12.2011 року за №
18/11/305000000/, 18 січня 2012 року Чопською
митницею прийнято податкові
повідомлення - рішення за № 20 (а.с.15, про
визначення податкового зобов'язання по
антидемпінговому миту у розмірі 6168,03
грн.(основний платіж - 4934,42 грн., штрафні
санкції - 1233,61 грн.) та за № 21 (а.с.15, про
визначення податкового зобов'язання по
податку на додану вартість 1233,60
грн.(основний платіж - 986,88 грн., штрафні
санкції - 246,72 грн.).

З метою вжиття заходів з погашення
податкового боргу ОСОБА_3, Чопською
митницею направлено до ДПІ у
Тячівському районі подання від 06.02.2012
року за №№ 5,6 та подання від 11.04.2012 року
за №№ 33,34. У відповідності до пп.59.2 ст. 59
Податкового кодексу України, ДПІ у
Тячівському районі відповідачу
вручено податкову вимогу від 18.07.2012
року № 795 на загальну суму 7401,63 грн.

Податкові повідомлення - рішення
Чопської митниці та податкова вимога
ДПІ у Тячівському районі в
адміністративному порядку не
оскаржені та ОСОБА_3 звернувся до
Закарпатського окружного
адміністративного суду з позовом про
визнання протиправними дій Чопської
митниці щодо проведення відносно
позивача перевірки, висновки якої
містяться в акті невиїзної
документальної перевірки від 14.12.2011
року за № 18/11/305000000/; визнати
незаконними (необґрунтованими)
висновки щодо порушення позивачем
податкового та митного законодавства;
скасувати як незаконні податкові
повідомлення від 18.01.2012 року № 20 на суму
6168,03 грн., від 18.07.2012 року № 21 на суму 1233,60
грн., податкову вимогу від 18.07.2012 року №
795 на суму 25905,72 грн. та стягнути на
користь позивача завдану моральну
шкоду у розмірі 11500,00 грн. та витрати на
правову допомогу в сумі 3600,00 грн. в
судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень. Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони,
зокрема, на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до п.1.1 ст. 1 Податкового
кодексу України від 2 грудня 2010 року №
2755 - VI (діючий та в редакції станом на
час проведення перевірки та прийняття
оскаржених рішень, далі - ПК України), ПК
України регулює відносини, що
виникають у сфері справляння податків
і зборів, зокрема, визначає вичерпний
перелік податків та зборів, що
справляються в Україні, та порядок їх
адміністрування, платників податків та
зборів, їх права та обов'язки,
компетенцію контролюючих органів,
повноваження і обов'язки їх посадових
осіб під час здійснення податкового
контролю, а також відповідальність за
порушення податкового законодавства.

Підпунктом 41.1.2 п.41.1 ст. 41 ПК України
встановлено, що митні органи є
контролюючими органами щодо мита,
акцизного збору, податку на додану
вартість, інших податків, які
відповідно до податкового
законодавства справляються у разі
ввезення (пересиланні) товарів і
предметів на митну територію України
або територію спеціальної митної зони
або вивезення (пересиланні) товарів і
предметів з митної території України
або території спеціальної митної зони.

Спільним наказом ДПА України та
Держмитслужби України від 16.03.2001 року
за № 109/188 затверджено Порядок
здійснення митними органами контролю
за сплатою платниками податків податку
на додану вартість та акцизного збору,
які справляються при ввезенні
(пересиланні) товарів та інших
предметів на митну територію України,
та згідно п. 2.1 цього Порядку - контроль
за своєчасністю, достовірністю,
повнотою визначення податкових
зобов'язань та за сплатою платниками
податків, які справляються при
ввезенні (пересиланні) товарів на митну
територію України, здійснюється
митними органами.

Відносини з приводу здійснення митними
органами митного контролю товарів, що
переміщуються через митний кордон
України, регулюються положеннями
Митного кодексу України від 13.03.2012 №
4495-VI (що набрав чинності з 01.06.2012 року, в
редакції станом на час виникнення
спірних правовідносин, далі - МК
України).

Згідно п. 4 ч. 5 ст. 54 МК України, митний
орган з метою здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів має право проводити в
порядку, визначеному статтями 345 - 354
цього Кодексу, перевірки правильності
визначення митної вартості товарів
після їх випуску

Пунктом 3 ч. 3 ст. 345 МК України
встановлено, що митні органи мають
право здійснювати митний контроль
шляхом проведення документальних
виїзних (планових або позапланових) та
документальних невиїзних перевірок
дотримання законодавства України з
питань державної митної справи, в тому
числі, щодо правильності класифікації
згідно з УКТ ЗЕД товарів, щодо яких
проведено митне оформлення.

Документальна невиїзна перевірка
проводиться у разі, в тому числі,
виявлення ознак, що свідчать про
можливе порушення законодавства
України з питань державної митної
справи, за результатами аналізу
електронних копій митних декларацій,
інформації, що стосується товарів,
митне оформлення яких завершено,
отриманої від суб'єктів
зовнішньоекономічної діяльності та
виробників таких товарів, з висновків
акредитованих відповідно до
законодавства експертів (п.1 ч. 2 ст. 351 МК
України) та документальна невиїзна
перевірка проводиться на підставі
наказу митного органу (ч. 3 цієї статті).

Оформлення результатів перевірки
регулюється положеннями ст. 354 МК
України та згідно ч. 1 цієї статті - у
разі встановлення під час перевірки
порушень складається акт.

Виходячи з наведеного, здійсненням
митним органом контролю митної
вартості товарів незалежно від часу їх
митного оформлення (з врахуванням
строків проведення перевірок,
встановлених ПК України), можливість
проведення документальних невиїзних
перевірок та складення актів перевірок
(чи довідок за відсутності виявлених
порушень) - відповідає вимогам
законодавства, тобто, як проведення
перевірки, так і складення акту за
результатами проведення такої вчинено
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачений
законодавством, яким регулюються митні
та податкові правовідносини, в зв'язку
з чим в задоволенні вимог позовної
заяви щодо визнання протиправними дій
Чопської митниці щодо проведення
перевірки та складення акту про
результати її проведення - слід
відмовити.

Стосовно вимоги позовної заяви щодо
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень - рішень
Чопської митниці від 18.01.2012 року за №№
20 та 21, суд приходить до висновку про
відмову у задоволенні позову в цій
частині, виходячи з наступного:

Згідно з п. 35 ст. 1 Митного кодексу
України України від 11 липня 2002 року №
92-IV (втратив чинність з 01.06.2012 року,
чинного та в редакції станом на час
виникнення спірних правовідносин, далі
- МК України) пропуск товарів і
транспортних засобів через митний
кордон України - дозвіл митного органу
на переміщення товарів і транспортних
засобів через митний кордон України з
урахуванням заявленої мети такого
переміщення після проведення митних
процедур.

У п. 19 ст. 1 МК України наведено
визначення терміна "митні процедури"
-це операції, пов'язані із здійсненням
митного контролю за переміщенням
товарів і транспортних засобів через
митний кордон України, митного
оформлення цих товарів і транспортних
засобів, а також із справлянням
передбачених законом податків і
зборів.

Відповідно до статті 188 Митного кодексу
України імпорт - митний режим,
відповідно до якого товари ввозяться
на митну територію України для
вільного обігу без обмеження строку їх
перебування на цій території та можуть
використовуватися без будь-яких митних
обмежень.

Згідно ст. 69 МК України, митному
контролю підлягають усі товари і
транспортні засоби, що переміщуються
через митний кордон України.

Як встановлено в судовому засіданні та
підтверджено матеріалами справи,
зокрема, митною декларацією (МД-1) серії
КА № 0105034 від 20.12.2010 року, ОСОБА_3 ввезено
на митну територію України через пункт
порпуску "Ужгород" товар: холодильник
комбінований з окремими зовнішніми
дверима, новий, торгівельної марки FRAMTID,
модель FCF245/126 за кодом , вартістю
8700,00 czk, вагою 66 кг. Сума сплачених
митних платежів за МД-1 серія КА № 0105034
від 20.12.2010 року складає 1602,92 грн., в т.ч.,
мито (120 вид платежу) - 728,60 грн., ПДВ (128
вид платежу) - 874,32 грн. В пакеті
документів митного оформлення товару
за МД-1 серії КА № 0105034 від 20.12.2010 року
були наявні наступні товаро-супровідні
документи: митна декларація
громадянина ОСОБА_3 від 20.12.2010 р.; Акт про
проведення митного огляду товарів від
20.12.2010р. № 305060002/2010/17; запит до ВКМВтаКТ
від 20.12.2010р. № 93 щодо вирішення спірного
питання правильності визначення
митної вартості; ксерокопія першої
сторінки паспорта ОСОБА_3 № НОМЕР_4;
ксерокопія пакувального листа до
холодильника торговельної марки FRAMTID
модель FCF 245/126. Разом з тим, при митному
оформленні товару порушено
антидемпінгове законодавство, а саме -
не застосовано заходів відповідно до
рішення Міжвідомчої комісії від 04
лютого 2008 року № АД-171/2008/143-46 "Про
застосування остаточних
антидемпінгових заходів щодо імпорту в
Україну побутової та морозильної
техніки походженням з Китайської
Народної Республіки та Турецької
Республіки", оскільки товари, які
ввезені позивачем згідно з МД-1 серія КА
№ 0105034 від 20 грудня 2010 р.,
класифікуються згідно вимог УКТЗЕД в
товарній підкатегорії - . При
цьому, при декларуванні товару позивач
не надав інформації (сертифікату) про
країну його походження, що призвело до
порушення ним вимог п. 3 ст.282 МКУ та
Порядку визначення країни походження
товару, що переміщується через митний
кордон України, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 12 грудня 2002 р. №1864 (чинної на момент
виникнення спірних правовідносин)
(надалі -Постанова КМУ № 1864). Із
врахуванням того, що в пакеті
документів з митного оформлення товару
згідно із Уніфікованою митною
квитанцією МД-1 серія КА № 0105034 від 20
грудня 2010 р. був відсутній належним
чином оформлений сертифікат про
походження товару, така країна
визнається невідомою. Товари, країна
походження яких невідома,
пропускаються митним органом з метою
їх переміщення через митний кордон
України за умови сплати мита за повними
ставками. При цьому антидемпінгове
мито повинно сплачуватися незалежно
від сплати ввізного мита.

Статтею 7 Закону України "Про порядок
ввезення (пересилання) в Україну,
митного оформлення й оподаткування
особистих речей, товарів та
транспортних засобів, що ввозяться
(пересилаються) громадянами на митну
територію України" від 19.09.2001 року № 2681-
III (далі - Закон № 2681) передбачено митне
оформлення й оподаткування єдиного
неподільного товару, що ввозиться
(пересилається) в Україну, а саме - митне
оформлення єдиного неподільного
товару, митна вартість якого перевищує
200 євро та вага перевищує 50 кг., що
ввозиться (пересилається) громадянином
у супроводжуваному,
несупроводжуваному багажі, надходить
на адресу громадянина у міжнародному
поштовому відправленні, здійснюється
за умови його письмового декларування
шляхом заповнення митної декларації,
передбаченої для громадян, та після
сплати громадянином або уповноваженою
на те особою ввізного мита в розмірі 20
відсотків від митної вартості такого
предмета, податку на додану вартість та
у передбачених законодавством України
випадках акцизного та інших зборів.

Письмове декларування - це форма
декларування, яка передбачає
повідомлення власником-громадянином у
письмовій формі всіх необхідних даних,
що стосуються кількісних, якісних та
вартісних характеристик предметів, які
переміщуються такою особою через
митний кордон України, шляхом
заповнення митної декларації
встановленої форми (ст.1 Закону № 2681).

Позивач, шляхом заповнення митної
декларації від 20.10.2010 р. не надавав
інформації та документів щодо країни
походження задекларованих ним товарів.
Водночас, зазначена інформація та
документи, які б підтверджували країну
походження зазначеного товару, в
даному випадку митного оформлення мали
бути подані в обов'язковому порядку
згідно вимог Закону України "Про Єдиний
митний тариф" від 05.02.1992 року № 2097-ХП,
статтею 8 якого визначено, що ввізне
мито нараховується на товари та інші
предмети при їх ввезенні на митну
територію України. Ввізне мито є
диференційованим та застосовується в
залежності від країни походження
товару. Крім того, відповідно до вимог
статті 11 даного Закону, з метою захисту
економічних інтересів України,
українських виробників та у випадках,
передбачених законами України, у разі
ввезення на митну територію України і
вивезення за межі цієї території
окремих товарів можуть
застосовуватися особливі види мита:
справляння спеціального,
антидемпінгового, компенсаційного
мита.

Згідно ст. 28 Закону України "Про захист
національного товаровиробника від
демпінгового імпорту" від 22.12.1998 року №
330-XIV (далі - Закон № 330) антидемпінгове
мито (попереднє або остаточне) - це
особливий вид мита, що справляється у
разі ввезення на митну територію
країни імпорту товару, який є об'єктом
застосування антидемпінгових заходів
(попередніх або остаточних). Відповідно
до вимог ст. 28 Закону № 330 зазначене
мито сплачується незалежно від сплати
інших податків і зборів (обов'язкових
платежів), у тому числі мита, які, як
правило, справляються при ввезенні на
митну територію країни імпорту певних
товарів.

Відповідно до ст. 276 МК України, країна
походження товару визначається з метою
застосування тарифних та нетарифних
заходів регулювання ввезення товару на
митну територію України та вивезення
товару з цієї території, а також
забезпечення обліку товарів у
статистиці зовнішньої торгівлі. Разом
з тим, згідно ч.4 ст. 283 МК України, у разі
виникнення сумнівів з приводу
достовірності сертифіката чи
відомостей, що в ньому містяться,
включаючи відомості про країну
походження товару, митний орган може
звернутися до органу, що видав
сертифікат, або до компетентних
організацій країни, зазначеної як
країна походження товару, з проханням
про надання додаткових відомостей.

У відповідності до ч.5 ст.283 МК України,
товар не вважається таким, що походить
з відповідної країни, доти, доки митні
органи у випадках, встановлених цим
Кодексом, не одержать належним чином
оформлений сертифікат про походження
товару або затребувані ними додаткові
відомості. При цьому, ч.3 ст.284 МК України
встановлено, що товари, походження яких
достовірно не встановлено,
випускаються митним органом за умови
сплати мита за повними ставками.

Міністерство юстиції України листом
від 20.10.2005 № 20-36-270 на адресу
Держмитслужби України повідомило, що
подання сертифіката про походження
товару є обов'язковим, зокрема, в разі
ввезення на митну територію України
товарів, щодо яких застосовуються
заходи регулювання
зовнішньоекономічної діяльності. При
цьому до заходів регулювання
зовнішньоекономічної діяльності
відносяться економічні заходи
оперативного регулювання, які
здійснюються Міжвідомчою комісією з
міжнародної торгівлі. Відповідно до ч.2
ст. 284 МК України, неподання належним
чином оформленого сертифіката чи
відомостей про походження товару не є
підставою для відмови у митному
оформленні та випуску товару з метою
його переміщення через митний кордон
України. Згідно ч.2 ст.282 МК України у
разі ввезення товару на митну
територію України сертифікат про
походження товару подається
обов'язково, в тому числі, на товари,
ввезення яких з відповідної країни
регулюється кількісними обмеженнями
(квотами) чи іншими заходами
регулювання зовнішньоекономічної
діяльності. В свою чергу, до заходів
регулювання зовнішньоекономічної
діяльності відносяться, зокрема,
заходи оперативного регулювання, що
здійснюються Міжвідомчою комісією з
міжнародної торгівлі.

Листом Міністерства економіки України
від 08.07.2011 року № 4403-25/120 направленого
Держмитслужбі України (а.с.66), вказано
на необхідність обкладання
антидемпінговим митом імпортованих в
україну товарів, відповідно до
прийнятих Міжвідомчою комісією з
міжнародної торгівлі рішень про
застосування антидемпінгових заходів.

Статтею 9 Закону України "Про
зовнішньоекономічну діяльність" від
16.04.1991 року № 959-XII до органів державного
регулювання зовнішньоекономічної
діяльності віднесено Міжвідомча
комісія з міжнародної торгівлі, яка
здійснює оперативне державне
регулювання зовнішньоекономічної
діяльності в Україні відповідно до
законодавства України і приймає
рішення про порушення і проведення
антидемпінгових, антисубсидиційних
або спеціальних розслідувань та
застосування відповідно
антидемпінгових, компенсаційних або
спеціальних заходів. Повноваження
Міжвідомчої комісії з міжнародної
торгівлі у сфері застосування
антидемпінгових заходів (включаючи
умови застосування і термін
застосування таких заходів, перелік
товарів та виробників таких товарів, що
визначається рішенням Комісії)
регламентовано Законом № 330.

Виходячи з положень п.5 ст.283 МК України
(товар не вважається таким, що походить
з відповідної країни, доти, доки митні
органи у випадках, встановлених МКУ, не
одержать належним чином оформлений
сертифікат про походження товару або
затребувані ними додаткові відомості),
а також п.7 Постанови КМУ № 1864 (за
відсутності належним чином
оформленого сертифіката чи додаткових
відомостей про походження товару або у
разі неможливості достовірно
визначити країну походження товару
така країна визнається невідомою)
країна походження товару, ввезеного
позивачем є невідомою і відповідно
такий товар підлягав пропуску митним
органом з метою його переміщення через
митний кордон України за умови сплати
мита за повними ставками. При цьому,
антидемпінгове мито повинно
сплачуватись незалежно від сплати
ввізного мита.

Виходячи з вищевикладеного, для
визначення конкретного виробника та
країни походження товарів, які ввіз на
митну територію України позивач,
подання сертифікату про походження
товару, було обов'язковим.

На підставі наведених норм, у зв'язку із
тим, що в пакеті документів з митного
оформлення товару згідно із
Уніфікованою митною квитанцією МД-1
відсутній належним чином оформлений
сертифікат про походження товару, така
країна визнається невідомою, а відтак,
пропуск такого товару на митну
територію України мав бути здійснений
після сплати антидемпінгового мита у
повному розмірі -135,45%.

При цьому судом відхиляються доводи
представника позивача щодо не
правомірності обкладення
антидемпінговим митом на підставі
того, що країною - виробником
ввезеного холодильника є Польша,
оскільки надана в судове засідання
фотокопія етикетки (де зазначено, що
виробником товару є Польша) не є в силу
вимог ст.70 КАС України належним та
допустимим доказом, оскільки належними
доказом відповідно до вимог МК України
в даному випадку є виключно сертифікат
про походження товару.

Виходячи з наведеного, вимоги позову
ОСОБА_3 до Чопської митниці щодо
визнання неправомірними дій по
проведенню перевірки та висновків
щодо порушення податкового та митного
законодавства, скасування податкових
повідомлень Чопської митниці
Міндоходів від 18 січня 2013 року за №№ 20,
21 - є безпідставними, не відповідають
встановленим в судовому засіданні
обставинам справи, що підтверджуються
дослідженими в судовому засіданні
належними та допустимими доказами,
суперечать вимогам законодавства, в
зв'язку з чим не підлягають до
задоволення.

Стосовно вимог позову щодо скасування
податкової вимоги ДПІ у Тячівському
районі від 18 липня 2013 року за № 795, суд
констатує наступне:

Як встановлено в судовому засіданні та
підтверджується матеріалами
адміністративної справи, зокрема,
листом ДПІ у Тячівському районі від
08.07.2013 року за № 13/10-005 (а.с.90-91), ДПІ у
Тячівському районі направлено ОСОБА_3
податкову вимогу від 18.07.2012 року на суму
боргу 25905,72 грн. (а.с.17) та ДПІ у
Тячівському районі направлено ОСОБА_3
податкову вимогу від 18.07.2012 року на суму
боргу 7401,63 грн. (а.с.92), при цьому, згідно
наданих письмових пояснень
відповідача 1 - податкова вимога від
18.07.2012 року на суму боргу 25905,72 грн.
надана ДПІ у Тячівському районі
помилково.

Відповідно до п. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК
України податковий борг - сума
узгодженого грошового зобов'язання (з
урахуванням штрафних санкцій за їх
наявності), але не сплаченого платником
податків у встановлений цим Кодексом
строк, а також пеня, нарахована на суму
такого грошового зобов'язання.

Статтею 59 ПК України встановлено, що у
разі коли платник податків не сплачує
узгодженої суми грошового зобов'язання
в установлені законодавством строки,
орган державної податкової служби
надсилає (вручає) йому податкову вимогу
в порядку, визначеному для надсилання
(вручення) податкового
повідомлення-рішення.

Наказом Державної податкової
адміністрації України від 24 грудня 2010
року за № 1037 затверджено Порядок
направлення органами державної
податкової служби податкових вимог
платникам податків (втратив чинність
30.11.2012 року згідно наказу Мінфіну
України від 24.10.2012 року за № 1113, діючий
та в редакції станом на час виникнення
спірних правовідносин, далі - Порядок
1037), згідно п.1.2 якого - цей Порядок
визначає порядок формування,
надсилання, вручення та відкликання
податкових вимог органами державної
податкової служби.

Згідно пп. "б" п. 3.1 Порядку 1037, податкові
вимоги формуються на підставі
розрахунку розміру податкового боргу,
зазначеного у поданні інших
контролюючих органів про здійснення
заходів з погашення податкового боргу,
яке надіслано таким контролюючим
органом до відповідного органу
державної податкової служби.

Податкова вимога, окрім загальних
реквізитів, повинна містити розмір
податкового боргу (п.3.3. Порядку 1037) та
сума податкового боргу в податковій
вимозі проставляється у гривнях з
двома десятковими знаками (п.3.4 цього
Порядку).

Ні наведеним Порядком 1037, ні іншими
нормативно - правовими актами, яким
регулюються податкові правовідносини,
не передбачено "помилкового" прийняття
та направлення податкових вимог та
розділом VI Порядку 1037 встановлюється
порядок відкликання податкових вимог
(в тому числі, у разі - самостійного
погашення суми податкового боргу;
прийняття контролюючим органом
рішення про скасування податкової
вимоги; надходження до платника
податків податкової вимоги, яка
містить зменшену контролюючим органом
або судом суму податкового боргу,
визначену в раніше направленій
податковій вимозі; набрання законної
сили рішенням суду, яким скасовано суму
податкового боргу, визначену у
податковій вимозі) та рішення про
відкликання невірно сформованої
податкової вимоги (шляхом прийняття
рішення про скасування податкової
вимоги в зв'язку з невідповідністю
суми стягнення за податковою вимогою
сумі податкового боргу проданець В.В.)
ДПІ у Тячівському районі не приймалось

Таким чином суд констатує, що ДПІ у
Тячівському районі прийнято стосовно
ОСОБА_3 дві податкові вимоги з одним
номером та однією датою прийняття
таких, однак, з різними сумами
податкового боргу, при цьому, податкове
законодавство не містить положення
щодо "помилковості" податкової вимоги
та податкова вимога не відкликалась у
порядку, встановленому діючим на час
виникнення спірних правовідносин
наказом ДПА України від 24 грудня 2010
року за № 1037, відтак, податкова вимога
ДПІ у Тячівському районі від 18.07.2012 року
за № 795 суперечить положенням діючого
на час її прийняття податкового
законодавства, в зв'язку з чим підлягає
визнанню протиправною та скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.
Відповідачем 2 доведено правомірність
дій по проведенню перевірки та
висновків перевірки щодо порушення
податкового та митного законодавства,
доведено правомірність прийнятих
Чопською митницею податкових
повідомлень від 18 січня 2013 року за №№
20, 21, при цьому, відповідачем 2 не
доведено правомірність податкової
вимоги ДПІ у Тячівському районі від 18
липня 2012 року за № 795, в зв'язку з чим
позов підлягає до часткового
задоволення та слід визнати
протиправною та скасувати податкову
вимогу ДПІ у Тячівському районі від
18.07.2012 року за № 795, відмовивши в
задоволенні інших позовних вимог.

При цьому суд відмовляє також в
задоволенні вимог позовної заяви про
відшкодування завданої моральної
шкоди у сумі 11500,00 грн., виходячи з
наступного: відповідно до п. 3 постанови
Пленуму Верховного Суду України "Про
судову практику у справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди" від 31.03.1995 року за № 4 (із змінами
та доповненнями, внесеними постановою
Пленуму Верховного Суду України від
25.05.2001 року за № 5) під моральною шкодою
слід розуміти втрати немайнового
характеру внаслідок моральних чи
фізичних страждань, або інших
негативних явищ, заподіяних фізичній
чи юридичній особі незаконними діями
або бездіяльністю інших осіб. Пунктом 4
цієї постанови встановлено, що у
позовній заяві про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди має бути
зазначено, в чому полягає ця шкода,
якими неправомірними діями чи
бездіяльністю її заподіяно позивачеві,
з яких міркувань він виходив,
визначаючи розмір шкоди, та якими
доказами це підтверджується. В
позовній заяві не зазначено в чому
полягає завдана шкода, не наведено
доводів щодо визначення суми моральної
шкоди у розмірі 11500,00 грн. та
розрахунку на підтвердження завданої
моральної шкоди на цю суму, доказів
завдання такої неправомірними діями
відповідачів (пропорційно заявлених
вимог чи солідарно) не надано та, за
наведених обставин, слід відмовити в
задоволенні позову в частині вимоги
про відшкодування завданої моральної
шкоди у сумі 11500,00 грн.

Не підлягає до задоволення вимога
уточненого (збільшеного) позову про
стягнення витрат на правову допомогу у
сумі 3600,00 грн., оскільки ч. 1 ст. 90 КАС
України встановлено, що витрати,
пов'язані з оплатою допомоги адвоката
або іншого фахівця в галузі права, які
надають правову допомогу за договором,
несуть сторони (крім випадків надання
безоплатної правової допомоги,
передбачених законом). Крім того,
постановою КМ України від 22.02.2012 року за
№ 127 виключено п. 1 постанови КМ
України від 27.04.2006 року № 590 (яким
встановлювались розміри компенсації
витрат, пов'язаних з правовою
допомогою), в зв'язку з чим витрати
позивача на правову допомогу
відшкодуванню не підлягають.

Згідно ч. 3 ст. 94 КАС України, якщо позов
задоволено частково, судові витрати
витрати, здійснені позивачем,
присуджуються йому відповідно до
задоволених вимог та слід стягнути з
державного (місцевого) бюджету на
користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі
17,21 грн. (50 відсотків сплаченого
судового збору у розмірі 34,41 грн. за
позовну вимогу немайнового характеру,
згідно ухвали суду від 18 червня 2013 року
(а.с.29-31) та квитанції від 25.06.2013 року №
(а.с.2).

Керуючись ст. ст. 2, 17, 55, 71, 94, 160, 163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_3 до
Державної податкової інспекції у
Тячівському районі Головного
управління Міндоходів у Закарпатській
області, Чопської митниці Міндоходів
про визнання протиправними дій
Чопської митниці Міндоходів щодо
проведення перевірки та висновків щодо
порушення податкового та митного
законодавства, скасування податкових
повідомлень Чопської митниці
Міндоходів від 18 січня 2012 року за №№ 20,
21 та податкової вимоги Державної
податкової інспекції у Тячівському
районі Головного управління
Міндоходів у Закарпатській області від
18 липня 2012 року за № 795, стягнення
моральної шкоди у сумі 11500,00 грн. та
витрат на правову допомогу у сумі 3600,00
грн. - задовольнити частково.

2. Визнати протиправною та скасувати
податкову вимогу Державної податкової
інспекції у Тячівському районі
Головного управління Міндоходів у
Закарпатській області від 18 липня 2013
року за № 795.

3. В задоволенні інших позовних вимог -
відмовити.

4. Стягнути з державного (місцевого)
бюджету на користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_1)
частину витрат зі сплати судового
збору у сумі 17,21 грн. (сімнадцять
гривень двадцять одна копійка).

5. Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 254 КАС
України, та може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Закарпатський окружний
адміністративний суд в порядку та
строки, встановлені ст. 186 КАС України.
Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня проголошення, а в
разі складення постанови у повному
обсязі відповідно до ст. 160 КАС України -
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови (копія апеляційної
скарги одночасно надсилається особою,
яка її подає, до суду апеляційної
інстанції).

Суддя С.І.
Рейті