Справа № 2а-4659/11
Суддя: Попко Я.С.
Дата ухвалення: 2014-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2014 року
Справа №
121136/12/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Попка Я.С.

суддів
Хобор Р.Б., Сеника Р.П.

розглянувши у порядку письмового
провадження у м. Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в м. Ужгороді Закарпатської
області на постанову Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 23 грудня 2011 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України в м. Ужгороді
Закарпатської області про стягнення
підвищення до пенсії як дитині війни,-

В С Т А Н О В И В:

04.10.2011 року позивач - ОСОБА_1 звернулася
до суду з позовом до управління
Пенсійного фонду України в м. Ужгороді
Закарпатської області, в якому просить
визнати неправомірними дії
відповідача зобов'язати його
призначити недораховану їй, як дитині
війни, щомісячну державну соціальну
допомогу та забезпечити її виплату у
повному обсязі за 2011 рік; зобов'язати
відповідача нараховувати і
здійснювати виплату їй щомісячної
державної соціальної допомоги в
повному обсязі протягом усього часу
дії Закону України «Про соціальний
захист дітей війни». Позивач просить
поновити строк звернення до суду.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від 7 жовтня
2011 року позовну заяву ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
м. Ужгороді Закарпатської областіпро
стягнення підвищення до пенсії як
дитині війни за період з 01.01.2011 року по
04.04.2011 року залишено без розгляду.

Постановою Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 23 грудня 2011 року позов
задоволено частково. Визнано
протиправними дії управління
Пенсійного фонду України в м. Ужгороді
Закарпатської області щодо не
нарахування та невиплати ОСОБА_1
підвищення до пенсії за період з 04.04.2011
року по 18.06.2011 року. Зобов'язано
управління Пенсійного фонду України в
м. Ужгороді Закарпатської області
провести перерахунок та виплату
недоплаченого підвищення пенсії
ОСОБА_1, в розмірі 30% мінімальної пенсії
за віком як це передбачено ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» за період з 04.04.2011 року по 18.06.2011
року з урахуванням ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» та раніше
виплачених сум. В задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із постановою суду
першої інстанції, відповідач оскаржив
її в апеляційному порядку. У
апеляційній скарзі просить скасувати
постанову Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 23 грудня 2011 року та
прийняти нове рішення, яким повністю
відмовити позивачу у задоволенні
позовних вимог.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної
скарги, апелянт зазначає, що враховуючи
те, що Закон України "Про соціальний
захист дітей війни" передбачає, що
фінансування виплат по даному Закону
проводиться із Державного бюджету
України, який затверджується Верховною
Радою України, а не із бюджету
Пенсійного фонду України, який
затверджується Кабінетом Міністрів
України, тому будь-яких порушень
законодавства з боку управління
Пенсійного фонду України в м. Ужгороді
Закарпатської області.

Особи, які беруть участь у справі в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час і місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, клопотань
від осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю не
поступило а тому, суд апеляційної
інстанції, у відповідності до п.п. 1, 2, ч.1
ст. 197 КАС України, вважає за можливе
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами. Справу може бути вирішено
на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши повноту встановлення
обставин справи, правильність їх
юридичної оцінки, обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, суд дійшов висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав:

Із змісту ст. 19 Конституції України
вбачається, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Розглядаючи спір, суд апеляційної
інстанції вважає, що суд першої
інстанції повно і всебічно дослідив і
оцінив обставини по справі, надані
сторонами докази, правильно визначив
юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, підтверджено
матеріалами справи, що позивач є
дитиною війни, що стверджується
паспортом позивача та пенсійним
посвідченням. У Законі України «Про
соціальний захист дітей війни»
визначено, що державні соціальні
гарантії дітям війни, встановлені цим
Законом, не можуть бути обмежені або
скасовані іншими нормативно-правовими
актами.

Статтею 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
передбачено, що дітям війни пенсії або
щомісячне довічне грошове утримання чи
державна соціальна допомога, що
виплачується замість пенсії,
підвищується на 30% мінімальної пенсії
за віком.

Щодо позовних вимог щодо здійснення
позивачу нарахування та виплати
недоплаченого підвищення до пенсії за
2011 рік, суд апеляційної інстанції
зазначає, що пунктом 7 частини першої
Закону України від 14 червня 2011 року №
3491-VI «Про внесення змін до Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2011 рік» Прикінцеві положення Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2011 рік» доповнено пунктом 4, яким
установлено, що у 2011 році норми і
положення статті 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік.

З аналізу наведеної норми випливає, що
визначення порядку та розмірів виплат
указаним категоріям громадян
делеговано Кабінету Міністрів України.

Вирішуючи питання про те, яка з
однопредметних законодавчих норм
однакової юридичної сили, що не визнані
неконституційними в установленому
порядку, підлягає застосуванню, то суд
апеляційної інстанції вказує на те, що
необхідно надавати перевагу тій із них,
що прийнята пізніше. У цих
правовідносинах така норма міститься у
Законі України «Про внесення змін до
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2011 рік».

На виконання вимог цього Закону
Кабінетом Міністрів України прийнято
постанову від 6 липня 2011 року № 745 «Про
встановлення деяких виплат, що
фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету», яка набрала
чинності 23 липня 2011 року.

Отже, що до набрання чинності
зазначеною постановою Кабінету
Міністрів України, тобто до 23 липня 2011
року, при вирішенні справ цієї
категорії щодо розміру підвищення до
пенсії або щомісячного довічного
грошового утримання чи державної
соціальної допомоги, що виплачується
замість пенсії, дітям війни
застосуванню підлягають положення
статті 6 Закону про соціальний захист
дітей війни.

Достатніх правових підстав чи
застережень щодо неможливості
підвищення пенсії позивачу в
передбаченому ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» розмірі
за період з 04.04.2011 року по 18.06.2011 року суд
апеляційної інстанції не вбачає.

Доводи відповідача про те, що
мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
застосовується виключно для
визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом, тому
цей розмір не може застосовуватись для
інших розрахунків (доплат, підвищень,
дотацій, надбавок), є безпідставними,
оскільки наявність такої норми за
відсутності іншого мінімального
розміру пенсії за віком не є підставою
для відмови в реалізації позивачем
конституційної гарантії та права на
отримання підвищення розміру пенсії,
виходячи з розміру мінімальної пенсії
за віком, як це встановлено ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни».

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» суди застосовують при розгляді
справ Конвенцію та практику суду як
джерело права.

Як зазначив Європейський суд з прав
людини в рішенні від 08.11.2005 року у
справі Кечко проти України, заява №
63134/00, в межах свободи дій держави
визначати, які надбавки виплачувати
своїм робітникам з державного бюджету.
Держава може вводити, призупиняти чи
закінчити виплату таких надбавок,
вносячи відповідні зміни в
законодавство. Однак, якщо чинне
правове положення передбачає виплату
певних надбавок, і дотримано всі
вимоги, необхідні для цього, органи
державної влади не можуть свідомо
відмовляти у цих виплатах доки
відповідні положення є чинними (п. 23
Рішення). Згідно з п. 26 даного Рішення
Суд не приймає аргумент Уряду щодо
бюджетних асигнувань, оскільки органи
державної влади не можуть посилатися
на відсутність коштів як на причину
невиконання своїх зобов'язань.

З врахуванням зазначеної вище позиції
Європейського суду з прав людини,
посилання відповідача на відсутність
відповідних асигнувань з державного
бюджету України на дані виплати суд
апеляційної інстанції не приймає.

З огляду на положення ст.ст. 21, 105, 162 КАС
України адміністративний позов може
містити вимоги щодо визнання
незаконними рішення, дії чи
бездіяльності відповідача,
зобов'язання вчинити певні дії,
відшкодувати шкоду, заподіяну
незаконними рішеннями, дією чи
бездіяльністю. Встановивши, що
відповідач у справі порушив норми
права, які регулюють спірні
правовідносини, адміністративний суд
повинен визнати такі дії протиправними
і зобов'язати відповідача провести
нарахування та виплату належних
позивачу сум відповідно до закону, а не
ухвалювати рішення про стягнення чи
виплату їх конкретних розмірів.

Оскільки функцію з призначення,
нарахування та виплати підвищення до
пенсії або щомісячного довічного
грошового утримання чи державної
соціальної допомоги здійснює
Пенсійний фонд України в особі
управління Пенсійного фонду України в
м. Ужгороді Закарпатської області,
відповідний обов'язок слід покласти на
відповідача у справі.

Доводи апелянта в іншій частині на
правомірність прийнятої постанови не
впливають та висновків суду не
спростовують.

Згідно ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, п.п. 1, 2, ч.1 ст. 197 , п.1
ч.1 ст.198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м. Ужгороді
Закарпатської області залишити без
задоволення, а постанову Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 23 грудня 2011 року у справі №
2а-4659/11 за позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України в м. Ужгороді
Закарпатської області про стягнення
підвищення до пенсії як дитині війни -
без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена у касаційному
порядку шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили.

Головуючий суддя
Я.С. Попко

Судді
Р.Б. Хобор

Р.П. Сеник