Справа № 813/7721/13а
Суддя: Хобор Р.Б.
Дата ухвалення: 2014-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2014 р.
Справа № 766/14/876

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі :

Головуючої судді
Хобор Р.Б.,

суддів:
Попка Я.С., Сеника Р.П.,

з участю секретаря судового засідання
Микитин І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Львівської митниці Міндоходів на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 19.12.2013р. у
справі № 813/7721/13-а за позовом товариства
з обмеженою відповідальністю
"ТМ-Сервіс" до Львівської митниці
Міндоходів про скасування рішення про
коригування митної вартості товару,
скасування картки відмови у прийнятті
митної декларації, митному оформленні
випуску чи пропуску товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення та про стягнення надмірно
сплачених сум,-

В С Т А Н
О В И В :

ТзОВ "ТМ-Сервіс" звернулося до суду з
позовом до Львівської митниці
Міндоходів про скасування рішення про
коригування митної вартості товарів
№209000003/2013/900089/2 від 13.09.2013 року;
скасування картки відмови у прийнятті
митної декларації, митному оформленні
випуску чи пропуску товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення №209120000/2013/00439 від 13.09.2013
року та про стягнення з Державного
бюджету України через головне
управління Державної казначейської
служби України у Львівській області
надмірно сплаченої суми мита у розмірі
9958 грн. 94 коп. та податку на додану
вартість із ввезених на митну
територію України товарів в розмірі 41827
грн. 55 коп.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
письмова вимога митного органу щодо
подання декларантом додаткових
документів повинна бути вмотивована -
зумовлена розбіжностями, які містяться
в документах, зазначених у ч.2 ст.53 МК
України. Позивач вважає, що ним було
подано усі необхідні документи для
визначення митної вартості товару,
який імпортувався. Крім того, позивач
зазначає, що відповідачем без
дотримання вимог ч.6 ст.54 МК України
відмовлено у митному оформленні
товарів. Рішення про коригування
митної вартості не містить підстав, які
передбачені ч.6 ст.54 МК України, за
наявності яких митний орган має
прийняти згадане рішення. На думку
позивача, спірне рішення прийнято з
порушенням наказу Міністерства
фінансів України "Про затвердження
форми рішення про коригування митної
вартості товарів, Правил заповнення
рішення про коригування митної
вартості товарів та Переліку
додаткових складових до ціни договору"
від 24.05.2012 року №598.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 19.12.2013р.
позов задоволено повністю. Визнано
протиправними та скасовано рішення про
коригування митної вартості товарів
№209000003/2013/900089/2 від 13.09.2013 року та картку
відмови у прийнятті митної декларації,
митному оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення №209120000/2013/00439
від 13.09.2013 року. Стягнуто з Державного
бюджету України через головне
управління Державної казначейської
служби України у Львівській області на
користь товариства з обмеженою
відповідальністю "ТМ-Сервіс" суму
надмірно сплачених мита в розмірі 9958
грн. 94 коп. та податку на додану
вартість в розмірі 41827 грн. 55 коп.

Не погоджуючись з прийнятою
постановою, її в апеляційному порядку
оскаржив відповідач - Львівська
митниця Міндоходів, яка просить
оскаржувану постанову суду першої
інстанції скасувати та прийняти нову
постанову, якою відмовити в
задоволенні позовних вимог повністю.

Як на доводи апеляційної скарги
покликається на те, що відповідачем,
застосовуючи послідовно методи
визначення митної вартості та не
зумівши застосувати методи 1-5, посадові
особи митниці, відповідно до статті 64
визначили митну вартість на
імпортований позивачем товар з
використанням резервного методу (№6).
Цей метод визначення митної вартості
передбачає, що митна вартість,
визначена згідно з положеннями цієї
статті, повинна ґрунтуватися на раніше
визначених митними органами митних
вартостях.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників сторін, дослідивши
обставини справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку про те, що апеляційну скаргу
слід залишити без задоволення, а
оскаржувану постанову суду першої
інстанції без змін з наступних
міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що
13.09.2013 року ТзОВ "ТМ-Сервіс" для митного
контролю та митного оформлення
товарів, що імпортуються на митну
територію України згідно контракту №FB
2012 003 від 08.06.2012 року подано митну
декларацію №209120000/2013/834210 із заявленою
митною вартістю 29358,08 доларів США.

Внаслідок контролю правильності
визначення митної вартості товарів
Львівською митницею було прийнято
рішення про коригування митної
вартості товарів №209000003/2013/900089/2 від
13.09.2013 року.

Львівською митницею у зв'язку із
прийняттям згаданого рішення було
винесено картку відмови у прийнятті
митної декларації, митному оформленні
випуску товарів, транспортних засобів
комерційного призначення №209120000/2013/00439.

Позивачем для митного оформлення та
митного контролю було подано митну
декларацію №209120000/2013/834210 від 13.09.2013
року; картку обліку особи, яка здійснює
операції з товарами №209/2012/0000969;
накладну від 08.09.2013 року; коносамент (Bill
of Lading) CNSHA042098 від 07.07.2013 року; платіжне
доручення в іноземній валюті №39 від
14.06.2013 року; рахунок-фактура (інфойс)
№FB130441002 від 25.06.2013 року; пакувальний
лист б/н від 25.06.2013 року; додаткову угоду
до контракту 6/1 від 30.05.2013 року; контракт
№FB 2012 003 від 08.06.2012 року; договір про
надання транспортно-ехспедиційних
послуг з перевезення вантажів
морським, автомобільним, авіаційним та
залізничним транспортом за №398/12 від
01.08.2012 року; інформацію про позитивні
результати здійснення радіологічного
контролю товару №2761 від 07.07.2013 року;
інформацію про позитивні результати
здійснення фіто-санітарного контролю
товару №2761 від 07.07.2013 року; резервну
позицію №915 від 26.07.2013 року; оригінал
сертифікату походження №G91000 від
07.07.2013 року; витяг про вартість сировини
від 12.09.2013 року; відповідь на вимогу від
13.09.2013 року; відповідь на повідомлення
декларанта від 13.09.2013 року; довідку на
транспортні послуги №6091 від 09.09.2013
року; прайс від 03.04.2013 року.

Задовольняючи позовну заяву ТзОВ
«ТМ-СЕРВІС», суд першої інстанції
виходив з того, що подано достатні
відомості для застосування методу
визначення митної вартості за ціною
договору щодо товарів, які
імпортуються, а відповідач
безпідставно обрав другорядний метод
визначення митної вартості та не довів
неможливість послідовного
використання інших методів, зазначених
у статтях 58 - 63 МК України, що свідчить
про протиправність прийняття його
рішень.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції. При
цьому враховуючи норми чинного
законодавства України, які регулюють
відносини, пов'язані із справляння
митних платежів, Митним кодексом
України, Податковим кодексом України
та іншими нормативно-правовими актами,
виходить з таких доводів.

Апеляційним судом встановлено, що
позивачем укладено 30.05.2013 року додаток
№6/1 до контракту №FB 2012 003 від 08.06.2012 року
(а.с.66), відповідно до якого Продавець
виробляє і постачає, а Покупець купує
Товар згідно цін, наведених у додатку,
на загальну суму 29358,08 доларів США.

Вказаним додатком №6/1 від 30.05.2013 року
Сторони погодили, що Покупець
зобов'язується здійснити оплату в
розмірі 29358,08 доларів США. Платіжними
дорученнями в іноземній валюті №39 від
14.06.2013 року (а.с.64) та №65 від 08.08.2013 року
(а.с.65) позивач перерахував на користь
Продавця грошові кошти в розмірі 10000,00
та 19358,08 доларів США відповідно, згідно
з додатку №6/1 від 30.05.2013 року до
контракту №FB 2012 003 від 08.06.2012 року.
Згідно з листа адресованного
«ТМ-Сервіс» Продавець (FABORY SHANGHAI CO., LTD
підтвердило отримані платежі згідно з
замовленням FB 2013 041. (а.с.67-68).

Позивачем 13.09.2013 року подано до митного
оформлення електронну митну
декларацію №209120000/2013/834210 та документи
на вантаж згідно додатку №6/1 від 30.05.2013
року до контракту №FB 2012 003 від 08.06.2012
року, на підтвердження заявленої
митної вартості до митної декларації
на вантаж: гвинти самонарізні для
кріплення гіпсокартону з чорних
металів (нелегована сталь),
хрестоподібним шліцом, оцинковані,
фосфатовані, в асортименті, згідно
електронного інвойсу, із заявленою
митною вартістю 29358,08 доларів США.

Статтею 49 Митного кодексу України
визначено, що митною вартістю товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 53 Митного кодексу України
наведено перелік документів, що
подаються декларантом для
підтвердження заявленої митної
вартості. Надання додаткових
документів є необхідним у разі потреби
в підтвердженні задекларованої
декларантом митної вартості товару за
першим методом, викликаної
обґрунтованими сумнівами митного
органу в достовірності відомостей, які
містяться в поданих до митного
оформлення товару документах.

Як зазначено в апеляційній скарзі, при
здійсненні порівняння рівня заявленої
митної вартості товарів з рівнем
митної вартості ідентичних або
подібних (аналогічних) товарів, митне
оформлення яких вже здійснено (за
даними ПІК «Цінова інформація при
визначенні митної вартості» ЄАІС ДМСУ)
виявлено відхилення у рівні митної
вартості товару, митна вартість якого
перевірялась, в порівнянні із
загальним рівнем цін на подібні товари,
однак не вказано з чого виходив і на що
вказував митний орган із поданих
доводів при визначені митної вартості
вказаного товару.

Частиною 2 ст. 53 МК України визначено, що
документами, які підтверджують митну
вартість товарів, є: декларація митної
вартості, що подається у випадках,
визначених у частинах 5 і 6 статті 52
цього Кодексу, та документи, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості, на підставі
яких проводився розрахунок митної
вартості; зовнішньоекономічний
договір (контракт) або документ, який
його замінює, та додатки до нього у разі
їх наявності; рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок
сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; за наявності інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів; копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; якщо здійснювалося
страхування - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

Статтею 55 Митного кодексу визначено
порядок коригування митної вартості
товарів та вимоги що письмового
рішення про коригування заявленої
митної вартості товарів; право
декларанта на проведення консультацій,
в тому числі письмових, з органом
доходів і зборів з метою
обґрунтованого вибору методу
визначення митної вартості на підставі
інформації, яка наявна в органі доходів
і зборів.

Статтею 57 Митного кодексу України
врегульовано процедуру визначення
митної вартості товарів, які ввозяться
в Україну відповідно до митного режиму
імпорту за методами, основним з яких є
перший метод визначення митної
вартості товарів - за ціною договору
(вартість операції). Також зазначено, що
кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів
передує процедура консультацій між
органом доходів і зборів та
декларантом з метою визначення основи
вартості згідно з положеннями статей 59
і 60 цього Кодексу. Під час таких
консультацій орган доходів і зборів та
декларант можуть здійснити обмін
наявною у кожного з них інформацією за
умови додержання вимог щодо її
конфіденційності.

Аналіз наведених норм дає підстави
вважати, що митні органи мають виключну
компетенцію в питаннях перевірки та
контролю правильності обчислення
декларантом митної вартості.

Разом з тим дискреційні функції митних
органів мають законодавчі обмеження у
випадках незгоди із задекларованою
митною вартістю. До них, зокрема,
належить процедура консультацій між
митним органом та декларантом з метою
обґрунтованого вибору підстав для
визначення митної вартості та
обов'язок послідовного вибору методів
(від першого до шостого) визначення
митної вартості відповідно до статей
58-63 Митного кодексу України що повинні
застосовувати митні органи.

Виходячи із зазначеного колегія суддів
вважає, що у разі незгоди Митниці із
митною вартістю імпортованого товару,
вона відповідно до вимог статті 57 МК
України зобов'язана провести процедуру
консультацій, у ході яких мала б дійти
висновків щодо застосування того чи
іншого методу визначення митної
вартості товарів, при цьому кожний
наступний метод застосовується у разі
неможливості застосування
попереднього із наведенням
відповідних мотивів, проте ці вимоги
закону Митниця не виконала, подані
доводи про направлення декларанту
повідомлення, щодо наявності
інформації визначення за іншою ціною
не обґрунтовуються.

Дана правова позиція висловлена
Верховним Судом України у постановах
від 21 січня, 7 лютого, 14 листопада 2011
року та 6 лютого, 11 вересня 2012 року №№
21-56а10, 21-76а10, 21-213а11, 21-418а11, 21-245а12
відповідно.

Процедура проведення митного контролю
та митного оформлення товарів
визначена Порядком виконання митних
формальностей при здійсненні митного
оформлення товарів із застосуванням
митної декларації на бланку єдиного
адміністративного документа,
затвердженим наказом Міністерства
фінансів України від 30 травня 2012 року №
631, зареєстрованим в Міністерстві
юстиції України 10 серпня 2012 року за №
1360/21672 (далі - Порядок № 631). Відповідно
та на виконання якого, подаються всі
передбачені документи до митного
органу і який на підставі наданих
повноважень здійснює встановлену
перевірку.

Згідно з пунктом 2.1 розділу ІІ Порядку
№ 631 для здійснення митного оформлення
товарів Декларант подає до підрозділу
митного оформлення митного органу
митну декларацію, заповнену згідно з
обраним митним режимом, її електронну
копію (у разі подання митної декларації
на паперовому носії), рахунок або інший
документ, який визначає вартість
товару, та у випадках, встановлених
Кодексом, декларацію митної вартості.
При цьому, одним з етапів оформлення
митної декларації є здійснення
контролю із застосуванням
автоматизованої системи аналізу та
управління ризиками передбаченими
законодавством, щодо їхнього виявлення
і вжиття заходів.

Відповідно до частини 1 статті 54 МК
України контроль правильності
визначення митної вартості товарів
здійснюється митним органом під час
проведення митного контролю і митного
оформлення шляхом перевірки числового
значення заявленої митної вартості.

Суд апеляційної інстанції приходить до
переконання, що позивачем надано
митному органу усі необхідні
документи, що давали можливість
визначити митну вартість товару за
першим методом визначення митної
вартості - за ціною договору
(контракту), а тому висновки Митниці
щодо документального не підтвердження
позивачем митної вартості товару є
необґрунтованими.

Верховний Суд України у постанові від
29.05.2012р. по справі № 21-91а12 висловив
правову позицію згідно якої,
витребування митним органом переліку
документів, без зазначення обставин,
які ці документи повинні підтвердити, є
необґрунтованим.

Згідно ч.1 ст. 64 Митного кодексу, у разі
якщо митна вартість товарів не може
бути визначена шляхом послідовного
використання методів, зазначених у
статтях 58-63 цього Кодексу, митна
вартість оцінюваних товарів
визначається з використанням способів,
які не суперечать законам України і є
сумісними з відповідними принципами і
положеннями Генеральної угоди з
тарифів і торгівлі (GAТТ).

Слід зауважити, що визначення митної
вартості оцінюваних товарів з
використанням резервного методу має
відповідати принципам та положенням
статті VII ГАТТ «Оцінка товару для
митних цілей» та Угоди про
застосування статті VII ГАТТ.

Відповідно до пункту 2(а) статті VII ГАТТ
оцінка ввезеного товару для митних
цілей повинна ґрунтуватися на дійсній
вартості ввезеного товару, який
обкладається митом, або аналогічного
товару.

Відповідно до пункту 2(Ь) статті під
«дійсною вартістю» повинна розумітись
ціна, за якою такий або аналогічний
товар продасться або пропонується для
продажу при нормальній ході торгівлі в
умовах вільної конкуренції.

Якщо дійсна вартість може бути
визначена відповідно до пункту (Ь),
оцінка для митних цілей повинна
ґрунтуватися на найближчому
еквіваленті, який може бути
встановлений.

Відповідно до додатка 1 до статті VII
формування пунктів (а) і (Ь) дозволяє
стороні, що домовляється, одноманітно
визначати вартість для митних цілей
або на підставі цін окремого
експортера на імпортний товар, або на
підставі загального рівня цін на
подібний (аналогічний) товар.

Отже, в порушення ч.7 ст.54 Митного
кодексу Митниця під час проведення
митного контролю аргументовано не
довела, що заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів, у тому числі невірно
визначено митну вартість товарів.

Колегія суддів приходить до висновку
про те, що подані до митного оформлення
документи не містили жодних
суперечностей чи розбіжностей в тому
числі щодо ціни товару. Митницею не
доведено наявність обґрунтованих
сумнівів щодо достовірності поданих
декларантом відомостей щодо ціни
товару, а тому відомості митну вартість
є об'єктивними, та такими, що піддаються
обчисленню і підтверджуються
документально.

Беручи до уваги встановлені факти,
колегія суддів вважає, що Митниця
здійснивши митне оформлення товарів за
шостим (резервним) методом, не надала
доказів того, що на підставі поданих
документів неможливо було визначити
митну вартість за першим методом та не
довела, що документи, подані позивачем
для митного оформлення товару, були
недостатніми чи такими, що в сукупності
викликали сумнів в достовірності
інформації, в тому числі і щодо ціни, а
не проведення консультацій обмежило
право позивача щодо застосування
методу, відмінного від резервного, що
дає суду підстави визнати протиправним
та скасувати рішення Митниці про
коригування митної вартості товарів та
картку відмови в прийнятті митної
декларації, митному оформленні чи
пропуску товарів, транспортних засобів
через митний кордон України від 13.09.2013
року.

Оскільки позивачем суми ввізного мита
та ПДВ сплачені з урахуванням
відкоригованої митним органом митної
вартості товару, що підтверджується
вантажно-митними деклараціями та
платіжними дорученнями, долученими до
матеріалів справи та з врахуванням
положень Податкового та Митного
кодексів України, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції щодо підставності вимоги про
стягнення з Державного бюджету України
на користь позивача суми надмірно
сплаченого мита у розмірі 9958,94 грн. та
податку на додану вартість у розмірі
41827,55 грн. з тих підстав, що наслідком
скасування неправомірного рішення,
згідно якого позивачем було надміру
сплачено до державного бюджету кошти є
саме повернення таких коштів, а
незадоволення такої вимоги буде
фактичним обмеженням права позивача на
захист порушеного права та інтересу
шляхом звернення з вимогою
безпосередньо до суду без використання
досудового способу врегулювання спору
(адміністративного оскарження).

Аналогічна правова позиція щодо
скасування відповідних рішень митного
органу та стягнення з Державного
бюджету України зайво сплачених
платежів висловлена Верховним Судом
України у постанові від 29 травня 2012
року по справі №21-91а12, яка, у
відповідності до ст. 244 - 2 КАС України, є
обов'язковою для всіх судів України.

У відповідності до вимог ч.7 ст.54 МК
України, у разі якщо під час проведення
митного контролю орган доходів і
зборів не може аргументовано довести,
що заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів, у тому числі невірно
визначено митну вартість товарів,
заявлена декларантом або
уповноваженою ним особою митна
вартість вважається визнаною
автоматично.

Судом встановлено, що митним органом не
доведено правомірності коригування
митної вартості товару.

Відповідно до частини першою статті 301
Митного кодексу України повернення
помилково та/або надміру сплачених сум
митних платежів здійснюється
відповідно до Бюджетного та
Податкового кодексів України.

Згідно з приписами частини третьої
зазначеної статті, помилково та/або
надміру зараховані до державного
бюджету суми митних платежів
повертаються з державного бюджету в
порядку, визначеному центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування та реалізує
державну політику у сфері фінансів.

В результаті прийняття відповідачем
спірного рішення про коригування
митної вартості товарів №209000003/2013/900089/2
від 13.09.2013 року позивачем надміру
сплачено податок на додану вартість в
сумі 41827,55 грн. та мито в сумі 9958,94 грн., а
тому вказані суми слід стягнути із
Державного бюджету України.

Відповідно до ст. 691 Цивільного Кодексу
України покупець зобов'язаний оплатити
товар за ціною, встановленою у договорі
купівлі-продажу, або якщо вона не
встановлена у договорі і не може бути
визначена виходячи з його умов, - за
ціною, що визначається відповідно до
ст. 362 цього Кодексу. Якщо ціну
встановлено залежно від ваги товару,
вона визначається за вагою нетто, якщо
інше не встановлено договором купівлі -
продажу.

Частиною 2 ст.19 Конституції України та
ч.3 ст.2 КАС України передбачено, що
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

У відповідності до вимог ст.71 КАС
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення. Згідно з ч. 2 ст. 71
КАС України в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову - без змін, якщо визнає що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

На підставі викладеного колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції прийняв
законне та обґрунтоване рішення з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, а відтак подана
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, п. 1 ч. 1
ст. 198, ст. 200, ст.205, ст.206, ст. 254 КАС, суд,-

У Х В
А Л И В :

Апеляційну скаргу Львівської митниці
Міндоходів залишити без задоволення, а
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 19.12.2013р. у
справі № 813/7721/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення. На ухвалу може бути
подано касаційну скаргу безпосередньо
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів після
набрання нею законної сили.

Головуюча суддя
Р.Б. Хобор

Судді
Я.С. Попко

Р.П. Сеник