Справа № 807/837/13-а
Суддя: Хобор Р.Б.
Дата ухвалення: 2014-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2014 року
Справа № 11556/13/876

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі :

Головуючої судді
Хобор Р.Б.,

суддів:
Попка Я.С., Сеника Р.П.,

з участю секретаря судового засідання
Луки Х.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на
постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 01.07.2013 року
у справі за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до державної
податкової інспекції у Тячівському
районі Закарпатської області про
скасування податкових повідомлень -
рішень та рішення про застосування
фінансових санкцій,-

В С Т А Н
О В И В:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1
звернувся до суду з позовною заявою до
державної податкової інспекції у
Тячівському районі Закарпатської
області в якій просить визнати
протиправними та скасувати податкові
повідомлення - рішення ДПІ у
Тячівському районі №13//17-1 від
11.01.2013 року та №14//17-1 від 11.01.2013
року та рішення ДПІ у Тячівському
районі про застосування фінансових
санкцій №1058//5247 від 26.10.2012 року.

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 01.07.2013 року
в задоволенні адміністративного
позову відмовлено.

Приймаючи оскаржувану постанову, суд
першої інстанції дійшов до висновку
про те, що податковий орган довів
наявність у позивача податкової
заборгованості, а відтак правомірність
прийнятих ним податкових повідомлень -
рішень.

Не погоджуючись з прийнятою
постановою, її в апеляційному порядку
оскаржив позивач - фізична
особа-підприємець ОСОБА_1, який
покликаючись на неповне з»ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
що призвело до безпідставної відмови у
задоволенні позовних вимог, просить
оскаржувану постанову суду скасувати
та прийняти нову постанову, якою
позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю - доповідача,
перевіривши матеріали справи та
апеляційну скаргу в межах наведених у
ній доводів, колегія суддів дійшла до
висновку про те, що апеляційна скарга
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено те,
що ФОП ОСОБА_1 згідно свідоцтва про
державну реєстрацію фізичної особи -
підприємця серії НОМЕР_3 від 19.05.2000 року
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1,
ідентифікаційний код - НОМЕР_1, що
підтверджується копією згаданого
свідоцтва наявною в матеріалах справи.
Згідно свідоцтва НОМЕР_4 від 22.07.2002 року
позивач є платником податку на додану
вартість.

Працівниками ДПІ у Тячівському районі
проведено документальну планову
перевірку дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2010 року по
31.12.2011 року. За результатами вказаної
перевірки 05.10.2012 податковим органом
складено акт №1361/17-1/НОМЕР_1, згідно з
яким у позивача зафіксовано порушення:

ст.ст. 13, 14 Декрету Кабінету Міністрів
України від 26.12.92 р. №13/92 «Про
прибутковий податок з громадян», п. 137.1
ст.137, пп.138.1.1 п. 138.1 ст. 138 Податкового
кодексу України від 02.12.10 р.;

пп.7.4.5 п. 7.4 ст.7 Закону України «Про
податок на додану вартість» від 03.04.1998
р.;

ст.1 постанови Кабінету Міністрів
України від 30.10.08 р. №957 «Про
встановлення розміру мінімальних
оптово-відпускних та роздрібних цін на
окремі види алкогольних напоїв
вітчизняного виробництва» та ст. 18
Закону України від 19.12.95 р. №481/95 ВР «Про
державне регулювання виробництва та
обігу спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів»;

пп.8.1.1 п. 8.1 ст.8 Закону України від 22.05.03
р. №889-IV «Про податок з доходів фізичних
осіб», пп. 168.1.1 п. 168.1 ст.168 Податкового
кодексу України від 02.12.10 р.

На підставі акту перевірки та
виявлених правопорушень податковим
органом прийнято податкове
повідомлення - рішення №1059//17-1 від
26.10.2012 року, податкове повідомлення -
рішення №1060//17-1 від 26.10.2012 року та
податкове повідомлення - рішення
№1061//17-1 від 26.10.2012 року та рішення
про застосування фінансових санкцій
№1058//5247 від 26.10.2012 року.

Не погодившись із висновками
податкового органу, зафіксованими в
акті перевірки від 05.10.2012 року та
прийнятими рішеннями, позивач оскаржив
їх в адміністративному порядку до ДПА у
Закарпатській області ДПС.

Згідно з рішенням про результати
розгляду скарги від 04.01.2013 року ДПА у
Закарпатській області ДПС, скарга
позивача задоволена частково та
зобов'язано ДПІ у Тячівському районі
прийняти нові податкові повідомлення -
рішення з врахуванням частково
скасованих податкових повідомлень
рішень №1059//17-1 від 26.10.2012 року,
№1060//17-1 від 26.10.2012 року та
№1061//17-1 від 26.10.2012 року.

Відповідачем, на підставі
вищезазначеного рішення про
результати розгляду скарги винесено
податкове повідомлення-рішення
№14//17-1 від 11.01.2013р., яким збільшено
суму грошового зобов'язання за
платежем податок на додану вартість на
14 576,19 грн. (за основним платежем на 11 660,95
грн., за штрафними санкціями на 2 915,24
грн.); та податкове
повідомлення-рішення № 13//17-1 від
11.01.2013р., яким збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем податок на
доходи з фізичних осіб за результатами
річного декларування на 39 991,25 грн. (за
основним платежем на 38 892,81 грн., за
штрафними санкціями на 1098,44 грн.).

Позивач вказані податкові
повідомлення - рішення вважає
протиправними, прийнятими з порушенням
чинного законодавства та такими, що
підлягають скасуванню.

Колегія суддів вбачає підстави для
скасування оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень з огляду на
наступне.

Щодо дотримання проведення
розрахунків за готівкові кошти
позивачем, то суд першої інстанції
прийшов до висновку про те, що ФОП
ОСОБА_1, в порушення вимог статті 1
Постанови Кабінету Міністрів від 30.10.2008
року № 957 "Про встановлення розміру
мінімальних оптово-відпускних і
роздрібних цін на окремі види
алкогольних напоїв вітчизняного
виробництва (із змінами та
доповненнями) та ст. 18 Закону України
від 19.12.1995 року № 481/95-ВР "Про державне
регулювання виробництва і обігу спирту
етилового, коньячного і плодового,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів" 22.08.2011р., 12.12.2011р., 15.12.2011р. в
магазині "Смак" здійснив продаж
шампанського "Радянське" по ціні 20,00
грн. за пляшку, за ціною нижчою від
встановленої мінімальної роздрібної
ціни (26,00 грн.), що підтверджується
копією звіту денного "Z" за 22.08.2011 р.,
12.12.2011р., 15.12.2011р.

Відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 30.10.2008р. №957 "Про
встановлення розміру мінімальних
оптово-відпускних і роздрібних цін на
окремі види алкогольних напоїв"
встановлено мінімальну роздрібну ціну
вина у скляній тарі місткістю 0,7л та 0,75л
(по коду виробів 2204 10 згідно з УКТЗЕД) у
розмірі 26.00 грн.

Однак, колегія суддів приходить до
висновку про те, що перевіркою позивача
не визначено вид напою, алкогольна
складова, ємність, виробник (іноземний
або вітчизняний), не наведено первинних
документів, які вказують на сам факт
реалізації напою, що унеможливлює
ідентифікацію та визначення даного
факту як порушення.

Крім того, колегія суддів зазначає, що у
чеку /а.с.110-111/ магазину «Смак» не
вказано, яке саме шампанське
продавалось, місткість, об»єм тощо.

Перевіркою проведено аналіз
задекларованих валових доходів за 2010
рік та 2011 рік, внаслідок чого
встановлено заниження валового доходу
за 2010р. на 25251,10 грн., а саме не включення
до сукупного оподатковуваного доходу
дохід отриманий від реалізації
лісоматеріалів, чим порушено ст.ст. 13, 14
Декрету Кабінету Міністрів України від
26.12.92р. № 13/92 "Про прибутковий податок з
громадян" та п. 137.1 ст.137 Податкового
Кодексу України від 02 грудня 2010 року
№2755-У1.

Перевіркою також встановлено, що
протягом 2010 - 2011 років фізична
особа-підприємець ОСОБА_1, здійснював
придбання товарно-матеріальних
цінностей у суб'єктів підприємницької
діяльності-фізичних та юридичних осіб
на митній території України.
Розбіжність по валових витратах між
даними проведеної перевірки та даними
заявленими в декларації про доходи за
2010 рік становить 218525,35 грн. та за 2011 рік
32961,40 грн., яка виникла у зв'язку з тим, що
підприємцем ОСОБА_1, до декларації про
доходи внесені завищені дані валових
витрат по придбанню ПММ та інших
товарів, а саме, витрати, які не
підтверджені первинними документами,
чим порушено вимоги пп.5.3.1 та 5.3.9 п.5.3.
ст.5 Закону України від 22.05.1997 № 283/97-ВР
"Про оподаткування прибутку
підприємств" та ст.ст. 13, 14 Декрету
Кабінету Міністрів України від 26.12.92р.
№ 13/92 "Про прибутковий податок з
громадян".

Таким чином, перевіркою встановлено, що
у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1,
чистий оподатковуваний дохід від
підприємницької діяльності за 2010 рік
складає 254780,63 грн. проти 11004,18 грн.,
заявленого у декларації про доходи за
2010 рік та за 2011 рік - 44518,40 грн. проти 11557
грн., заявленого у декларації про
доходи за 2011 рік.

Згідно із статтею 13 розділу IV Декрету №
13-92 оподаткуванню підлягають доходи
громадян, одержані протягом
календарного року від здійснення
підприємницької діяльності без
створення юридичної особи, а також інші
доходи громадян, не передбачені як
об'єкти оподаткування у розділах II та III
цього Декрету.

Оподатковуваним доходом вважається
сукупний чистий доход, тобто різниця
між валовим доходом (виручки у грошовій
та натуральній формі) i документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу. Якщо ці витрати не можуть бути
підтверджені документально, то вони
враховуються податковими органами при
проведенні остаточних розрахунків за
нормами, визначеними Головною
державною податковою інспекцією
України за погодженням з Міністерством
економіки України та Державним
комітетом України по сприянню малим
підприємствам та підприємництву.

До складу витрат, безпосередньо
пов'язаних з одержанням доходів,
належать витрати, які включаються до
складу валових витрат виробництва
(обігу) або підлягають амортизації
згідно із Законом України від 28 грудня
1994 року № 334/94-ВР «Про оподаткування
прибутку підприємств».

До податкової декларації за звітний
податковий період, включаються тільки
прямі валові витрати і суми
амортизаційних відрахувань, що
відповідають фактичній сумі
отриманого в цьому періоді валового
доходу в будь-якій формі від
визначеного виду діяльності та
підтверджені документально.

Наведені законодавчі положення дають
підстави для висновку про те, що
валовий дохід платників
податку-фізичних осіб підлягає
зменшенню на суму амортизаційних
відрахувань у разі ведення такими
платниками бухгалтерського обліку
балансової вартості основних фондів та
за умови фактичного отримання валового
доходу завдяки використанню
відповідних основних фондів.

Згідно з підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті
5 Закону № 334/94-ВР до складу валових
витрат включаються суми будь-яких
витрат, сплачених (нарахованих)
протягом звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Підпунктом 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону
№ 334/94-ВР передбачено, що не належать до
складу валових витрат будь-які витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Згідно із статтею 1 Закону України від 16
липня 1999 року № 996-XIV «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» (далі - Закон №
996-XIV) первинним документом є документ,
який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону
№ 996-XIV підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

Позивачем на підтвердження своїх
доводів щодо правомірності формування
валових витрат подано копії подорожніх
листів, за якими проводилося списання
ТМЦ, згідно з якими позивач для
господарської діяльності
використовував автомобіль КРАЗ
реєстраційний номер НОМЕР_5 та ВАЗ 2106
реєстраційний номер НОМЕР_2.

Перевіркою встановлено, що вказані
транспортні засоби не належали
позивачу на праві власності, а також
були відсутні первинні документи, які
засвідчували право володіння та
користування вказаними транспортними
засобами.

Однак, колегія суддів зазначає, що
необхідним у даному випадку є
встановлення об'єктивної істини та
встановлення факту використання
транспортних засобів у господарській
діяльності позивача. А відтак, для
правильного вирішення цього спору суду
першої інстанції слід було вичерпно
перевірити усе коло обставин, що були
покладені податковим органом в основу
оспорюваних донарахувань (податку з
доходів фізичних осіб), з'ясувавши
зміст та сутність господарських
операцій, які, за висновком податкового
органу, були невірно враховані у
податковому обліку позивача,
перевіривши порядок їх
документального оформлення позивачем
за наслідками безпосереднього
дослідження первинних документів
(складенням яких опосередковувалося
виконання цих операцій).

Колегія суддів зазначає, що в акті
перевірки відповідача немає жодних
посилань на первинні та будь-які інші
документи, які зафіксовані за обліком
та підтверджують факти заниження
обсягів реалізації лісоматеріалів. За
таких обставин визначення обсягів не
задекларованої реалізації
лісоматеріалів та проведення
нарахування податкових зобов'язань з
податку з доходів фізичних осіб у такий
спосіб є неправомірним.

Перевіркою позивача також встановлено,
що за період з 01.01.2010 року по 31.12.2011 року
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1
задекларовано податкових зобов'язань з
податку на додану вартість у сумі 765 894,00
грн.

Позивач в порушення пп.7.4.5 п.7.4 ст.7
Закону України від 03.04.1997р. №168/97-ВР "Про
податок на додану вартість" до складу
податкового кредиту відніс суми
податку на додану вартість по
паливно-мастильних матеріалах
(списаних на транспортні засоби,
незареєстровані за ФОП ОСОБА_1), які не
пов'язані з господарською діяльністю
платника податків.

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті
7 Закону № 168/97-ВР податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону
№ 168/97-ВР передбачено, що не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до ст.39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п. 193.1
ст. 193 цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду, зокрема у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у т.ч. при їх імпорті) та послуг з метою
їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Колегія суддів приходить до
аналогічного висновку як і по валових
витратах з податку на доходи фізичних
осіб. Так, на переконання колегії
суддів, відповідачем не доведено
відсутності сплати позивачем податку
на додану вартість по
паливно-мастильних матеріалах на
транспортні засоби.

Відповідно до ст. 71 КАСУ, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає доводи апеляційної скарги
суттєвими і такими, що складають
підстави для висновку про порушення
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, через що постанова суду першої
інстанції підлягає скасуванню з
прийняттям нової, якою позовні вимоги
слід задовольнити.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, п. 3 ч. 1
ст. 198, п.1,2,4 ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст.ст. 207, 254
КАС України, суд, -

П О С Т А Н
О В И В:

Апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 01.07.2013 року
у справі №807/837/13-а скасувати та
прийняти нову постанову, якою позовні
вимоги фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправним і скасувати
податкові повідомлення - рішення ДПІ у
Тячівському районі №13//17-1 від
11.01.2013 року та №14//17-1 від 11.01.2013
року та рішення ДПІ у Тячівському
районі про застосування фінансових
санкцій №1058//5247 від 26.10.2012 року.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуюча суддя:
Р.Б. Хобор

Судді:
Я.С. Попко

Р.П. Сеник