Справа № 826/2494/14
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2014-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

14 квітня 2014 року № 826/2494/14

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Погрібніченка І.М., суддів Іщука І.О.,
Шулежка В.П., розглянувши в порядку
письмового провадження
адміністративну справуза позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фінансова компанія
«Дельфін»до 1. Державної реєстраційної
служби України 2. Державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Державної реєстраційної служби
України Мощонської Ірини
Володимирівнипро скасування рішення
від 28 січня 2014 року № 10395766 та
зобов'язання вчинити певні дії,
-ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

25 лютого 2014 року до Окружного
адміністративного суду м. Києва
звернулось Товариство з обмеженою
відповідальністю «Фінансова компанія
«Дельфін» (далі - ТОВ «ФК «Дельфін»,
позивач) з адміністративним позовом
про скасування рішення про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень від 28 січня 2014 року № 10395766
державного реєстратора прав на
нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України
Мощонської Ірини Володимирівни (далі -
відповідач 2) щодо відмови у державній
реєстрації права власності на
нежитлове приміщення, що розташоване
за адресою: АДРЕСА_1 за Товариством з
обмеженою відповідальністю «Фінансова
компанія «Дельфін» та зобов'язання
Державної реєстраційної служби
України (далі - відповідач 1) здійснити
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень щодо державної реєстрації
права власності на нежитлове
приміщення, що розташоване за адресою:
АДРЕСА_1 за Товариством з обмеженою
відповідальністю «Фінансова компанія
«Дельфін» (код ЄДРПОУ - 37772911).

В обґрунтування заявлених вимог
позивач зазначає, що рішення про
відмову у державній реєстрації прав та
їх обтяжень є необґрунтованим та
незаконним, з огляду на те, що
відповідно до рішення Ковельського
міськрайонного суду Волинської
області від 10.09.2013 р., залишеного без
змін ухвалою Апеляційного суду
Волинської області від 27.11.2013 р., яким
звернено стягнення на предмет іпотеки
за договором іпотеки від 08.09.2008 р., а
саме: нежитлове приміщення (перукарню),
загальною площею 93,3 кв.м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яке
належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві
приватної спільної сумісної власності
в рахунок погашення заборгованості
перед ТОВ «ФК «Дельфін» в загальній
сумі 2 210 785,30 грн. та яким визнано за ТОВ
«ФК «Дельфін» право власності на
предмет іпотеки за договором іпотеки
від 08.09.2008 р., а саме: нежитлове
приміщення (перукарню), загальною
площею 93,3 кв.м., що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, є власником спірного
майна, яке згідно з п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» підлягає державній
реєстрації.

За вказаних обставин, позивач вважає,
що посилання в відмові у державній
реєстрації прав на неможливість
встановити відповідність заявлених
прав документам, що їх посвідчують, є
необґрунтованим.

Також, на переконання позивача,
необґрунтованим є посилання в відмові
у державній реєстрації прав на
наявність обтяжень нерухомого майна
особи, яка була попереднім власником
майна з огляду на те, що у виконавчих
провадженнях, у яких були накладені
арешти на нежитлове приміщення, що
розташоване за адресою: АДРЕСА_1, було
проведено заміну сторони виконавчого
провадження: стягувача АТ «УкрСиббанк»
на ТОВ «ФК «Дельфін».

Крім того, як зазначає позивач, йому до
моменту отримання рішення про відмову
у державній реєстрації прав та їх
обтяжень від 28.01.2014 р. № 10395766 не було
відомо про наявність обтяжень, за
наявності яких позивачу і було
відмовлено у державній реєстрації прав
на нежитлове приміщення, що
розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач вважає, що оскільки державна
реєстрація прав проводиться на
підставі, зокрема, рішень судів, що
набрали законної сили, державний
реєстратор прав на нерухоме майно
Державної реєстраційної служби
України Мощонська І.В. діяла не на
підставі, не в межах повноважень та не у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Крім того, для повного захисту
порушених прав та інтересів, позивач
вважає за необхідне зобов'язати
Державну реєстраційну службу України
здійснити державну реєстрацію прав та
їх обтяжень щодо державної реєстрації
права власності на нежитлове
приміщення, що розташоване за адресою:
АДРЕСА_1 за Товариством з обмеженою
відповідальністю «Фінансова компанія
«Дельфін» (код ЄДРПОУ - 37772911).

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги повністю
підтримав та просив їх задовольнити.

01.04.2014 р. від відповідача 2 на адресу
суду надійшли заперечення, в яких він
зазначає, що рішення про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень від 28.01.2014 р. № 10395766 прийняте
ним на підставі, в межах повноважень та
у спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України.

Разом з тим, відмова у державній
реєстрації прав та їх обтяжень, зокрема
з підстави, визначеної в п. 4 ч. 1 ст. 24
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень», не позбавляє
заявника права повторно звернутись із
заявою за умови усунення перешкод для
державної реєстрації прав та їх
обтяжень.

Крім того, на думку відповідача 2, за
відсутності звернення у встановленому
законодавством порядку до відповідної
реєстраційної служби за
місцезнаходженням нерухомого майна,
державний реєстратор не праві
переглядати документи та/або приймати
будь-яке рішення щодо реєстрації.

Також, відповідач 2 стверджує, що
Державна реєстраційна служба України є
в даному випадку неналежним
відповідачем, оскільки державний
реєстратор самостійно приймає рішення
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень або відмову в такій
реєстрації, а тому, відповідач 1, як
орган державної влади, в силу положень
законодавства про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, не може впливати на прийняття
державними реєстраторами рішень щодо
реєстрації прав або відмови у ній.

В наданих запереченнях, відповідач 2
просить в задоволенні позовних вимог
повністю відмовити та розглянути
справу за його відсутності.

Відповідно до вимог частини шостої
статті 128 Кодексу адміністративного
судочинства України, в зв'язку з
неявкою в судове засідання 01.04.2014 р.
відповідача 2, суд дійшов висновку про
розгляд справи у письмовому
провадженні.

03.04.2014 р. від відповідача 1 на адресу
суду надійшли заперечення, в яких він
зазначає, що стосовно відмови у
державній реєстрації прав, відповідач 2
діяв виключно на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією України та Законом
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень», а отже, стосовно
Укрдержреєстру відсутній предмет
спору.

Також, вимога позивача щодо
зобов'язання відповідача 1 здійснити
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень щодо державної реєстрації
права власності на нежитлове
приміщення, що розташоване за адресою:
АДРЕСА_1 за ТОВ «ФК «Дельфін» є
незаконною та безпідставною, адже
зобов'язавши Державну реєстраційну
службу України здійснити таку
реєстрацію, суд тим самим порушить
правовий порядок та засади діяльності
центрального органу виконавчої влади,
встановлені Законом України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень».

Крім того, обидва відповідачі
звертають увагу суду на те, що в
адміністративному позові відсутній
виклад обставин, якими позивач
обґрунтовує свої вимоги до
Укрдержреєстру.

В наданих запереченнях, відповідач 1
просить в задоволенні позовних вимог
повністю відмовити, в судовому
засіданні проти задоволення
адміністративного позову представник
відповідача 1 заперечував.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, заслухавши
пояснення їх представників, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, колегія
суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

08 вересня 2008 року між Акціонерним
комерційним інноваційним банком
«УкрСиббанк» та громадянином ОСОБА_4
були складені та підписані три
договори про надання споживчих
кредитів № 0 на суму 125 000,00
доларів США, № 0 - 48 508,00 доларів
США, № 0 - 80 000,00 доларів США.

08 вересня 2008 року між Акціонерним
комерційним інноваційним банком
«УкрСиббанк» та громадянами ОСОБА_4 і
ОСОБА_5 було складено та підписано
договір іпотеки, а саме іпотекодавці:
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 передають
іпотекодержателю - Банку нерухоме
майно, а саме: нежитлове приміщення
(перукарню), площею 93,3 кв.м., яке
розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно договору відступлення прав
вимоги за договором іпотеки від 12.12.2011
р., Публічне акціонерне товариство
«УкрСиббанк» на підставі договору
факторингу від 12.12.2011 р., передало, а
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Кей-Колект»
прийняло право вимоги за іпотечними
договорами.

У відповідності до положень договору
відступлення прав вимоги за договором
іпотеки від 25.12.2012 р., Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Кей-Колект» на підставі договору
факторингу від 25.12.2012 р. № 12/25/12-1,
передало, а Товариство з обмеженою
відповідальністю «Фінансова компанія
«Дельфін» прийняло право вимоги за
договором іпотеки по кредитних
договорах №№ 0, 0, 0 від
08.09.2008 р.

Рішенням Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 04.05.2012 р.
стягнено солідарно з ОСОБА_4 та
поручителів ОСОБА_6 і Товариства з
обмеженою відповідальністю «Ісіда» в
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кей-Колект» борг за
надання споживчих кредитів за
договорами №№ 0, 0, 0 від
08.09.2008 р. Дане судове рішення набрало
законної сили, але не виконано.

В 2013 році Товариство з обмеженою
відповідальністю «Фінансова компанія
«Дельфін» звернулось до Ковельського
міськрайонного суду Волинської
області з позовом до ОСОБА_4 і ОСОБА_5
про звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Рішенням Ковельського міськрайонного
суду Волинської області від 10 вересня
2013 року (справа № 159/449/13-ц) позовну заяву
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фінансова компанія
«Дельфін» до відповідачів ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 про звернення стягнення на
предмет іпотеки повністю задоволено, а
саме: звернено стягнення на предмет
іпотеки за договором іпотеки від 08.09.2008
р., посвідчений приватним нотаріусом
Луцького міського нотаріального
округу ОСОБА_7, запис в реєстрі № 7195, а
саме: нежитлове приміщення (перукарню),
загальною площею 93,3 кв.м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яке
належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві
приватної спільної сумісної власності
на підставі свідоцтва про право
власності на нерухоме майно, виданого
Ковельською міською радою 12.02.2007 р. на
підставі рішення виконкому
Ковельської міської ради 08.02.2007 р. № 40
та зареєстрованого в електронному
реєстрі прав власності на нерухоме
майно 13.03.2007 р. за № 16031227, в рахунок
погашення заборгованості перед
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Фінансова компанія
«Дельфін» в загальній сумі 2 210 785 (два
міліонна двісті десять тисяч сімсот
вісімдесят п'ять) гривень 30 копійок;
визнано за Товариством з обмеженою
відповідальністю «Фінансова компанія
«Дельфін» право власності на предмет
іпотеки за договором іпотеки від 08.09.2008
р., а саме, на нежитлове приміщення
(перукарню), загальною площею 93,3 кв.м.,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Не погодившись з вказаним рішенням
суду, ОСОБА_4 звернувся з апеляційною
скаргою на рішення Ковельського
міськрайонного суду Волинської
області від 10 вересня 2013 року до
Апеляційного суду Волинської області.

Ухвалою Апеляційного суду Волинської
області від 27 листопада 2013 року (справа
№ 159/449/13-ц) апеляційну скаргу ОСОБА_4
відхилено, рішення Ковельського
міськрайонного суду Волинської
області від 10 вересня 2013 року залишено
без змін.

Відповідно до ст. ст. 223, 319 Цивільного
процесуального кодексу України,
рішення Ковельського міськрайонного
суду Волинської області від 10.09.2013 р.
набрало законної сили 27.11.2013 р.

21 січня 2014 року представник позивача
звернувся до Державної реєстраційної
служби України з заявою про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень та
пакетом документів для проведення
державної реєстрації прав власності на
нежитлове приміщення, що розташоване
за адресою: АДРЕСА_1.

Дана заява була прийнята та
зареєстрована за реєстраційним
номером 5046154.

28 січня 2014 року державним реєстратором
прав на нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України
Мощонською Іриною Володимирівною
прийнято Рішення про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень № 10395766 (далі - Рішення № 10395766).

Вказаним рішенням, позивачу відмовлено
у державній реєстрації права приватної
власності на нежитлове приміщення, що
розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Відмову у державній реєстрації права
власності, відповідач 2 мотивував тим,
що подані документи не дають змоги
встановити відповідність заявлених
прав документам, що їх посвідчують.

Незгода з зазначеним вище Рішенням №
10395766 відповідача 2 та необхідністю
вчинення відповідачем 1 певних дій
обумовила позивача звернутись до суду.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу
адміністративного судочинства України
надані сторонами докази та пояснення,
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, та враховуючи всі
наведені обставини, колегія суддів не
погоджується з доводами представника
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фінансова компанія
«Дельфін», виходячи з наступного.

Спірні правовідносини врегульовано
нормами Конституції України,
Цивільного кодексу України, Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-IV
(далі - Закон № 1952-IV), Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 22
червня 2011 року № 703 (далі - Порядок № 703).

Відповідно до ст. 19 Конституції України
правовий порядок в Україні ґрунтується
на засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд виходить з
наступного.

Правові, економічні, організаційні
засади проведення державної
реєстрації речових та інших прав, які
підлягають реєстрації врегульовано
нормами Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень», який спрямований
на забезпечення визнання та захисту
державою цих прав, створення умов для
функціонування ринку нерухомого майна.

Відповідно до частини першої статті 2
Закону № 1952-IV державна реєстрація
речових прав на нерухоме майно (далі -
державна реєстрація прав) - офіційне
визнання і підтвердження державою
фактів виникнення, переходу або
припинення прав на нерухоме майно,
обтяження таких прав шляхом внесення
відповідного запису до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на
нерухоме майно (далі - Державний реєстр
прав) - єдина державна інформаційна
система, що містить відомості про права
на нерухоме майно, їх обтяження, а також
про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Згідно з частиною першою статті 3
Закону № 1952-IV державна реєстрація прав
є обов'язковою. Інформація про права на
нерухоме майно та їх обтяження
підлягає внесенню до Державного
реєстру прав.

Обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права та обтяження
на нерухоме майно, розміщене на
території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування,
зокрема, право власності на нерухоме
майно (п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону № 1952-IV).

Орган державної реєстрації прав
проводить державну реєстрацію прав та
їх обтяжень або відмовляє у їх
реєстрації (п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону № 1952-IV).

Відповідно до частини першої статті 15
Закону № 1952-IV державна реєстрація прав
та їх обтяжень проводиться в такому
порядку: 1) прийняття і перевірка
документів, що подаються для державної
реєстрації прав та їх обтяжень,
реєстрація заяви; 2) встановлення факту
відсутності підстав для відмови в
державній реєстрації прав та їх
обтяжень, зупинення розгляду заяви про
державну реєстрацію прав та/або їх
обтяжень; 3) прийняття рішення про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень, відмову в ній або зупинення
державної реєстрації; 4) внесення
записів до Державного реєстру прав; 5)
видача свідоцтва про право власності
на нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону; 6)
надання витягів з Державного реєстру
прав про зареєстровані права та/або їх
обтяження.

Приписами частини другої статті 15
Закону № 1952-IV визначено, що орган
державної реєстрації прав, державні
реєстратори зобов'язані надати до
відома заявників інформацію про
необхідний перелік документів для
здійснення державної реєстрації прав.

Перелік документів для здійснення
державної реєстрації прав
визначається Кабінетом Міністрів
України у Порядку державної реєстрації
прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

У відповідності до ч. 7 ст. 15 Закону №
1952-IV розгляд заяви про державну
реєстрацію обтяжень і прийняття
рішення про таку реєстрацію, відмову у
державній реєстрації обтяжень або її
зупинення проводиться в день
надходження заяви та документів,
необхідних для державної реєстрації
обтяжень.

Частиною третьою ст. 17 Закону № 1952-IV
визначено, що документи, що
встановлюють виникнення, перехід,
припинення прав на нерухоме майно та їх
обтяжень і подаються для державної
реєстрації прав, повинні відповідати
вимогам, встановленим цим Законом та
іншими нормативно-правовими актами.

Державна реєстрація прав проводиться
на підставі, зокрема, рішень судів, що
набрали законної сили (п. 5 ч. 1 ст. 19
Закону № 1952-IV).

В ст. 24 Закону № 1952-IV визначені підстави
для відмови у державній реєстрації
прав та їх обтяжень.

Приписами п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону № 1952-IV
визначено, що у державній реєстрації
прав та їх обтяжень може бути
відмовлено у разі, якщо подані
документи не відповідають вимогам,
встановленим цим Законом, або не дають
змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують.

Процедуру проведення державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень (далі - державна
реєстрація прав), перелік документів,
необхідних для її проведення, права та
обов'язки суб'єктів у сфері державної
реєстрації прав, а також процедуру
взяття на облік безхазяйного
нерухомого майна, визначав, що був
чинним на час виникнення спірних
правовідносин, Порядок № 703.

В п. 16 Порядку № 703 визначено, що за
результатами розгляду заяви про
державну реєстрацію та документів,
необхідних для її проведення,
державний реєстратор приймає рішення
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень або рішення про відмову в
такій реєстрації.

Згідно з п. 23 Порядку № 703 державний
реєстратор приймає рішення про відмову
в державній реєстрації прав та їх
обтяжень виключно за наявності підстав
для відмови в державній реєстрації
прав, що визначені у Законі України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень».

В ході дослідження матеріалів справи
судом встановлено, що відповідач 2,
приймаючи оскаржуване рішення про
відмову у державній реєстрації права
приватної власності на спірне
нежитлове приміщення виходив з того, що
в ході розгляду заяви було встановлено
наявність обтяження нерухомого майна,
щодо якого подано заяву про державну
реєстрацію права власності, де особою,
права якої обтяжуються є інший суб'єкт
права, у зв'язку з чим, подані документи
не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав.

Як встановлено під час розгляду справи,
на об'єкт нерухомості, права на який
заявлені позивачем, в Єдиному реєстрі
заборон відчуження об'єктів нерухомого
майна наявні два обтяження у вигляді
арешту, які внесені на підставі
постанов державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Ковельського міськрайонного
управління юстиції про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження від 30.07.2012 р. по ВП № №
33411798, 33411966. Крім того, особа, права якої
обтяжуються вказаними арештами є інший
суб'єкт права (ПАТ «УкрСиббанк»),
відмінний від позивача.

Колегією суддів враховано те, що після
набуття позивачем права вимоги за
договорами № № 0, 0, 0
від 08.09.2008 р., що були укладені між
ОСОБА_4 та АТ «УкрСиббанк» та - права
вимоги за договором іпотеки від 08.09.2008
р., що був укладений між ОСОБА_4, ОСОБА_5
та АТ «УкрСиббанк», у виконавчих
провадженнях № № 33411798, 33411966
постановами про заміну назви/сторони
виконавчого провадження від 25.02.2013 р.
замінено назву/сторону виконавчого
провадження, а саме: стягувача - ПАТ
«УкрСиббанк» на нового стягувача - ТОВ
«ФК «Дельфін».

01 березня 2013 року зазначені виконавчі
провадження № № 33411798, 33411966 були
завершені, а виконавчі документи
постановами про повернення виконавчих
документів стягувачеві повернені
стягувачу (ТОВ «ФК «Дельфін») на
підставі його письмової заяви
відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 47 Закону
України «Про виконавче провадження».

10 лютого 2014 року позивач листом за №
1002/14-1 звертався до відділу примусового
виконання рішень Управління ДВС ГУЮ у
Волинській області з метою зняття
арешту з нежитлового приміщення
(перукарні), загальною площею 93,3 кв.м.,
що знаходиться в м. Ковелі та належить
ОСОБА_2 та ОСОБА_3

У відповідь на вказане звернення
позивача, останнього листом від 27.02.2014
р. № 04-32/872 повідомлено про відсутність
законних підстав для зняття арешту,
оскільки обставини, що зумовлюють
зняття арешту з майна боржника,
визначені ст. 50 Закону України «Про
виконавче провадження», відсутні.

Таким чином, за наявності в Єдиному
реєстрі заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна двох обтяжень у
вигляді арешту та - зазначення особи,
права якої обтяжуються вказаними
арештами, іншого суб'єкт права,
відмінного від позивача, відповідач 2
позбавлений можливості вчиняти щодо
спірного майна будь-яких реєстраційних
дій.

За вказаних обставин, колегія суддів
приходить до висновку про
обґрунтованість оскаржуваного
рішення.

Водночас, колегія суддів зазначає, що
відмова в державній реєстрації прав та
їх обтяжень, зокрема з підстави,
визначеної в п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону № 1952-IV,
не позбавляє заявника права повторно
звернутися із заявою за умови усунення
перешкод для державної реєстрації прав
та їх обтяжень (ч. 3 ст. 24 Закону № 1952-IV).

Також, слід відмітити, що з 12 лютого 2014
року процедуру проведення державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, перелік
документів, необхідних для її
проведення, визначено Порядком
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 17.10.2013 р. № 868.

Стосовно вимоги позивача, заявленої до
відповідача 1, колегія суддів зазначає
наступне.

Приписами ч. 4 ст. 9 Закону № 1952-IV
встановлено, що державний реєстратор
самостійно приймає рішення про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень або відмову в такій
реєстрації.

Згідно з Порядком взаємодії органів
державної реєстрації прав та їх
посадових осіб, затвердженим наказом
Міністерства юстиції України 02.04.2013 р.
№ 607/5, державна реєстрація речових прав
на нерухоме майно у випадках,
передбачених у пункті 1 наказу,
проводиться державними реєстраторами
прав на нерухоме майно Укрдержреєстру
відповідно до Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 17
жовтня 2013 року № 868.

Втручання будь-яких органів, посадових
і службових осіб, громадян та їх
об'єднань у діяльність державного
реєстратора, пов'язану з проведенням
державної реєстрації прав,
забороняється і тягне за собою
відповідальність згідно із законом
(абз. другий ч. 4 ст. 9 Закону № 1952-IV).

Державна реєстраційна служба України є
центральним органом виконавчої влади,
який очолює Голова, призначений на
посаду Кабінетом Міністрів України (ст.
19 Закону України «Про центральні
органи виконавчої влади»).

Відповідно до п. 9 Положення про
Державну реєстраційну службу України,
затвердженого Указом Президента
України від 06.04.2011 р. № 401/2011
Укрдержреєстр у межах своїх
повноважень, на основі і на виконання
Конституції та законів України, актів і
доручень Президента України, актів
Кабінету Міністрів України, наказів
Міністерства юстиції України та
доручень Міністра юстиції України
видає накази
організаційно-розпорядчого характеру,
які підписує Голова Укрдержреєстру.

Отже, Державна реєстраційна служба
України, як орган державної влади, в
силу положень законодавства про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень, не може
впливати на прийняття державними
реєстраторами рішень щодо реєстрації
прав або відмови у ній.

За вказаних обставин, колегія суддів
вважає, що вимога позивача до
відповідача 1 не ґрунтується на вимогах
закону, що є підставою для відмови в її
задоволенні.

Частиною 3 статті 2 КАС України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого: суд вирішує справи відповідно до
Конституції та законів України, а також
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України; суд застосовує інші
нормативно-правові акти, прийняті
відповідним органом на підставі, у
межах повноважень та у спосіб,
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до ст. ст. 69, 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються судом на
підставі пояснень сторін, третіх осіб
та їхніх представників, показань
свідків, письмових і речових доказів,
висновків експертів.

Докази суду надають особи, які беруть
участь у справі. Суд може запропонувати
надати додаткові докази або
витребувати додаткові докази за
клопотанням осіб, які беруть участь у
справі, або з власної ініціативи.

Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмету доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Під час розгляду справи доводи
позивача були спростовані.

Натомість відповідачем 2 доведено
правомірність прийнятого ним рішення.

Враховуючи вищезазначене, колегія
суддів всебічно, повно та об'єктивно, за
правилами, встановленими ст. 86 Кодексу
адміністративного судочинства
України, перевіривши наявні у справі
докази та заслухавши пояснення
представників сторін, вважає, що
позовні вимоги є необґрунтованими, а
тому в задоволенні адміністративного
позову необхідно відмовити повністю.

Враховуючи положення ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, відшкодування судового збору
позивачу не підлягає.

Приймаючи до уваги викладене вище,
керуючись ст. ст. 69-71, ст. 94, ст. 128, ст. ст.
158-163, ст. 167, ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

1. В задоволенні адміністративного
позову Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фінансова компанія
«Дельфін» відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили
відповідно до ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими ст. ст.
185-187 КАС України, шляхом подання через
суд першої інстанції апеляційної
скарги.

Головуючий суддя
І.М. Погрібніченко

Судді:
І.О. Іщук

В.П. Шулежко