Справа № 826/3925/14
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2014-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 квітня 2014 року 10:10
справа №826/3925/14
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Кузьменка В.А., суддів Добрівської Н.А.,
Пащенка К.С., за участю секретаря
Калужського Д.О., розглянувши у
письмовому провадженні
адміністративну справу
за позовомМіністерства економічного
розвитку і торгівлі Українидо1.
Державної служби України з питань
регуляторної політики та розвитку
Експертно-апеляційної ради при
Державній службі України з питань
регуляторної політики та розвитку
підприємництва провизнання
протиправними та скасування рішення і
розпорядженняОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Міністерство економічного розвитку і
торгівлі України (далі по тексту -
позивач, Мінекономрозвитку України)
звернулось до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
адміністративним позовом до Державної
служби України з питань регуляторної
політики та розвитку підприємництва
(далі по тексту - відповідач 1,
Держпідприємництво України) та
Експертно-апеляційної ради при
Державній службі України з питань
регуляторної політики та розвитку
підприємництва (далі по тексту -
відповідач 2), в якому просить: 1)
визнати протиправним та скасувати
рішення Експертно-апеляційної ради при
Держпідприємництві України від 06
березня 2014 року протокол №03-14 (рішення
№13.1); 2) визнати протиправним та
скасувати розпорядження
Держпідприємництва України від 06
березня 2014 року №21.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 28 березня 2014 року
відкрито провадження в
адміністративній справі №826/3925/14,
закінчено підготовче провадження та
призначено справу до судового
розгляду.

В судовому засіданні 14 квітня 2014 року
представник позивача позовні вимоги
підтримав, представник відповідача 1
проти задоволення позовних вимог
заперечив, відповідач 2 свого
представника до суду не направив.

Відповідно до частини шостої статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

Враховуючи неприбуття представника
відповідача 2 та положення частини
шостої статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, беручи до уваги відсутність
потреби заслухати свідка чи експерта, в
судовому засіданні 14 квітня 2014 року суд
ухвалив перейти до розгляду справи в
письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до витягу з протоколу №03-14
засідання Експертно-апеляційної ради
при Держпідприємництві України
рішення №13.1 від 06 березня 2014 року за
результатами розгляду скарги ТОВ "НВК
"Техімпекс" щодо підстав прийняття
Мінекономрозвитку України наказу від 18
листопада 2013 року №1363 в частині
анулювання ліцензії серії АГ №579595 на
провадження господарської діяльності
по реалізації, ремонту, модернізації та
утилізації техніки та військової
зброї, Експертно-апеляційна рада при
Держпідприємництві України більшістю
голосів встановила, що
Мінекономрозвитку України, як органом
ліцензування, порушено пункт 12 Порядку
контролю за додержанням ліцензійних
умов провадження господарської
діяльності у сфері розроблення,
виготовлення, реалізації, ремонту,
модернізації та утилізації озброєння,
військової техніки, військової зброї і
боєприпасів до неї, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 17 травня 2006 року №682, в частині
обов'язку членів комісії керуватись у
своїй роботі виключно положеннями
законодавства, об'єктивно відображати
стан справ щодо додержання ліцензіатом
ліцензійних умов, та вирішила
задовольнити скаргу ТОВ "НВК
"Техімпекс".

На підставі вказаного вище рішення
№13.1, оформленого протоколом №03-14 від 06
березня 2014 року, Держпідприємництво
України, керуючись статтями 5 та 7
Закону України "Про ліцензування
певних видів господарської
діяльності", пунктом 11 Положення про
експертно-апеляційну раду при
Державній службі України з питань
регуляторної політики та розвитку
підприємництва, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 08 листопада 2000 року №1669, прийняла
розпорядження від 06 березня 2014 року №21
"Про усунення порушень законодавства у
сфері ліцензування Міністерством
економічного розвитку і торгівлі
України", яким зобов'язано
Мінекономрозвитку України скасувати
наказ від 18 листопада 2013 року №1363 в
частині анулювання ліцензії ТОВ "НВК
"Техімпекс" серії АГ №579595 на
провадження господарської діяльності
по реалізації, ремонту, модернізації та
утилізації техніки та військової
зброї; усунути порушення, що призвели
до прийняття наказу та повідомити
Держпідприємництво України про
виконання цього розпорядження
протягом десяти робочих днів з дати
його отримання з наданням
підтверджуючих документів.

Позивач вважає незаконними вказані
вище рішення та розпорядження,
мотивуючи позовні вимоги наступним:
оскаржувані рішення прийняті з
перевищенням законодавчо встановлених
повноважень, оскільки повноваження
щодо здійснення контролю за
додержанням ліцензійних умов
провадження господарської діяльності
у сфері розроблення, виготовлення,
реалізації, ремонту, модернізації та
утилізації озброєння, військової
техніки, військової зброї і
боєприпасів до неї покладені саме на
Мінекономрозвитку України та не
належать до компетенції відповідачів;
висновки оскаржуваних рішень про
наявність спірних підстав для
анулювання ліцензії та порушення
Мінекономрозвитку України пункту 12
Порядку контролю за додержанням
ліцензійних умов провадження
господарської діяльності у сфері
розроблення, виготовлення, реалізації,
ремонту, модернізації та утилізації
озброєння, військової техніки,
військової зброї і боєприпасів до неї,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 17 травня 2006 року
№682, є необґрунтованими та не
відповідають дійсним обставинам
справи.

Відповідач 1 у письмовому запереченні
проти позову підтримав оскаржувані
рішення та зазначив про відповідність
своїх дій вимогам законодавства.

Окружний адміністративний суд міста
Києва вважає позовні вимоги
Мінекономрозвитку України
необґрунтованими, керуючись
наступними підставами.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Оцінюючи оскаржувані рішення та
розпорядження на предмет їх
відповідності вимогам, встановленим
частиною другою статті 19 Конституції
України та частиною третьою статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини першої статті 5
Закону України "Про ліцензування
певних видів господарської діяльності"
спеціально уповноважений орган з
питань ліцензування здійснює нагляд за
додержанням органами ліцензування
законодавства у сфері ліцензування та
дає роз'яснення щодо його застосування;
формує експертно-апеляційну раду;
видає розпорядження про усунення
порушень законодавства у сфері
ліцензування.

Згідно з частинами четвертою та п'ятою
статті 5 Закону України "Про
ліцензування певних видів
господарської діяльності" встановлено,
що розпорядження спеціально
уповноваженого органу з питань
ліцензування, прийняті у межах його
компетенції, є обов'язковими до
виконання органами виконавчої влади та
органами місцевого самоврядування,
юридичними особами всіх форм
власності, а також фізичними особами -
підприємцями. Розпорядження
спеціально уповноваженого органу з
питань ліцензування можуть бути
оскаржені до суду.

Відповідно до пункту 1 Положення про
Державну службу України з питань
регуляторної політики та розвитку
підприємництва, затвердженого Указом
Президента України від 30 березня 2012
року №237/2012, Держпідприємництво
України входить до системи органів
виконавчої влади та забезпечує
реалізацію державної політики у сфері
розвитку підприємництва, нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності і є спеціально
уповноваженим органом виконавчої
влади з питань реалізації державної
регуляторної політики, дозвільної
системи та ліцензування у сфері
господарської діяльності.

Як визначає частина перша статті 7
Закону України "Про ліцензування
певних видів господарської
діяльності", експертно-апеляційна рада
є колегіальним органом, створеним при
спеціально уповноваженому органі з
питань ліцензування. У своїй
діяльності експертно-апеляційна рада
керується Конституцією України,
законами України, актами Президента
України та Кабінету Міністрів України.

Відповідно до частини другої статті 7
Закону України "Про ліцензування
певних видів господарської діяльності"
рішення експертно-апеляційної ради
мають характер експертних висновків і
є обов'язковими для розгляду
спеціально уповноваженим органом з
питань ліцензування.

Згідно частини третьої статті 7 Закону
України "Про ліцензування певних видів
господарської діяльності" передбачено,
що до компетенції
експертно-апеляційної ради належить,
зокрема розгляд заяв, претензій та
скарг суб'єктів господарювання на
рішення органів ліцензування щодо
порушення цими органами законодавства
у сфері ліцензування.

Відповідно до частин
десятої-дванадцятої статті 7 Закону
України "Про ліцензування певних видів
господарської діяльності" рішення
експертно-апеляційної ради
приймається більшістю голосів від
загальної кількості членів
експертно-апеляційної ради.

За результатами розгляду поданих
проектів нормативно-правових актів,
пропозицій та звернень (апеляцій)
приймається рішення
експертно-апеляційної ради, яке
оформляється протоколом, що
підписується головою та секретарем
експертно-апеляційної ради.

Рішення експертно-апеляційної ради з
питань звернень (апеляцій) є підставою
для видання спеціально уповноваженим
органом з питань ліцензування
розпорядження про усунення порушень
законодавства у сфері ліцензування,
допущених органом ліцензування.

З наведених норм законодавства колегія
суддів приходить до висновку, що
Держпідприємництво України, як
спеціально уповноважений орган з
питань ліцензування, володіє
повноваженнями щодо нагляду за
додержанням органами ліцензування
законодавства у сфері ліцензування, та
на підставі рішень
експертно-апеляційної ради має право
видавати обов'язкові до виконання
розпорядження про усунення порушень
законодавства у сфері ліцензування,
допущених органом ліцензування; у свою
чергу Експертно-апеляційна рада при
Держпідприємництві України приймає
рішення, у тому числі за результатом
розгляду скарг суб'єктів
господарювання, більшістю голосів від
загальної кількості членів
експертно-апеляційної ради, яке
оформляється протоколом.

Як встановлено вище, рішення
Експертно-апеляційної ради при
Держпідприємництві України №13.1,
оформлене протоколом №03-14 від 06
березня 2014 року, прийняте більшістю
голосів за результатами розгляду
скарги ТОВ "НВК "Техімпекс" щодо підстав
прийняття Мінекономрозвитку України
наказу від 18 листопада 2013 року №1363 в
частині анулювання ліцензії серії АГ
№579595 на провадження господарської
діяльності по реалізації, ремонту,
модернізації та утилізації техніки та
військової зброї; розпорядження
Держпідприємництва України від 06
березня 2014 року №21 "Про усунення
порушень законодавства у сфері
ліцензування Міністерством
економічного розвитку і торгівлі
України" видано на підставі
оскаржуваного рішення
Експертно-апеляційної ради.

Таким чином, враховуючи викладене, на
думку суду, Держпідприємництво України
та Експертно-апеляційна рада при
Держпідприємництві України, приймаючи
оскаржувані рішення та розпорядження,
діяли на підставі, в межах повноважень
та у спосіб, що передбачені Законом
України "Про ліцензування певних видів
господарської діяльності".

При цьому суд не погоджується з
доводами позивача про перевищення
відповідачами законодавчо
встановлених повноважень та про
перебирання повноважень
Мінекономрозвитку України у сфері
здійснення контролю за додержанням
ліцензійних умов провадження
господарської діяльності у сфері
розроблення, виготовлення, реалізації,
ремонту, модернізації та утилізації
озброєння, військової техніки,
військової зброї і боєприпасів до неї,
оскільки відповідно до положень Закону
України "Про ліцензування певних видів
господарської діяльності", зокрема
статті 20, органи ліцензування, у тому
числі Мінекономрозвитку України,
наділені повноваженнями контролю
виключно над ліцензіатами (суб'єктами
господарювання, які одержали ліцензію
на провадження певного виду
господарської діяльності) до
повноважень органи ліцензування; у
свою чергу Держпідприємництво України
здійснює виключні повноваження
нагляду за органами ліцензування;
тобто, законодавчо встановлені
повноваження позивача та відповідачів
у сфері ліцензування є різними, що
свідчить у межах спірних правовідносин
спору між суботами владних повноважень
з приводу реалізації їх компетенції.

Безпідставними є також посилання
позивача на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
07 липня 2010 року у справі №2а-13865/09/2670 за
позовом Міністерства освіти і науки
України до Державного комітету України
з питань регуляторної політики та
підприємництва про визнання нечинним
рішення і розпорядження, оскільки дане
рішення не стосується спірних
правовідносин та не має преюдиційного
значення для вирішення даного спору.

Що стосується висновків відповідачів
про відсутність підстав прийняття
Мінекономрозвитку України наказу від 18
листопада 2013 року №1363 в частині
анулювання ліцензії ТОВ "НВК
"Техімпекс" серії АГ №579595 на
провадження господарської діяльності
по реалізації, ремонту, модернізації та
утилізації техніки та військової
зброї, суд звертає увагу на наступне.

Наказом Мінекономрозвитку України від
18 листопада 2013 року №1363 "Про
анулювання ліцензії" відповідно до
абзацу одинадцятого частини першої
статті 21 Закону України "Про
ліцензування певних видів
господарської діяльності" анульовано
ліцензію серії АГ №579595 ТОВ "НВК
"Техімпекс" на право провадження
господарської діяльності по
реалізації, ремонту, модернізації та
утилізації техніки та військової
зброї; ремонту, модернізації та
утилізації бронетанкової,
автомобільної, інженерної техніки та
гусеничних і колісних базових шасі
військової техніки і військової зброї;
ремонту артилерійської та стрілецької
зброї, на підставі акта про відмову
ліцензіата в проведенні позапланової
перевірки додержання ліцензійних умов
від 31 жовтня 2013 року №5/10.

Згідно акта про відмову ліцензіата в
проведенні позапланової перевірки
додержання ліцензійних умов від 31
жовтня 2013 року №5/10, складеного
комісією з проведення перевірки
Мінекономрозвитку України, вбачається,
що при прибутті до офісу ТОВ "НВК
"Техімпекс" не встановлено особу,
уповноважену на проведення перевірки,
що унеможливило пред'явити посвідчення
на перевірку та проведення перевірки;
крім того підприємством не надано до
перевірки необхідних документів;
наведене, на думку позивача, та
свідчить про відмову ліцензіата в
проведенні позапланової перевірки.

Відповідно до абзацу одинадцятого
статті 21 Закону України "Про
ліцензування певних видів
господарської діяльності" передбачено,
що підставою для анулювання ліцензії є
акт про відмову ліцензіата в
проведенні перевірки органом
ліцензування або спеціально
уповноваженим органом з питань
ліцензування.

У рішенні №13.1 Експертно-апеляційна
рада при Держпідприємництві України
зазначила, що 31 жовтня 2013 року членам
комісії по перевірці надано
витребувані документи, однак члени
комісії відмовились приймати вказані
документи, а ліцензіат не мав наміру
відмовлятись від перевірки, та дійшла
висновку про спірність підстав для
анулювання ліцензії.

З огляду на зміст акта про відмову
ліцензіата в проведенні позапланової
перевірки додержання ліцензійних умов
від 31 жовтня 2013 року №5/10 та доводи
ліцензіата суд погоджується з
висновком відповідача 2 про спірність
підстав для анулювання ліцензії,
оскільки позивачем не доведено факту
не надання ТОВ "НВК "Техімпекс"
витребуваних документів, та звертає
увагу, що відсутність особи,
уповноваженої на проведення перевірки,
не можна вважати відмовою суб'єкта
господарювання в проведенні перевірки.

Тому, на думку суду, застосування
відповідачем 2 при розгляді скарги ТОВ
"НВК "Техімпекс" положень статті 4
Закону України "Про основні засади
державного нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності" щодо
прийняття рішення на користь суб'єкта
господарювання у разі якщо норма
закону чи іншого нормативно-правового
акта, виданого відповідно до закону,
припускає неоднозначне тлумачення
прав і обов'язків суб'єкта
господарювання або органу державного
нагляду (контролю) та його посадових
осіб, є обґрунтованим.

У свою чергу Мінекономрозвитку не
надав суду інших беззаперечних
доказів, які б підтверджували відмову
ліцензіата в проведенні перевірки та
законність підстав для анулювання
ліцензії.

Таким чином, з урахуванням того, що
оскаржувані рішення прийняті на
підставі та у межах повноважень,
встановлених Законом України "Про
ліцензування певних видів
господарської діяльності", суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги Мінекономрозвитку України про
визнання протравними та скасування
рішення Експертно-апеляційної ради при
Держпідприємництві України від 06
березня 2014 року протокол №03-14 (рішення
№13.1) та розпорядження
Держпідприємництва України від 06
березня 2014 року №21 нормативно та
документально не підтверджуються.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного
суду міста Києва, правомірність та
обґрунтованість прийняття
відповідачами оскаржуваних рішень з
урахуванням вимог встановлених
частиною другою статті 19 Конституції
України та частиною третьою статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, не спростована; у свою чергу
позивач не довів обставин, на яких
ґрунтуються його вимоги, а тому,
виходячи з меж заявлених позовних
вимог, системного аналізу положень
законодавства України та доказів,
наявних у матеріалах справи,
адміністративний позов
Мінекономрозвитку України задоволенню
не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного
позову Міністерству економічного
розвитку і торгівлі України відмовити
повністю.

Постанова набирає законної сили
відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
В.А. Кузьменко

Судді
Н.А. Добрівська

К.С. Пащенко