Справа № 753/2193/14-а(2а/753/139/14)
Суддя: Файдюк В.В.
Дата ухвалення: 2014-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
753/2193/14-а(2а/753/139/14) Головуючий у 1-й
інстанції: Набудович І.О.
Суддя-доповідач: Файдюк В.В.
У Х В А Л А

Іменем України

15 квітня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді
Файдюка В.В.

суддів: Старової
Н.Е.

Чаку Є.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
Дарницькому районі м. Києва на
постанову Дарницького районного суду
м. Києва від 17 лютого 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_3 до
Управління Пенсійного фонду України в
Дарницькому районі м. Києва про
визнання неправомірною відмови у
перерахунку пенсії, зобов'язання
здійснити перерахунок, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Дарницького районного суду
м. Києва від 17 лютого 2014 року
адміністративний позов ОСОБА_3 до
Управління Пенсійного фонду України в
Дарницькому районі м. Києва про
визнання неправомірною відмови у
перерахунку пенсії, зобов'язання
здійснити перерахунок - задоволено
частково.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
відповідач звернувся до суду з
апеляційною скаргою в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та ухвалити нову, якою
відмовити в задоволення позовних
вимог.

Суд, дослідивши матеріали справи,
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, позивач з 12 грудня 1965 року
працювала на посаді судді, а з 21 червня
1982 року на посаді Голови Дарницького
районного суду м. Києва. 16 липня 2001 року
указом Президента України звільнена у
зв'язку поданням заяви про відставку та
набула статусу судді у відставці.

Відповідно до п. 4 статті 43 Закону
України «Про статус суддів» позивачу,
як судді у відставці, Управлінням
Пенсійного фонду України в м. Чернігові
призначене і виплачується довічне
щомісячне грошове утримання в розмірі
90% заробітної плати працюючого на
відповідній посаді судді.

У зв'язку з підвищенням з 01 січня 2013
року суддівської винагороди, позивач у
січні поточного року звернулася до
відповідача із заявою про перерахунок
довічного грошового утримання, надавши
довідки територіального управління
Державної судової адміністрації
України в м. Києві від 30 грудня 2013 року,
згідно яких винагорода судді у
відставці, яка працювала на посаді
голови Дарницького районного суду м.
Києва вбачається збільшення з 01 січня
2013 року посадового окладу та надбавки
за вислугу років працюючого судді
районного суду до 21793 грн., а з 01 грудня
2013 року до 23142 грн., просила
перерахувати довічне грошове
утримання, виходячи із заробітної
плати працюючого голови суду.

Листом від 21 січня 2014 року відповідач
роз'яснив позивачу, що не має підстав
для перерахунку довічного грошового
утримання з 01 січня 2013 року з огляду на
те, що Законом України «Про судоустрій
і статус суддів» не передбачено
проведення такого перерахунку
органами Пенсійного фонду України.
Такий перерахунок здійснюється тільки
суддям Конституційного суду України.

Не погоджуючись з такою позицією
відповідача, позивач звернулась до
суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до ч. 1 статті 138 Закону
України «Про судоустрій і статус
суддів» передбачено, що судді, який
вийшов у відставку, після досягнення
чоловіками віку 62 роки, жінками -
пенсійного віку, встановленого статтею
26 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», виплачується пенсія на
умовах, передбачених статтею 37 Закону
України «Про державну службу», або за
його вибором щомісячне довічне грошове
утримання.

Частиною 3 статті 138 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів»
встановлено, щомісячне довічне грошове
утримання виплачується судді у розмірі
80 відсотків грошового утримання судді,
який працює на відповідній посаді. За
кожний повний рік роботи на посаді
судді понад 20 років розмір щомісячного
довічного грошового утримання
збільшується на два відсотки
заробітку, але не більше ніж 90
відсотків заробітної плати судді, без
обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання.

Тобто, Законом України «Про судоустрій
і статус суддів» встановлена гарантія
матеріального забезпечення судді у
відставці, яка не може бути обмежена в
зв'язку з тим, що органи влади не
встановили порядок, за яким призначена
гарантія повинна бути отримана.

Відтак, відповідно до положень Закону
України «Про судоустрій і статус
суддів» позивач має право на отримання
щомісячного довічного грошового
утримання у розмірі 90 відсотків
грошового утримання судді, який працює
на відповідній посаді.

Крім того, постановою Пленуму
Верховного Суду України від 13 червня 2007
року № 8 «Про незалежність судової
влади», роз'яснено, що гарантії
незалежності і недоторканості суддів
як носіїв судової влади та
самостійності судів як судових органів
визначено Конституцією та законами
України. Такими гарантіями, зокрема, є:
здійснення правосуддя виключно судами;
особливий порядок призначення,
обрання, притягнення до
відповідальності та звільнення суддів;
особливий порядок фінансування та
організаційного забезпечення судів;
належне матеріальне та соціальне
забезпечення суддів. Тобто, належне
матеріальне забезпечення суддів, в
тому числі суддів у відставці, є однією
із гарантій незалежності і
недоторканості суддів.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що дії відповідача суперечать вимогам
Закону України «Про судоустрій і
статус суддів».

Однак, з 01 жовтня 2011 року ч. 3 статті 138
Закону України «Про судоустрій і
статус суддів» викладено в новій
редакції, відповідно до якої, щомісячне
довічне грошове утримання
виплачується судді у розмірі 80
відсотків грошового утримання судді з
якого було сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а до 1 січня 2011
року - страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, який працює на
відповідній посаді. В подальшому зміни
до вказаної норми не вносилися.

Таким чином, розміру щомісячного
довічного грошового утримання
позивача мав би обмежуватись 80
відсотками.

Між тим, рішенням Конституційного Суду
України № 3-рп/2013 від 03 червня 2013 року
(справа щодо змін умов виплати пенсій і
щомісячного довічного грошового
утримання суддів у відставці) визнано
такими, що не відповідають Конституції
(є неконституційними) частину третю,
перше, друге, третє речення частини
п'ятої статті 138 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» від 07 липня
2010 року № 2453 в редакції Закону України
«Про заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи» від 08 липня 2011 року № 3668.

При цьому в рішенні зазначено, що
визначений Законом № 2453 порядок
нарахування щомісячного довічного
грошового утримання було змінено
Законом № 3668, внаслідок чого зменшено
розмір щомісячного довічного
грошового утримання суддів. Залишивши
незмінним зміст права на щомісячне
довічне грошове утримання суддів,
Закон № 3668 звузив обсяг цього права,
встановивши обмежену базу для
нарахування суддям щомісячного
довічного грошового утримання, та
скасував право суддів на одержання
щомісячного довічного грошового
утримання без обмеження граничного
розміру, чим знизив і досягнутий рівень
гарантій незалежності суддів.

Отже, частина третя статті 138 Закону №
2453 не узгоджується з конституційним
положенням про недопустимість
звуження змісту чи обсягу гарантій
незалежності суддів, а тому суперечить
статті 126 Основного Закону України.

Стосовно обмеження максимального
розміру грошового довічного утримання
судді у відставці, визначеного ч. 5
статті 138 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів»
Конституційний Суд зазначив, що в
Рішенні від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007
Конституційний Суд України вже
вирішував питання про недопустимість
встановлення в законі максимального
розміру пенсії суддів або їх
щомісячного довічного грошового
утримання, наголошуючи, що це обмежить
їх обсяг, а також зазначав, що,
залишивши незмінним зміст права на
пенсію та щомісячне довічне грошове
утримання суддів, закон звузив обсяг
цього права, встановивши граничну межу
для таких виплат суддям (абзац шостий
підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної
частини).

Враховуючи, що однією з гарантій
незалежності суддів є заборона при
прийнятті нових законів або внесенні
змін до чинних законів звужувати зміст
та обсяг визначених Конституцією
України таких гарантій, Конституційний
Суд України вважає, що положення
третього речення частини п'ятої статті
138 Закону № 2453, статті 2 Закону № 3668
стосовно встановлення максимального
розміру пенсії (щомісячного довічного
грошового утримання) суддів суперечать
частині першій статті 126 Основного
Закону України.

Враховуючи зазначене рішення
Конституційного Суду України, ч. 3
статті 138 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» на момент
вирішення справи викладена в
попередній редакції, відповідно до
якої розмір довічного грошового
утримання позивача має становити 90
відсотків заробітної плати судді, без
обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання.

Враховуючи те, що відповідно до довідки
територіального управління Державної
судової адміністрації України в м.
Києві від 30 грудня 2013 року заробітна
плата працюючого судді на відповідній
посаді станом на 01 січня 2013 року
складає 21 793, 00 грн., колегія суддів
приходить до висновку, що вимоги
позивача є обґрунтованими, оскільки
діючим законодавством чітко визначено,
що розмір довічного утримання, який
призначено та виплачується судді у
відставці розраховується із розміру
грошового утримання працюючого судді,
тому у разі збільшення розміру
заробітної плати працюючого на
відповідній посаді судді, повинен
збільшуватися розмір довічного
грошового утримання судді у відставці
без обмеження максимального розміру
грошового довічного утримання судді у
відставці, визначеного ч. 5 статті 138
Закону України «Про судоустрій і
статус суддів.

Таким чином, правомірним є висновок
суду першої інстанції про задоволення
даного адміністративного позову.

Отже, при ухваленні оскаржуваної
постанови судом першої інстанції було
дотримано всіх вимог законодавства, а
тому відсутні підстави для її
скасування.

Відповідно до статті 200 КАС України -
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС
України суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Дарницькому
районі м. Києва - залишити без
задоволення.

Постанову Дарницького районного суду
м. Києва від 17 лютого 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку,
встановленому статтею 254 КАС України та
може бути оскаржена безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції в порядку і строки,
встановлені статтею 212 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя
Файдюк В.В.

Судді:
Старова Н.Е.

Чаку Є.В.