Справа № 2-а/1970/2831/12
Суддя: Кушнерик М.П.
Дата ухвалення: 2014-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2014 року
Справа №
148073/12

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді
Кушнерика М.П.

суддів
Курильця А.Р., Кухтея Р.В.

з участю секретаря судового засідання
Лемцьо І.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові апеляційну скаргу
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на
постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 31 липня 2012
року по справі за позовом першого
заступника прокурора Тернопільської
області в інтересах держави в особі
Тернопільської об'єднаної державної
податкової інспекції Тернопільської
області Державної податкової служби до
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про
стягнення податкового боргу, -

В С Т А Н
О В И Л А:

08.07.2012р. Перший заступник прокурора
Тернопільської області в інтересах
держави в особі Тернопільської ОДПІ
звернувся до суду з позовом, в якому
просить стягнути з відповідача
податковий борг у розмірі 393750,0 грн.

В обґрунтування позовних вимог
посилається на те, що внаслідок сплати
не в повному обсязі узгоджених
податкових зобов'язань, визначених
податковим органом згідно податкового
повідомлення - рішення №/0 від
16.11.2007р. рахується заборгованість перед
бюджетом в розмірі 393750,0грн. за
податковими зобов'язаннями по податку
на доходи фізичних осіб.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 31 липня 2012
року позов задоволено.

ФОП ОСОБА_1 оскаржив дану постанову з
підстав порушення норм матеріального і
процесуального права та неповного
з»ясування, а також не доведеності
обставин, які мають значення для
справи, мотивуючи тим, що оскільки
Тернопільською об'єднаною державною
податковою інспекцією у законному
порядку 05 липня 2007 року видано
Свідоцтво про сплату єдиного податку
серії НОМЕР_2, яким засвідчено надання
права сплачувати у третьому кварталі
2007 року виключно єдиний податок, без
жодних умов, які би передбачали
сплачувати інші податки, крім єдиного,
за третій квартал 2007 року.

Вважає, що судом не вирішено питання
спору про право ОСОБА_1 сплачувати
єдиний податок, а отже не бути
платником інших податків, в тому числі,
податку на доходи фізичних осіб.

Статтею 1 Закону України «Про систему
оподаткування», яка діяла на момент
отримання доходів ОСОБА_1, встановлено,
що ставки, механізм справляння
податків не можуть встановлюватися або
змінюватися іншими законами України,
крім законів про оподаткування.

Вважає, що прийняте рішення про
стягнення податкового боргу з податку
на доходи фізичних осіб із фізичної
особи-підприємця платника єдиного
податку ОСОБА_1, суперечить нормам ст.6
Указу Президента України «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва» (в редакції Указу
Президента N 746/99 від 28.06.99 ), який є
імперативним при визначенні
податкових зобов'язань ОСОБА_1 як
платнику єдиного податку, яка
передбачає, що суб'єкт малого
підприємництва, який сплачує єдиний
податок, не є платником податку на
доходи фізичних осіб.

Відповідно п.4.3.25. Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб», який
діяв на момент отримання доходів
ОСОБА_1, до складу загального місячного
або річного оподатковуваного доходу
платника податку не включається дохід,
одержаний само зайнятою особою від
здійснення нею підприємницької
діяльності, якщо така особа обрала
спеціальну (спрощену) систему
оподаткування такого доходу
відповідно до закону, а тому вважає, що
суд зобов'язаний був визнати право
ОСОБА_1 не бути платником цього податку
та визнати відсутність законних
підстав для виникнення податкового
боргу та відповідно підстав для
стягнення цього податку із ОСОБА_1.

Просить скасувати постанову та
прийняти нову постанову, якою в
задоволенні позовних вимог прокурора
відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
позивача, який підтримав апеляційну
скаргу, представників прокуратури та
податкового органу, які заперечили
апеляційну скаргу, розглянувши та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів, вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції
і таке стверджується матеріалами
справи, ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер
НОМЕР_1) зареєстрований як фізична
особа-підприємець Тернопільською
районною державною адміністрацією
Тернопільської області 25.06.2007 року,
згідно витягу з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців та перебуває на
обліку в Тернопільській об'єднаній
державній податковій інспекції
Тернопільської області Державної
податкової служби, як платник податків.

Тернопільською об'єднаною державною
податковою інспекцією було проведено
перевірку в ході якої, згідно з актом
№10219/17-427/НОМЕР_1 від 29.10.2007 року Про
результати позапланової
документальної перевірки дотримання
вимог законодавства про оподаткування
приватного підприємця ОСОБА_1 за період
з 25.06.2007 року по 29.10.2007 року виявлено
порушення статті 1 Указу Президента
України від 3 липня 1998 року №727/98 «Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва», у порядку,
встановленому розділом IV Декрету
Кабінету Міністрів України від 26
грудня 1992 року №13-92 «Про прибутковий
податок з громадян», який діє у частині
оподаткування доходів фізичних осіб
від зайняття підприємницькою
діяльністю, з урахуванням п.9.12 ст.9
Закону України від 22.05.2003 року №889-1V
«Про податок з доходів фізичних осіб»,
приватному підприємцю ОСОБА_1
донараховано 393750,00 грн. податку з
доходів фізичних осіб.

На підставі акту перевірки
Тернопільською ОДПІ було прийняте
податкове повідомлення-рішення
№/0 від 16.11.2007 року, яким визначена
сума податкового зобов»язання за
платежем прибутковий податок на доходи
від підприємницької діяльності, та
інші доходи в розмірі 393750,00 грн.

Зазначене податкове повідомлення -
рішення оскаржувалось відповідачем в
судовому порядку та було узгоджене 19
березня 2012 року відповідно до
постанови Вищого адміністративного
суду України у справі №К-4537/09, якою
постанову Господарського суду
Тернопільської області від 11.02.2008 року
та ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 25.12.2008 року
скасовано та ухвалено нове рішення,
яким в позові ФОП ОСОБА_1 до
Тернопільської ОДПІ про скасування
податкового повідомлення-рішення
-відмовлено.

Таким чином, загальна сума податкового
боргу складає 393750,00 грн., яка
підтверджується довідкою про
наявність податкового боргу ПП ОСОБА_1
станом на 05.07.2012 року по платежах, що
контролюються Тернопільською ОДПІ та
даними облікової картки платника
податків.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
доказів сплати податкового боргу в
повному обсязі відповідачем суду не
надано, позовні вимоги підтверджені
доказами наявними в матеріалах справи.

Відповідно до п.59.1 ст.59 ПК України, у
разі коли платник податків не сплачує
узгодженої суми грошового зобов'язання
в установлені законодавством строки,
орган державної податкової служби
надсилає (вручає) йому податкову вимогу
в порядку, визначеному для надсилання
(вручення) податкового
повідомлення-рішення. Відповідачу була
надіслана податкова вимога №347 від 28
квітня 2012 року, яка не виконана.

Відповідно до п.п.14.1.175 п.14.1 ст.14
Податкового кодексу України
податковий борг - це сума грошового
зобов'язання (з урахуванням штрафних
санкцій за їх наявності), самостійно
узгоджене платником податків або
узгоджене в порядку оскарження, але
несплаченого у встановлений строк, а
також пеня, нарахована на суму такого
грошового зобов'язання.

Згідно п.20.1.28 ст.20 Податкового кодексу
України органи державної податкової
служби мають право застосовувати до
платників податків фінансові (штрафні)
санкції, стягувати до бюджетів та
державних цільових фондів суми
грошових зобов'язань та/або
податкового боргу у випадках, порядку
та розмірі, встановлених цим Кодексом,
стягувати суми простроченої
заборгованості суб'єкта
господарювання перед державою
(Автономною Республікою Крим чи
територіальною громадою міста) за
кредитом (позикою), залученим державою
(Автономною Республікою Крим чи
територіальною громадою міста) або під
державну (місцеву) гарантію, а також за
кредитом з бюджету в порядку,
визначеному цим Кодексом.

Відповідно до п.41.1 та п.41.5 ст.41
Податкового кодексу України органи
державної податкової служби є
контролюючими органами щодо податків,
які справляються до бюджетів та
державних цільових фондів, а також
стосовно законодавства, контроль за
дотриманням якого покладається на
органи державної податкової служби.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України -
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Доводи апеляційної скарги, висновків
суду не спростовують.

Оскільки суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, то воно не може
бути скасоване чи змінене з підстав,
викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.160 ч.3, 195, 196, п.1 ч.1 ст.198,
ст.200, 205, 206, 254 КАС України, колегія
суддів, -

У Х В А Л И
Л А:

Апеляційну скаргу фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 - залишити без
задоволення, а постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 31 липня 2012
року по справі №2-а-1970/2831/12 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання ухвалою
законної сили, а у разі складення
ухвали в повному обсязі відповідно до
ст.160 КАС України - з дня складення
ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя:
М.П.Кушнерик

Судді:
А.Р.Курилець

Р.В.Кухтей

Повний текст виготовлено 25.04.2014р.