Справа № 2а-1970/1917/11
Суддя: Попко Я.С.
Дата ухвалення: 2014-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2014 року
Справа №
126238/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Попка Я.С.

суддів
Рибачука А.І., Сеника Р.П.

розглянувши у порядку письмового
провадження у м. Львові апеляційну
скаргу фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 на постанову Тернопільського
окружного адміністративного суду від 2
вересня 2011 року у справі за позовом
Державної податкової інспекції у
Підволочиському районі Тернопільської
області до фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 про стягнення податкового
боргу,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2011 року позивач - Державна
податкова інспекція у Підволочиському
районі Тернопільської області
звернулася до суду з позовом до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, в
якому, із урахуванням доповнення до
позовних вимог, просить стягнути з
відповідача заборгованість перед
бюджетами та державними цільовими
фондами, а саме податку на доходів
фізичних осіб, що є суб'єктами
підприємницької діяльності та
самозайнятих осіб, в сумі 4706,59 грн.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 2 вересня 2011
року позов задоволено повністю.
Стягнено з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 заборгованість перед бюджетами
та державними цільовими фондами в
розмірі 4706 грн. 59 коп.

Постанова суду першої інстанції
мотивована тим, що за відповідачем -
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1
рахується заборгованість перед
бюджетами та державними цільовими
фондами в розмірі 4706,59 грн., в тому числі
недоїмка - 4075,52 грн. і пеня - 631,07 грн., з
податку з доходів фізичних осіб, що є
суб'єктами підприємницької діяльності
та самозайнятих осіб, яка не охоплена
заходами примусового стягнення.

Таким чином, суд першої інстанції
прийшов до висновку, що факт наявності
спірного боргу відповідача є
доведеним, однак, на час постановлення
судом рішення залишається непогашеним.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, вважаючи її
винесеною із порушенням порушенням
норм матеріального та процесуального
права, фізична особа-підприємець
ОСОБА_1 оскаржив її, подавши апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 2 вересня 2011
року та в задоволенні позовних вимог
відмовити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної
скарги апелянт вказує на те, що він
помилково вніс в декларацію за 2009 рік
дані за II квартал 2009 року, коли
перебував на спрощеній системі
оподаткування і сплачував єдиний
податок в розмірі 80 грн. в місяць. Отже,
податковий борг, який виник на основі
помилково заповненої декларації, є
недійсним.

Особи, які беруть участь у справі в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час і місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, клопотань
від осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю не
поступило а тому, суд апеляційної
інстанції, у відповідності до п.п. 1, 2, ч.1
ст. 197 КАС України, вважає за можливе
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами. Справу може бути вирішено
на основі наявних у ній доказів.

Вислухавши суддю-доповідача,
дослідивши обставини справи та доводи
апеляційної скарги, суд апеляційної
інстанції приходить до висновку про те,
що апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з таких підстав.

Із змісту ст. 19 Конституції України
вбачається, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Розглядаючи спір, суд апеляційної
інстанції вважає, що суд першої
інстанції повно і всебічно дослідив і
оцінив обставини по справі, надані
сторонами докази, правильно визначив
юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, підтверджено
матеріалами справи, що ОСОБА_1
зареєстрований Підволочиською
райдержадміністрацією 22.03.2002 року як
суб'єкт підприємницької діяльності -
фізична особа, ідентифікаційний код
НОМЕР_1.

Із довідки Державної податкової
інспекції у Підволочиському районі від
06.10.2008 року №220/08 видно, що фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 узятий на
облік в органах державної податкової
служби 26.03.2002 року за № 2018.

Питання щодо оподаткування
регулюються Податковим кодексом
України (далі - ПКУ) і не можуть
встановлюватися або змінюватися
іншими законами України, крім законів,
що містять виключно положення щодо
внесення змін до цього Кодексу та/або
положення, які встановлюють
відповідальність за порушення норм
податкового законодавства.

Положення ПКУ регулюють відносини, що
виникають у сфері справляння податків
і зборів, зокрема визначають вичерпний
перелік податків та зборів, що
справляються в Україні, та порядок їх
адміністрування, платників податків та
зборів, їх права та обов'язки,
компетенцію контролюючих органів,
повноваження і обов'язки їх посадових
осіб під час здійснення податкового
контролю, а також відповідальність за
порушення податкового законодавства.

Згідно із положеннями п. 41.1 та п. 41.5 ст. 41
Податкового кодексу України органи
державної податкової служби є
контролюючими органами щодо податків,
які справляються до бюджетів та
державних цільових фондів, а також
стосовно законодавства, контроль за
дотриманням якого покладається на
органи державної податкової служби.
Органами стягнення є виключно органи
державної податкової служби, які
уповноважені здійснювати заходи щодо
забезпечення погашення податкового
боргу в межах їх повноважень, а також
державні виконавці в межах своїх
повноважень.

Відповідно підпункту 20.1.18. пункту 20.1
статті 20 Податкового кодексу України
органи державної податкової служби
мають право звертатися до суду щодо
стягнення коштів платника податків,
який має податковий борг, з рахунків у
банках, обслуговуючих такого платника,
на суму податкового боргу або його
частини.

Відповідно до приписів пп. 16.1.4 п. 16.1 ст.
16 Податкового кодексу України платник
податків зобов'язаний сплачувати
податки та збори в строки та у розмірах,
встановлених цим Кодексом та законами
з питань митної справи.

Відповідно до пункту 57.1 статті 57
Податкового кодексу України платник
податків зобов'язаний самостійно
сплатити суму податкового
зобов'язання, зазначену у поданій ним
податковій декларації, протягом 10
календарних днів, що настають за
останнім днем відповідного граничного
строку, передбаченого цим Кодексом для
подання податкової декларації, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 57.3 цієї ж статті у разі
визначення грошового зобов'язання
контролюючим органом за підставами,
зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6
пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу,
платник податків зобов'язаний сплатити
нараховану суму грошового зобов'язання
протягом 10 календарних днів, що
настають за днем отримання податкового
повідомлення-рішення, крім випадків,
коли протягом такого строку такий
платник податків розпочинає процедуру
оскарження рішення контролюючого
органу

Згідно з пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 цього ж
Кодексу податковий борг - сума
узгодженого грошового зобов'язання (з
урахуванням штрафних санкцій за їх
наявності), але не сплаченого платником
податків у встановлений цим Кодексом
строк, а також пеня, нарахована на суму
такого грошового зобов'язання.

Як слідує із матеріалів справи, а саме:
довідки про наявність податкового
боргу, облікової картки платника,
податкового повідомлення №/0 від
29.01.2010 року, за фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 рахується
заборгованість перед бюджетами та
державними цільовими фондами в розмірі
4706,59 грн., в тому числі недоїмка - 4075,52
грн. і пеня - 631,07 грн., з податку з
доходів фізичних осіб, що є суб'єктами
підприємницької діяльності та
самозайнятих осіб, яка не охоплена
заходами примусового стягнення.

Зазначене податкове повідомлення
Державної податкової інспекції у
Підволочиському районі Тернопільської
області відповідачем не оскаржувалось,
а тому згідно з підпунктом 56.17.5 пункту
56.17 статті 56 Податкового кодексу
України є узгодженим.

Пунктом 95.1 статті 95 Податкового
кодексу України передбачено, що орган
державної податкової служби здійснює
за платника податків і на користь
держави заходи щодо погашення
податкового боргу такого платника
податків шляхом стягнення коштів, які
перебувають у його власності, а в разі
їх недостатності - шляхом продажу майна
такого платника податків, яке
перебуває у податковій заставі.

Відповідно до підпункту 20.1.18. пункту 20.1
статті 20 цього ж Кодексу, органи
державної податкової служби мають
право звертатися до суду щодо
стягнення коштів платника податків,
який має податковий борг, з рахунків у
банках, обслуговуючих такого платника,
на суму податкового боргу або його
частини.

Згідно з пунктом 95.4 статті 95
Податкового кодексу України, орган
державної податкової служби на
підставі рішення суду здійснює
стягнення коштів у рахунок погашення
податкового боргу за рахунок готівки,
що належить такому платнику податків.

Крім того, посилання апелянта на
неправомірність податковго
повідомлення Державної податкової
інспекції у Підволочиському районі
Тернопільської області судом
апеляційної інстанції до уваги не
приймаються, оскільки таке є
узгодженим і не є предметом спору у
даній справі.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
прийшов до висновку, що факт наявності
спірного податкового боргу
відповідача в сумі 4706,59 грн. є
доведеним, тому судом першої інстанції
правомірно задоволено
адміністративний позов Державної
податкової інспекції у
Підволочиському районі Тернопільської
області до фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 про його стягнення.

З огляду на викладене, апеляційний суд
приходить до переконання, що суд першої
інстанції, вирішуючи даний
публічно-правовий спір, правильно
встановив фактичні обставини справи та
надав їм належну правову оцінку, а
доводи апелянта на правомірність
прийнятої постанови не впливають та
висновків суду не спростовують.

Згідно ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. 195, п.п. 1, 2, ч.1 ст. 197, ст.ст.
198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 2 вересня 2011
року у справі №2а-1970/1917/11 за позовом
Державної податкової інспекції у
Підволочиському районі Тернопільської
області до фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу
- без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена у касаційному
порядку шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили.

Головуючий суддя
Я.С. Попко

Судді
А.І. Рибачук

Р.П. Сеник