Справа № 805/3565/14
Суддя: Кошкош О.О.
Дата ухвалення: 2014-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2014 р.
Справа №805/3565/14

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

час прийняття постанови: 11:40

Донецький окружний адміністративний
суд в складі:

головуючого судді Кошкош О.О.

при секретарі Олійник А.І.,

за участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судового засідання
адміністративну справу за позовом
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України
Будьоннівського району м.Донецька про
скасування вимоги, зобов'язання
вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И
В:

21 березня 2014 року фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до
суду з позовною заявою до Управління
Пенсійного фонду України
Будьоннівського району м.Донецька про
скасування вимоги, зобов'язання
вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог
зазначила, що 1 серпня 2013 року
Управлінням Пенсійного фонду України
Будьоннівського району м.Донецька
винесено вимогу № 450, яка отримана
позивачем 27.02.2014 року. Вважає, вказану
вимогу неправомірною та такою, що
суперечить чинному законодавству, з
огляду на те, що вона є пенсіонером за
віком і як фізична особа-підприємець
вибрала спрощену систему
оподаткування, звільнена від сплати
єдиного внеску. Просить суд скасувати
вимогу про сплату боргу, зобов'язати
Управління Пенсійного фонду України
Будьоннівського району м.Донецька
припинити нарахування єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, як пенсіонеру
за віком.

Позивач у судовому засіданні позовні
вимоги підтримала, просила суд
задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача до судового
засідання не з'явився, через службу
діловодства надав заперечення, в якому
зазначив, що позивач не є отримувачем
пенсії на території України, не
знаходиться на обліку, як пенсіонер в
УПФУ Будьоннівського району
м.Донецька, а є отримувачем пенсії
Російської Федерації. Вимога про
сплату боргу винесена правомірно, а
тому просили у задоволенні позовних
вимог відмовити у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи,
з'ясувавши обставини справи та
перевіривши їх доказами, суд встановив
наступне.

ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1,
АДРЕСА_1) зареєстрована як фізична
особа підприємець 11.07.2007 року
виконавчим комітетом Донецької
міської ради, обрала спрощену систему
оподаткування.

9 грудня 2006 року ОСОБА_1 видана
безстрокова посвідка на постійне
проживання НОМЕР_2 на підставі ч.3 п.3 ст.4
Закону України «Про імміграцію».

15 квітня 2013 року УПФР в міському окрузі
Кинешме та Кинешемскому
муніципальному районі Івановскої
області видано посвідчення НОМЕР_3, з
якого вбачається, що ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, призначена пенсій по
старості у відповідності до Закону РФ
«Про трудові пенсії в Російській
Федерації», «Про державне пенсійне
забезпечення в Російській Федерації» з
19.03.2013 року - довічно.

При цьому, слід зазначити, що як
пенсіонер, ОСОБА_1, не перебуває на
обліку в Управлінні Пенсійного фонду
України Будьоннівського району
м.Донецька і не отримує пенсію
відповідно до Закону України "Про
пенсійне забезпечення".

1 серпня 2013 року Управлінням Пенсійного
фонду України Будьоннівського району
м.Донецька, відповідно до ст. 25 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" за наслідками
несплати єдиного внеску, сформована
вимога №Ф-450, якою зобов'язано ОСОБА_1
сплатити суму недоїмки зі сплати
єдиного внесу в сумі 398,01 грн.

Відповідно до статті 4 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» № 1058 - IV
законодавство про пенсійне
забезпечення базується на Конституції
України, складається з Основ
законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, цього Закону,
закону про недержавне пенсійне
забезпечення, законів, якими
встановлюються умови пенсійного
забезпечення, міжнародних договорів з
пенсійного забезпечення, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» від 09 липня 2003
року № 1058-IV (далі Закон № 1058) пенсія -
щомісячна пенсійна виплата в
солідарній системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, яку отримує
застрахована особа в разі досягнення
нею передбаченого цим Законом
пенсійного віку чи визнання її
інвалідом, або отримують члени її сім'ї
у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до положень статті 1 Закону
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 08.07.2010 р. №
2464-VI (далі Закон № 2464) єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - консолідований
страховий внесок, збір якого
здійснюється до системи
загальнообов'язкового державного
соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Платниками єдиного соціального внеску,
відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464 є
працівники - громадяни України,
іноземці (якщо інше не встановлено
міжнародними договорами, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України) та особи без
громадянства, які працюють на
підприємствах, в установах та
організаціях, в інших юридичних осіб, у
фізичних осіб - підприємців, у фізичних
осіб, які забезпечують себе роботою
самостійно, та в інших фізичних осіб на
умовах трудового договору (контракту)
або на інших умовах, передбачених
законодавством. Відповідно до пункту 4
статті 4 зазначеного закону платниками
єдиного соціального внеску є, зокрема,
фізичні особи - підприємці, в тому числі
ті, які обрали спрощену систему
оподаткування, та члени сімей цих осіб,
які беруть участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.

Платники єдиного внеску, зазначені у
пунктах 2 - 14 частини першої цієї статті,
є застрахованими особами відповідно до
законодавства про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування.

До 1 січня 2011 року страхові внески
сплачувалися до чотирьох фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, а саме до:
Пенсійного фонду України; Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття; Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності; Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України.

З 1 січня 2011 року набув чинності Закон
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 8 липня 2010
року № 2464-VI. Цим Законом передбачений
новий страховий внесок - єдиний внесок
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, який
сплачується лише до Пенсійного фонду
України.

Сутність єдиного соціального внеску
полягає у тому, що платники єдиного
внеску протягом власної трудової
діяльності здійснюють відрахування до
органів Пенсійного фонду у розмірі та
порядку встановленому законами
України, а при виході на пенсію або при
настанні відповідного страхового
випадку працівник має право на
відповідне забезпечення. Такі
відрахування здійснюються шляхом
сплати єдиного соціального внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Основи законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування»
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - це система
прав, обов'язків і гарантій, яка
передбачає надання соціального
захисту, що включає матеріальне
забезпечення громадян у разі хвороби,
повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати
годувальника, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та
в інших випадках, передбачених законом,
за рахунок грошових фондів, що
формуються шляхом сплати страхових
внесків власником або уповноваженим
ним органом (далі - роботодавець),
громадянами, а також бюджетних та інших
джерел, передбачених законом.

Згідно із статтею 2 зазначеного Закону
України завданням законодавства про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування є встановлення
гарантій щодо захисту прав та
інтересів громадян, які мають право на
пенсію, а також на інші види
соціального захисту, що включають
право на забезпечення їх у разі
хвороби, постійної або тимчасової
втрати працездатності, безробіття з
незалежних від них обставин,
необхідності догляду за
дитиною-інвалідом, хворим членом сім'ї,
смерті громадянина та членів його сім'ї
тощо.

З аналізу вищевикладених норм права
вбачається, що дія пункту 4 статті 4
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» від
08.07.2010р. № 2464-VI в частині звільнення від
сплати за себе єдиного внеску,
поширюється виключно на фізичних осіб -
підприємців, в тому числі ті, які обрали
спрощену систему оподаткування, та
членів сімей цих осіб, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності та є
громадянами України, а також отримують
пенсію на підставі законодавства
України, а саме Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

При цьому, посилання позивача на те, що
він є пенсіонером за віком і на
підставі частини 4 статті 4 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" звільняється
від сплати за себе єдиного соціального
внеску у зв'язку з тим, що є фізичною
особою-підприємцем, який обрав
спрощену систему оподаткування, є
помилковим, оскільки таке право мають
лише ті пенсіонери, яким пенсія за
віком була призначена згідно з Законом
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування".

Разом з тим, будь-які міжнародні
нормативно-правові акти, які регулюють
питання звільнення від сплати єдиного
внеску в Україні пенсіонерами інших
держав, відсутні.

Як вже зазначалось раніше, позивач є
пенсіонером за віком відповідно до
законодавства Російської Федерації, що
підтверджується пенсійним
посвідченням НОМЕР_3 від 15.04.2013 року,
отримує пенсію за віком на підставах та
у порядку передбаченому відповідними
нормативно-правовими актами
Російської Федерації, а отже не
звільнений від сплати єдиного внеску у
розумінні Закону України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування».

Таким чином, вимога про сплату боргу
№Ф-450 від 01.08.2013 року зі сплати єдиного
внеску сформована відповідно до норм
чинного законодавства, а отже, позовні
вимоги в частині скасування її та
зобов'язання припинити нарахування
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування
задоволенню не підлягають.

Крім того, частиною 2 ст.94 КАС України
встановлено, якщо судове рішення
ухвалене на користь сторони - суб'єкта
владних повноважень, суд присуджує з
іншої сторони всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати, пов'язані із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз.

Судовим рішенням є постанова або
ухвала суду, якою завершується розгляд
справи (про залишення позовної заяви
без розгляду, про закриття провадження
у справі, крім закриття провадження у
зв'язку з відмовою від позову чи
примиренням).

Судове рішення вважається таким, яке
ухвалене на користь сторони, якщо:

- сторона є позивачем і позов
задоволено;

- сторона є відповідачем і у
задоволенні позову відмовлено або
позовну заяву залишено без розгляду,
або провадження у справі закрито.

Таким чином, на підставі ч.2 ст.94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судові витрати при відмові у
задоволенні позовної заяви
покладаються на позивача.

При цьому, позивачем до суду були
заявлені вимоги майнового та
немайнового характеру.

Відповідно до пп.1 п.3 ч.2 ст.4 Закону
України "Про судовий збір", розміри
ставок судового збору за подання до
адміністративного суду
адміністративного позову:

- майнового характеру встановлюється
ставка судового збору в розмірі 2
відсотки розміру майнових вимог, але не
менше 1,5 розміру мінімальної
заробітної плати та не більше 4
розмірів мінімальної заробітної плати;

- немайнового характеру встановлюється
ставка судового збору в розмірі 0,06
розміру мінімальної заробітної плати.

У відповідності до ч.3 ст.4 вказаного
Закону під час подання
адміністративного позову майнового
характеру сплачується 10 відсотків
розміру ставки судового збору. Решта
суми судового збору стягується з
позивача або відповідача пропорційно
до задоволеної чи відхиленої частини
вимоги.

Частиною 3 ст.6 Закону України "Про
судовий збір" встановлено, що за
подання позовної заяви, що має
одночасно майновий і немайновий
характер, судовий збір сплачується за
ставками, встановленими для позовних
заяв майнового та немайнового
характеру.

Згідно зі ст.8 Закону України "Про
Державний бюджет України на 2013 рік" у 2014
році встановлено мінімальну заробітну
плату у місячному розмірі з 1 січня - 1
218,00 грн., тобто, судовий збір, якій
підлягає сплаті становить 1 900,08 грн.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачем відповідно до квитанції №119
від 19.03.2014 року сплачено судовий збір у
розмірі 182,70 грн.

Таким чином, позивач повинен сплатити
решту судового збору за
адміністративний спір майнового та
немайнового характеру в розмірі 1 717,38
грн.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
статтями 2-15, 17-18, 23, 33-35, 41-42, 47-51, 56-59, 69-71, 79,
86, 87, 94, 99, 104-107, 110, 122-143, 151-154, 158, 159, 162, 163, 167,
185-186, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В
И В:

У задоволенні адміністративного
позову Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України Будьоннівського району
м.Донецька про скасування вимоги,
зобов'язання вчинити певні дії
відмовити повністю.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1,
АДРЕСА_1) на користь Державного бюджету
України судовий збір у розмірі 1 717 (одна
тисяча сімсот сімнадцять) грн. 38 коп.,
який перерахувати за наступними
платіжними реквізитами: Отримувач
коштів - Держбюджет Калінінського
району міста Донецька; р/р отримувача -
4005; банк отримувача - ГУДКCУ у
Донецькій області; МФО банку - 834016;
ЄДРПОУ отримувача 38034015; призначення
платежу: судовий збір, код 35099148.

Повний текст постанови виготовлений 19
квітня 2014 року.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Донецького
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови особами, які беруть участь у
справі, з подачею її копії до суду
апеляційної інстанції.

Суддя
Кошкош О.О.