Справа № 412/11527/13-а
Суддя: Міронова Г.М.
Дата ухвалення: 2014-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Смирнов В.В.
Суддя-доповідач - Міронова Г.М.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2014 року справа №412/11527/13-а

приміщення суду за адресою: 83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Міронової Г.М.,
суддів: Юрко І.В., Блохіна А.А., розглянув
в порядку письмового провадження
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову
Краснодонського міськрайонного суду
Луганської області від 17 лютого 2014 року
у справі № 412/11527/13-а за позовом ОСОБА_2
до Управління праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Краснодонської міської ради
про визнання дій неправомірними,
покладення обов'язку вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 19.12.2013 року звернулася до
суду з адміністративним позовом до
Управління праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Краснодонської міської ради,
мотивуючи свої вимоги тим, що має
малолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у
зв'язку з чим має право відповідно до
Закону України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми» на отримання допомоги
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку у розмірі не меншому
ніж розмір прожиткового мінімуму,
встановленого для дітей віком до 6
років. Однак відповідач виплачував їй
зазначений вид допомоги у сумі, меншій,
ніж це передбачено законодавством
України. Просила суд визнати
неправомірними такі дії відповідача та
зобов'язати здійснити перерахунок та
виплату їй допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку, виходячи з розміру прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років на
відповідний період з 01.08.2012 року по
20.04.2015 року з урахуванням проведених
виплат.

Постановою Краснодонського
міськрайонного суду Луганської
області від 17 лютого 2014 року у
задоволенні адміністративного позову
ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим
рішенням, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій посилається на порушення
судом першої інстанції норм
матеріального права, у зв'язку з чим
зазначене рішення просить скасувати
із винесенням нової постанови, якою має
бути задоволено позовні вимоги в
повному обсязі.

Сторони у судове засідання не
з'явились, про розгляд справи були
повідомлені належним чином.

За нормами пункту другого частини
першої статті 197 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
розглянув справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, оскільки справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, так як не прибула жодна з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання.

Колегія суддів, перевіривши матеріали
справи і обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, вважає за
необхідне вимоги, викладені в
апеляційній скарзі, задовольнити
частково, а постанову суду першої
інстанції скасувати, з наступних
підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції
встановлено, що позивач є матір'ю
ОСОБА_3, який народжений ІНФОРМАЦІЯ_1,
що підтверджено свідоцтвом про
народження (а.с. 16).

Позивач у зв`язку з народженням дитини
перебуває на обліку у відповідача та
отримує допомогу по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку у
розмірі 130,00 грн. щомісячно, як
застрахована особа. Відповідачем
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
позивачу була нарахована та виплачена
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 27.12.2001 року № 1751
«Про затвердження Порядку призначення
і виплати державної допомоги сім'ям з
дітьми» (а.с. 21).

23.10.2013 року позивач звернулася до
відповідача із заявою, в якій просила
здійснити донарахування та виплату
суми допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку (а.с.
17-18).

25.10.2013 року відповідачем надано
відповідь на вказану заяву, якою
повідомлено позивача про те, що вона
отримує допомогу у мінімальному
розмірі, оскільки за перерахунком
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
виходячи з доходу сім'ї вона не
зверталась, декларацію про доходи та
майновий стан не надавала (а.с 19-20).

Колегія суддів вважає висновок суду
першої інстанції щодо відмови у
задоволенні позовних вимог таким, що не
відповідає вимогам діючого
законодавства, з наступних підстав.

До 1 січня 2008 року - дати набрання
чинності Законом України від 28 грудня
2007 року № 107-VI "Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України"
(далі - Закон N 107-VI) - правовідносини щодо
виплати допомоги регулювалися Законом
N 2811-XII, дія якого поширювалася на осіб,
не застрахованих в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування (стаття 13) та
Законом N 2240-III, який поширював свою дію
на застрахованих у зазначеній системі
осіб. Розмір допомоги також визначався
цими законами. Зокрема, статтею 43
Закону N 2240-III було передбачено, що
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Пунктами 23, 25 розділу II Закону N 107-VI були
внесені відповідні зміни до Закону №
2811-XII та Закону № 2240-III. Зокрема, змінами
до статті 13 Закону № 2811-XII його дію
поширено на застрахованих осіб, а із
Закону № 2240-III було виключено статті 40 -
44.

Конституційний Суд України Рішенням
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнав
неконституційними низку положень
Закону № 107-VI, в тому числі й пункт 25
розділу II Закону № 107-VI щодо виключення
статей 40 - 44 Закону № 2240-III.

Пунктом 2 розділу III Закону № 107-VI було
передбачено, що розділ II цього Закону
діє до 31 грудня 2008 року.

Таким чином, з часу проголошення
Рішення № 10-рп/2008 Конституційним Судом
України відновили свою дію
вищезазначені положення Закону № 2240-III,
а з 1 січня 2009 року - статті 13, 15 Закону №
2811-XII.

Статтею 46 Закону України від 26 грудня
2008 року № 835-VI "Про Державний бюджет
України на 2009 рік" та статтею 45 Закону
України від 27 квітня 2010 року № 2154-VI "Про
Державний бюджет України на 2010 рік"
(далі - Закон № 2154-VI) передбачено, що у
2009, 2010 роках допомога при народженні
дитини та по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
відповідно до Закону № 2240-III
призначається і здійснюється в
розмірах і порядку, визначених
Кабінетом Міністрів України.

Порядок призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми був
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України 27 грудня 2001 року № 1751
саме на виконання Закону N 2811-XII (пункт 1).
Новий акт уряду на виконання статті 46
Закону № 835 та статті 45 Закону № 2154-VI не
приймався.

Розміри і порядок виплати допомоги
відповідно до Закону N 2240-III на
виконання статті 46 Закону № 835 та
статті 45 Закону N 2154-VI Кабінетом
Міністрів України не визначалися.

Законом України «Про Державний бюджет
на 2012 рік», Законом України «Про
Державний бюджет на 2013 рік», не
встановлювався інший, ніж у Законі №
2240-ІІІ розмір допомоги, а положення
постанови КМУ № 1751 від 27.12.2001 року було
затверджено саме на виконання Закону №
2811 - ХІІ, тому застосовувати зазначену
постанову КМУ до особи, яка
застрахована в системі
загальнообов'язкового страхування
неможливо, оскільки на відносини щодо
виплати допомоги такій особі у
зазначеному випадку поширюються норми
спеціального Закону № 2240-ІІІ, а саме ст.
43, згідно якої допомога по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду, але не менше розміру
прожиткового мінімуму, встановленого
законом.

Таким чином, відповідач,
виплачуючи позивачу допомогу по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку в розмірі,
встановленому постановою Кабінету
Міністрів України від 27.12.2001 року № 1751
«Про затвердження Порядку призначення
і виплати державної допомоги сім'ям з
дітьми», діяв неправомірно та з
порушенням вимог законодавства.

Пунктом 1 частини 1 статті 92
Конституції України передбачено, що
виключно законами України
визначаються права і свободи людини і
громадянина, гарантії цих прав і
свобод. За положеннями частини третьої
статті 46 Конституції України, пенсії,
інші види соціальних виплат та
допомоги, що є основним джерелом
існування, мають забезпечувати рівень
життя, не нижчий від прожиткового
мінімуму, встановлено законом.

Правові засади формування та
застосування державних соціальних
стандартів і нормативів, спрямованих
на реалізацію закріплених
Конституцією України та законами
України основних соціальних гарантій
визначені Законом України «Про
державні соціальні стандарти та
державні соціальні гарантії» від 5
жовтня 2000 року № 2017-3.

Ухвалою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 23.04.2014 року
позовні вимоги ОСОБА_2 за період з 01.08.2012
року по 22.10.2013 року залишено без
розгляду.

27 березня 2014 року Верховною Радою
України було прийнято закон «Про
запобігання фінансової катастрофи та
створення передумов для економічного
зростання в Україні» № 1166-VII (далі -
Закон 3 1166-УП), пункт 7 якого передбачає:

7. У Законі України "Про державну
допомогу сім'ям з дітьми":

1) пункт 3 частини першої статті 3
виключити;

2) текст статті 12 викласти у такій
редакції:

"Допомога при народженні дитини
призначається у розмірі 41280 гривень.
Виплата допомоги здійснюється
одноразово у сумі 10320 гривень, решта
суми допомоги виплачується протягом
наступних 36 місяців рівними частинами
у порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України";

3) у статті 12 3 слово "першої" виключити;

4) розділ IV "Допомога по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку" виключити.

В абзаці третьому пункту 2
Прикінцевих положеннях Закону № 1166-VII
визначено, що дія пункту 7, підпункту 1
пункту 8 розділу II цього Закону, які
набирають чинності з 1 липня 2014 року.

За таких умов позовні вимоги
позивача підлягають частковому
задоволенню, а саме: за період з 23.10.2013
року по 01.07.2014 року.

З огляду на наведене, колегія суддів
приходить до висновку про те, що судом
першої інстанції судове рішення
постановлене з порушенням норм
матеріального і процесуального права,
що є підставою для його скасування.

Керуючись статтями 195, 197, п. 3 ч. 1 ст. 198, п.
4 ч. 1 ст. 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 у справі
№ 412/11527/13-а - задовольнити частково.

Постанову Краснодонського
міськрайонного суду Луганської
області від 17 лютого 2014 року у справі
№ 412/11527/13-а за позовом ОСОБА_2 до
Управління праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Краснодонської міської ради
про визнання дій неправомірними,
покладення обов'язку вчинити певні дії
- скасувати.

Визнати неправомірними дії
Управління праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Краснодонської міської ради
щодо відмови ОСОБА_2 в перерахунку та
виплаті допомоги по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку.

Зобов'язати Управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Краснодонської
міської ради здійснити перерахунок та
виплату ОСОБА_2 допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку, виходячи з розміру прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років на
період з 23.10.2013 року по 01.07.2014 року.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Постанова суду апеляційної
інстанції за наслідками розгляду в
порядку письмового провадження
набирає законної сили через п'ять днів
після направлення її копії особам, які
беруть участь у справі та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом 20 днів після
набрання нею законної сили.

Головуючий суддя: Г.М. Міронова

Судді: І.В. Юрко

А.А. Блохін