Справа № 815/4735/13-а
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2014-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/4735/13-а

Категорія: 10.1 Головуючий в 1 інстанції:
Бжассо Н. В.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

Головуючого - судді Бойка А.В.,

суддів: Танасогло Т.М.,

Яковлєва О.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Одесі апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в м. Білгород-Дністровському та
Білгород-Дністровському районі
Одеської області на постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 04 вересня 2013 року за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Білгород-Дністровському та
Білгород-Дністровському районі
Одеської області про визнання дій
незаконними та протиправними та
стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

13.03.2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду
першої інстанції з позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Білгород-Дністровському та
Білгород-Дністровському районі
Одеської області про визнання
незаконними та протиправними дій
відповідача та скасування вимог про
сплату недоїмки, а саме: № Ф-5 від 31.01.2013
року на суму - 1698, 23 грн. та № Ф-23 від
18.02.2013 року на суму - 4 572, 42 грн.;
стягнення з УПФУ в м.
Білгород-Дністровському та
Білгород-Дністровському районі
Одеської області моральної шкоди в
сумі 7000 грн.; стягнення коштів,
сплачених за надання юридичної
допомоги у розмірі 1000 грн.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 04 вересня
2013 року адміністративний позов ОСОБА_2
задоволено частково.

Визнано протиправними дії Управління
Пенсійного фонду України в м.
Білгород-Дністровському та
Білгород-Дністровському районі
Одеської області.

Скасовано вимоги Управління
Пенсійного фонду України в м.
Білгород-Дністровському та
Білгород-Дністровському районі
Одеської області про сплату недоїмки:
№ Ф-5 від 31.01.2013 року на суму 1 698, 23 грн.; №
Ф-23 від 18.02.2013 року на суму - 4 572, 42 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

20.09.2013 року Управління Пенсійного фонду
України в м. Білгород-Дністровському
та Білгород-Дністровському районі
Одеської області подало апеляційну
скаргу на постанову суду першої
інстанції, в якій посилалось на
порушення судом першої інстанції при
ухваленні постанови норм
матеріального та процесуального права
та неповне з'ясуванням всіх обставин
справи.

Апелянт зазначив, що підставами для
звільнення особи від сплати єдиного
внеску є наявність у такої особи
статусу пенсіонера за віком або
інваліда та факт отримання відповідно
до закону пенсії або соціальної
допомоги.

Однак, зважаючи на те, що позивачу в
даному випадку призначено пенсію
відповідно до ст. 55 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», він не є
пенсіонером за віком у розумінні ч. 4
ст. 4 Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування», а
тому, на думку апелянта, вимоги про
сплату ним недоїмки є правомірними.

На підставі викладеного в апеляційній
скарзі ставиться питання про
скасування постанови Одеського
окружного адміністративного суду від
04.09.2013 року та прийняття нової, якою
відмовити у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 197 КАС
України суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі відсутності клопотань
від усіх осіб, які беруть участь у
справі.

Розглянувши матеріали справи та
перевіривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга Управління
Пенсійного фонду України в м.
Білгород-Дністровському та
Білгород-Дністровському районі
Одеської області не підлягає
задоволенню з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_2 з 10.01.2006 року зареєстрований
суб'єктом підприємницької діяльності
та у 2012 році, відповідно до свідоцтва
платника єдиного податку № 5006 від
07.05.2012 року, перебував на спрощеній
системі оподаткування (а.с. 7).

Згідно посвідчення учасника
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС Серії НОМЕР_2 від
27.12.1993 року ОСОБА_2 є учасником
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС 2 категорії (а.с. 6).

В свою чергу, відповідно до пенсійного
посвідчення № НОМЕР_1 (Серії НОМЕР_3),
позивач є пенсіонером та отримує
пенсію за віком з 2008 року (а.с. 6).

Звертаючись з позовом до суду першої
інстанції, ОСОБА_2 посилався на те, що
оскільки він є пенсіонером за віком та
одночасно здійснює підприємницьку
діяльність як фізична
особа-підприємець на спрощеній системі
оподаткування, він відповідно до
положень ч. 4 ст. 4 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» звільнений від
сплати єдиного внеску.

Колегія суддів суду апеляційної
інстанції погоджується з висновком
суду першої інстанції стосовно
часткового задоволення позовних вимог
ОСОБА_2, зважаючи на наступне:

Частиною 2 статті 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Закон України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»
визначає правові та організаційні
засади забезпечення збору та обліку
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування, умови
та порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 4
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»
платниками єдиного внеску є, зокрема,
фізичні особи-підприємці, в тому числі
ті, які обрали спрощену систему
оподаткування, та члени сімей цих осіб,
які беруть участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.

Відповідно до частини 4 статті 4 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» особи,
зазначені у пункті 4 частини першої
цієї статті, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.
Такі особи можуть бути платниками
єдиного внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Статтею 1 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» передбачено, що
громадяни України мають право на
державне пенсійне забезпечення за
віком, по інвалідності, у зв'язку з
втратою годувальника та в інших
випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 26
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» особи мають право на
призначення пенсії за віком після
досягнення віку 60 років та наявності
страхового стажу не менше 15 років.

При цьому, п.«а» ст. 13 Закону України
«Про пенсійне забезпечення»
встановлено, що на пільгових умовах
мають право на пенсію за віком,
незалежно від місця останньої роботи:
працівники, зайняті повний робочий
день на підземних роботах, на роботах з
особливо шкідливими і особливо важкими
умовами праці, - за списком N 1
виробництв, робіт, професій, посад і
показників, затверджуваним Кабінетом
Міністрів України, і за результатами
атестації робочих місць: чоловіки -
після досягнення 50 років і при стажі
роботи не менше 20 років, з них не менше 10
років на зазначених роботах; жінки -
після досягнення 45 років і при стажі
роботи не менше 15 років, з них не менше 7
років 6 місяців на зазначених роботах.

Таким чином, норми статті 13 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»
також встановлюють пенсійний вік, з
якого виникає право на призначення
пенсії за віком, проте вони є
спеціальними по відношенню до норм
статті 26 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Колегія суддів вважає, що пенсія
призначена з врахуванням положень
статті 13 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» із зменшенням
пенсійного віку, є пенсією за віком в
розумінні положень частини четвертої
статті 4 Закону України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування». Тому, оскільки
позивач є фізичною особою-підприємцем,
який перебуває на прощеній системі
оподаткування, та йому призначено
пенсію на підставі положень статті 13
Закону України «Про пенсійне
забезпечення», в силу частини
четвертої статті 4 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» він
звільняється від сплати за себе
єдиного внеску, як пенсіонер за віком.

Враховуючи зазначене, колегія суддів
суду апеляційної інстанції вважає, що
дії Управління Пенсійного фонду
України в м. Білгород-Дністровському та
Білгород-Дністровському районі
Одеської області щодо нарахування
позивачеві недоїмки зі сплати єдиного
внеску на суму 1 698,23 грн. (№ Ф-5 від 31.01.2013
року) та на суму 4 572,42 грн. (№ Ф-23 від
18.02.2013 року) не відповідають вимогам
чинного законодавства та є
протиправними.

В свою чергу, колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції дійшов вірного
висновку про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог ОСОБА_2 щодо
стягнення моральної шкоди та витрат на
правову допомогу.

Відповідно до роз'яснень, даних в
пункту 3 постанови Пленуму Верховного
Суду України "Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" від 31.03.1995 № 4
моральна шкода це втрати немайнового
характеру внаслідок моральних чи
фізичних страждань, або інших
негативних явищ, заподіяних фізичній
чи юридичній особі незаконними діями
або бездіяльністю інших осіб.

Частиною 2 статті 23 Цивільного кодексу
України передбачено, що моральна шкода
полягає: у фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

В свою чергу, в даному випадку,
позивачем не надано доказів
перенесених ним душевних страждань,
характеру немайнових втрат, тяжкості
вимушених змін у його життєвих
стосунках, пов'язаних з неправомірними
діями відповідача, а тому не довів
наявності моральної шкоди, суд
приходить до висновку, що в задоволенні
зазначених вимог позивачу слід
відмовити.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 90 КАС
України, витрати, пов'язані з оплатою
допомоги адвоката або іншого фахівця в
галузі права, які надають правову
допомогу за договором, несуть сторони,
крім випадків надання безоплатної
правової допомоги, передбачених
законом.

На підтвердження отримання правової
допомоги в розмірі 1000 грн. за складання
позовної заяви, позивач надав копію
квитанції Одеської обласної колегії
адвокатів від 07.03.2013 року № 25.

Однак, з наданої позивачем квитанції
неможливо визначити обсяг часу і
роботи, витраченого особою, що надавала
правову допомогу, а також їх
співставлення для чіткого визначення
суми виннагороди, також неможливо
встановити права та обов'язки
виконавця послуг, чи виконані вони ним
у повному обсязі та належним чином;
неможливо визначитися й з тим, які
фактори бралися до уваги при
визначенні розміру винагороди та чи
може вважатися такий розмір розумно
обґрунтованим для виплати особі, яка
надавала правову допомогу позивачу з
урахуванням обсягу, строків і
результату його дій в інтересах ОСОБА_2

Таким чином, все вищевказане
унеможливлює законне обґрунтування
стягнення на користь ОСОБА_2 коштів,
затрачених на правову допомогу в
розмірі 1000 (одна тисяча) грн.

Зважаючи на зазначене, позовні вимоги в
цій частині задоволенню не підлягають.

Враховуючи все вищезазначене колегія
суддів суду апеляційної інстанції
вважає, що судом першої інстанції
правильно встановлено обставини
справи та постановлено судове рішення
з додержанням норм матеріального і
процесуального права, у зв'язку з чим,
відповідно до ст. 200 КАС України, за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін.

Керуючись ст. ст. 184, 185, 197, 198, 200, 205, 206, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м.
Білгород-Дністровському та
Білгород-Дністровському районі
Одеської області залишити без
задоволення, а постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 04
вересня 2013 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили відповідно до ст. 254 КАС
України та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий суддя:
Бойко А.В.

Суддя:
Танасогло Т.М.

Суддя:
Яковлєв О.В.