Справа № 331/894/14-а
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2014-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

15 квітня 2014 рокусправа № 331/894/14-а
(2а/331/44/14)

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Семененка Я.В.

суддів:
Бишевської Н.А. Добродняк І.Ю

за участю секретаря судового
засідання: Новошицької О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Жовтневого районного суду
м. Запоріжжя від 26 лютого 2014 року у
справі ЄУН 331/894/14-а (провадження
№2а/331/44/14) за позовом ОСОБА_1 до
управління праці та соціального
захисту населення Запорізької міської
ради по Жовтневому району про визнання
протиправними дій та зобов`язання
вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

06.02.2014р. ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом, в якому просив визнати
протиправними дії відповідача про
відмову в проведенні нарахування та
виплаті щорічної допомоги на
оздоровлення за 2014 рік, як інваліду
Чорнобиля 2-ї групи за 2014 рік в повному
обсязі та достроково - незаконними та
такими, що порушують його соціальні
права, гарантії та свободи та
ст..1,3,6,8,9,21,22,46,55,56,64 Конституції України,
ст.13,48 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»; зобов'язати відповідача
здійснити нарахування щорічної
допомоги на оздоровлення, як інваліду
Чорнобиля 2-ї групи, з послідуючою
сплатою в стислі строки; стягнути з
відповідача на його користь незаконно
не виплачену суму щорічної допомоги на
оздоровлення за 2014 рік, як інваліду
Чорнобиля 2-ї групи в загальній сумі не
менше 5970,00 грн.; застосувати судовий
контроль за виконанням судових рішень
в адміністративній справі.

Постановою Жовтневого районного суду
м. Запоріжжя від 26 лютого 2014 року у
задоволенні адміністративного позову
ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення
Запорізької міської ради по Жовтневому
району відмовлено.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, позивач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати оскаржувану постанову та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі.

Дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, перевіривши
правильність застосування судом норм
матеріального та процесуального права,
надану правову оцінку досліджених
судом доказів по справі, суд
апеляційної інстанції приходить до
висновку про наявність підстав для
часткового задоволення апеляційної
скарги з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_1 є учасником ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
І категорії, є інвалідом 2-ої групи, та
користується пільгами, встановленими
ст. 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Як вбачається з довідки управління
праці та соціального захисту населення
Запорізької міської ради по Жовтневому
району від 29.01.2014р. №06-10/235, у січні 2014
позивачу виплачено допомогу на
оздоровлення в розмірі 120 грн. за 2014 рік.
При цьому, відповідач керувався
положеннями постанов Кабінету
Міністрів України від 20.09.2005р. №936 «Про
затвердження Порядку використання
коштів державного бюджету для
виконання програм, пов'язаних із
соціальним захистом громадян, які
постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» та від
12.07.2005р. №562 «Про

щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Спірні правовідносини між сторонами
виникли з приводу застосування норм
законодавства, які регулюють порядок
та розміри виплат щорічної допомоги на
оздоровлення учасникам ліквідації
аварії на ЧАЕС.

Так, позивач, вказуючи на
неправомірність дій відповідача,
посилається на те, що розмір сум, які
підлягають до сплати, повинні
розраховуватися у відповідності до
ст.48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Відповідач, зокрема, вказує на те, що
допомога на оздоровлення виплачена
позивачу у розмірі, передбаченому
постановою Кабінету Міністрів України
від 12.07.2005 року №562, що відповідає
чинному законодавству, і тому підстав
для її виплати в більшому розмірі
немає.

Вирішуючи спір між сторонами та
відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що дії відповідача узгоджуються з
вимогами чинного законодавства,
оскільки згідно рішень
Конституційного Суду України від
26.12.2011р. №20-рп/2011 та від 25.01.2012 №3-рп/2012,
Кабінет Міністрів України встановлює
розміри окремих видів компенсацій,
доплат і допомог, а тому застосування
відповідачем положень постанови КМУ
№562, якою встановлено гарантований
мінімальний розмір розрахованої
величини для виплат, передбачених
Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» є правомірним. Відповідно
до ст.87 Бюджетного кодексу України
видатки на державні програми з
ліквідації наслідків Чорнобильської
катастрофи здійснюються у
встановленому порядку за рахунок
наявних надходжень до загального фонду
державного бюджету в межах обсягів
призначень, передбачених у Державному
бюджеті України.

Суд апеляційної інстанції частково
погоджується з такими висновками суду
першої інстанції з наступних підстав.

Згідно з частиною 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до ст.48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» щорічна
допомога на оздоровлення учасникам
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС І категорії,
інвалідам І групи, виплачується у
розмірі п'яти мінімальних заробітних
плат.

Вказаною статтею Закону визначено, що
розмір мінімальної заробітної плати
визначається на момент виплати.

Отже, позивач є особою, яка має право на
отримання щорічної одноразової
допомоги на оздоровлення, у розмірах,
які визначено Законом, а відтак має
право на звернення до суду за захистом
порушеного такого права.

Вирішуючи спір між сторонами, колегія
суддів виходить з наступного.

У Рішенні №3-рп від 25.01.2012р.
Конституційний суд України зазначив,
що надання Верховною Радою України
права Кабінету Міністрів України
встановлювати у випадках, передбачених
законом, порядок та розміри соціальних
виплат та допомоги, які фінансуються за
рахунок коштів Державного бюджету
України, пов'язується з його функціями,
визначеними в пунктах 2, 3 статті 116
Конституції України. Отже, Кабінет
Міністрів України регулює порядок та
розміри соціальних виплат та допомоги,
які фінансуються за рахунок коштів
Державного бюджету України, відповідно
до Конституції та законів України.

Таким чином, в аспекті конституційного
подання положення частини другої
статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116
Конституції України треба розуміти
так, що повноваження Кабінету
Міністрів України щодо розробки
проекту закону про Державний бюджет
України та забезпечення виконання
відповідного закону пов'язані з його
функціями, в тому числі щодо реалізації
політики у сфері соціального захисту
та в інших сферах. Кабінет Міністрів
України регулює порядок та розміри
соціальних виплат та допомоги, які
фінансуються за рахунок коштів
Державного бюджету України, відповідно
до Конституції та законів України.

Таким чином, суд першої інстанції вірно
зазначив, що Конституційний Суд
України визнав конституційним
регулювання Кабінетом Міністрів
України розмір соціальний виплат та
допомог, які фінансуються за рахунок
коштів Державного бюджету України.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції
не погоджується з висновком суду
першої інстанції щодо відсутності з
боку відповідача порушень прав
позивача, з огляду на наступне.

За змістом статті 63 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», виплати,
передбачені статтею 48 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи",
фінансуються за рахунок коштів
Державного бюджету України.

Метою і особливістю закону про
Державний бюджет України є
забезпечення належних умов для
реалізації положень інших законів
України, які передбачають фінансові
зобов'язання держави перед
громадянами, спрямовані на їх
соціальний захист, у тому числі й
надання пільг, компенсацій і гарантій
(пункт 4 мотивувальної частини Рішення
Конституційного Суду України від 9
липня 2007 року N 6-рп/2007 у справі про
соціальні гарантії громадян).

Таким чином, виключно законом про
Державний бюджет України визначаються
будь-які видатки держави на
загальносуспільні потреби, розмір і
цільове спрямування цих видатків, що
кореспондується з положеннями ст.95
Конституції України.

Так, з 01.01.2014 року набрав чинності Закон
України «Про Державний бюджет України
на 2014 рік», яким і визначено, зокрема,
доходи і видатки Державного бюджету
України у 2014 році.

Проте, положеннями Закону України «Про
Державний бюджет України на 2014 рік» не
передбачено інших умов для реалізації
положень Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» ніж ті, які визначені
останнім. Зміни, зокрема, до ст.48 Закону
в частині визначення розмірів виплат
одноразової допомоги на оздоровлення
особам не вносилися, не делеговано
права на встановлення розмірів таких
виплат і Кабінету Міністрів України.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов
висновку, що застосування відповідачем
у 2014 році положень постанови Кабінету
Міністрів України від 12 липня 2005 року
№562 при нарахуванні одноразової
допомоги на оздоровлення суперечить
положенням Закону України «Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» і Закону України «Про
Державний бюджет України на 2014 рік», та
не може бути віднесено до реалізації
права Кабінету Міністрів України на
встановлення розмірів соціальних
виплат та допомог, які фінансуються за
рахунок коштів Державного бюджету
України, як таке, що передбачено
законом.

Таким чином, враховуючи, що станом на
час виникненні спірних правовідносин
(січень 2014 року) дія ст.48 Закону України
«Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» не
призупинялась та жодним
нормативно-правовим актом не було
встановлено інших розмірів виплат
одноразової допомоги на оздоровлення,
ніж ті, що визначені ст. 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
суд апеляційної інстанції вважає, що у
січні 2014 році нарахування та виплата
одноразової допомоги на оздоровлення
повинна була здійснюватися у
відповідності до ст. 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Право позивача на отримання щорічної
одноразової допомоги на оздоровлення
відповідно до ст.48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» в розмірі
п'яти мінімальних заробітних плат
надане державою і закріплено Законом
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Оскільки таке право декларовано
державою, то відповідно держава, через
створені нею органи, в даному випадку
органи управління праці та соціального
захисту населення України, і несе
обов'язок по своєчасній та повній
виплаті допомоги саме у розмірах, які
нею ж визначені та закріплені в Законі.

Доводи відповідача щодо правомірності
своїх дій з посиланням на Бюджетний
кодекс України, суд до уваги не приймає,
оскільки даний Кодекс не регулює
питання розмірів одноразової допомоги
на оздоровлення учасникам ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, а тому посилання суду на положення
даного Кодексу є помилковими.

За приписами пункту другого частини
четвертої статті 105 КАС України
адміністративний позов може містити
вимоги про зобов'язання відповідача -
суб'єкта владних повноважень прийняти
рішення або вчинити певні дії. Вимоги ж
щодо стягнення з суб'єкта владних
повноважень заявляються на
відшкодування шкоди, завданої його
незаконним рішенням, дією або
бездіяльністю (п.4 ст.105 КАС України)

Враховуючи, що обставин заподіяння
позивачу шкоди встановлено не було, суд
вважає, що належним способом захисту
прав позивача є саме зобов'язання
відповідача здійснити перерахунок та
виплатити ОСОБА_1 щорічну одноразову
допомогу на оздоровлення відповідно до
положень ст.48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» за 2014 рік, з
урахуванням виплачених сум вказаної
допомоги.

З урахуванням викладеного, суд
апеляційної інстанції дійшов висновку,
що судом першої інстанції було
порушено норми матеріального права, що
призвело до неправильного вирішення
справи, та в силу п.4 ч.1 ст.202 КАС України,
є підставою для скасування судового
рішення та ухвалення нового.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст. 202, 205,
207 КАС України, суд, -

поСтановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Постанову Жовтневого районного суду м.
Запоріжжя від 26 лютого 2014 року у справі
ЄУН 331/894/14-а (провадження №2а/331/44/14) -
скасувати та прийняти нову постанову.

Адміністративний позов ОСОБА_1
задовольнити частково.

Визнати дії управління праці та
соціального захисту населення
Запорізької міської ради по Жовтневому
району щодо ненарахування та невиплати
у 2014 році на користь ОСОБА_1 щорічної
допомоги на оздоровлення в розмірах,
встановлених ст. 48 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» -
протиправними.

Зобов'язати управління праці та
соціального захисту населення
Запорізької міської ради по Жовтневому
району здійснити нарахування та
виплатити на користь ОСОБА_1 щорічну
допомогу на оздоровлення за 2014 рік в
розмірах, встановлених ст.48 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
з урахуванням вже виплачених сум.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України в порядку та строки,
встановлені статтею 212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

(Постанову у повному обсязі складено
17.04.2014 р.)

Головуючий:
Я.В. Семененко

Суддя:
Н.А. Бишевська

Суддя:
І.Ю. Добродняк