Справа № 805/4444/14
Суддя: Голубова Л.Б.
Дата ухвалення: 2014-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2014 р.
Справа № 805/4444/14

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардейської
дивізії, 17

Донецький окружний адміністративний
суд у складі судді Голубової Л.Б.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в приміщенні Донецького
окружного адміністративного суду
адміністративну справу

за позовом управління
Пенсійного фонду України у м. Дружківці
Донецької

області

до відділу державної
виконавчої служби

Дружківського
міського управління юстиції

про визнання бездіяльності при
виконанні вимоги про сплату боргу № 677
від 04 липня 2013 року про стягнення боргу
в сумі 4572,42 гривень з фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 неправомірною,
зобов'язання вжити заходи щодо
отримання інформації про розрахункові
рахунки, відкриті в банківських
установах для звернення стягнення на
кошти боржника та про місце проживання,
перебування боржника для встановлення
майна, на яке можливо звернути
стягнення

Управління Пенсійного фонду України в
місті Дружківці Донецької області (
надалі - позивач) звернулося до суду із
позовом до відділу державної
виконавчої служби Дружківського
міського управління юстиції області (
надалі - відповідач) про визнання
бездіяльності при виконанні вимоги про
сплату боргу № 677 від 04 липня 2013 року
про стягнення боргу в сумі 4572,42 гривень
з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
неправомірною, зобов'язання вжити всіх
заходів примусового виконання,
передбачених Законом № 606.

Заявою від 23 квітня 2014 року позивач
змінив позовні вимоги в частині
зобов'язання відповідача вжити заходи
щодо отримання інформації про
розрахункові рахунки, відкриті в
банківських установах для звернення
стягнення на кошти боржника та про
місце проживання, перебування боржника
для встановлення майна, на яке можливо
звернути стягнення.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач зазначає, що в провадженні
Дружківського міського управління
юстиції знаходився виконавчий
документ - вимога про сплату боргу № 677
від 04 липня 2013 року про стягнення боргу
з єдиного внеску в сумі 4572,42 гривень з
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1,
винесена позивачем. Постановою
відповідача від 11 вересня 2013 року було
відкрите виконавче провадження № 39719041.
Відповідачем зроблено запити до органу
податкової служби, відділу РЕР ДАІ,
відділу державної реєстрації речових
прав на нерухоме майно реєстраційної
служби, відділу Держземагенства, але
станом на 25 березня 2014 року в
матеріалах виконавчого провадження
відповіді на запити відсутні.

За наслідками ознайомлення із
матеріалами виконавчого провадження
протоколом від 25 березня 2014 року було
встановлено бездіяльність державного
виконавця щодо витребування вичерпної
інформації про наявні реальні джерела
готівкових або безготівкових коштів,
витребування даних про наявні
розрахункові рахунки від органу
податкової служби та інших органів,
встановлення наявності будівель,
земельних ділянок, транспорту.

Постанова про відкриття виконавчого
провадження винесена 11 вересня 2013 року,
тобто шестимісячний строк здійснення
виконавчого провадження минув, а
державним виконавцем жодних дій
здійснено не було. Таким чином
відповідачем порушено ст. 11 Закону
України «Про виконавче провадження». З
огляду на що, позивач дійшов висновку
допущення відповідачем незаконної
бездіяльності та просив зобов'язати
відповідача виконати дії з
примусового виконання виконавчого
документу.

Представник позивача надав до
канцелярії суду 24 квітня 2014 року заяву
про розгляд справи в порядку
письмового провадження.

Відповідач надав заперечення від 15
квітня 2014 року, в яких вважає
необґрунтованими вимоги позивача,
оскільки направив запити до податкової
інспекції, відділу РЕР ДАІ, відділу
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно реєстраційної служби,
відділу Держземагенства, але майна у
боржника, крім нерухомості, що
знаходиться у заставі з 2007 року, не
встановлено. Також надав клопотання
про розгляд справи в письмовому
провадженні.

Відповідно до частини 4 статті 122
Кодексу адміністративного судочинства
України особа, яка бере участь у справі,
має право заявити клопотання про
розгляд справи за її відсутності. Якщо
таке клопотання заявили всі особи, які
беруть участь у справі, судовий розгляд
справи здійснюється в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами.

На підставі наведеної норми, а також
врахувавши клопотання позивача, суд
прийшов до висновку про розгляд справи
в порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні в матеріалах справи
документи, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Управлінням Пенсійного фонду України в
м. Дружківці до відділу державної
виконавчої служби Дружківського
міського управління юстиції було
направлено на виконання супровідним
листом від 09 вересня 2013 року вимогу про
стягнення боргу з фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 від 04 липня 2013 року №
Ф-677 на суму боргу з єдиного соціального
внеску в розмірі 4572,42 гривень (а.с. 5-6).

Постановою від 11 вересня 2013 року
відкрито виконавче провадження ВП №
36959662 щодо стягнення з ОСОБА_1 4572,42
гривень на підставі вимоги позивача №
Ф-677 від 04 липня 2013 року (а.с. 4).

Згідно з протоколом ознайомлення зі
станом реалізації виконавчого
провадження 25 березня 2014 року позивач
ознайомився з матеріалами виконавчого
провадження з виконання вимоги № 853 про
стягнення боргу з ОСОБА_1 в сумі 4572,42
гривень (а.с 5).

Як зазначено позивачем у позові та
протоколі ознайомлення з матеріалами
виконавчого провадження від 25 березня
2014 року відділом державної виконавчої
служби Дружківського міського
управління юстиції відсутні дії з
примусового виконання зазначеної
вимоги.

Спірним питанням цієї справи є
встановлення наявності бездіяльності
відділу державної виконавчої служби
Дружківського міського управління
юстиції при здійсненні виконавчого
провадження з примусового виконання
вимоги управління Пенсійного фонду
України в м. Дружківці від 04 липня 2013
року № Ф-677.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про
виконавче провадження» від 21.04.1999 року
№ 606-ХІУ у редакції яка діє з 01 січня 2011
року примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.

Згідно з вимогами ст. 11 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець, зокрема,
здійснює заходи, необхідні для
своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до статті 20 Закону України
«Про виконавче провадження» виконавчі
дії провадяться державним виконавцем
за місцем проживання, перебування,
роботи боржника або за
місцезнаходженням його майна. У разі
якщо боржник є юридичною особою, то
виконання провадиться за
місцезнаходженням його постійно
діючого органу або майна. Право вибору
місця виконання між кількома органами
державної виконавчої служби, що можуть
вчиняти виконавчі дії з виконання
рішення на території, на яку
поширюються їх функції, належить
стягувачу.

Державний виконавець вправі провадити
виконавчі дії щодо виявлення та
звернення стягнення на кошти, які
перебувають на рахунках та вкладах
боржника у банках чи інших фінансових
установах, на рахунки в цінних паперах
у депозитарних установах на території,
на яку поширюється юрисдикція України.

Згідно пункту 1.5. Інструкції про
порядок проведення виконавчих дій,
затвердженої Наказом Міністерства
юстиції України № 74/5 від 25 грудня 1999
року (далі за текстом Інструкції),
заходами примусового виконання рішень
є:

- звернення стягнення на інші види
майна боржника;

- звернення стягнення на заробітну
плату (заробіток), доходи, пенсію,
стипендію боржника;

- вилучення в боржника й передача
стягувачеві певних предметів,
зазначених у рішенні;

- відібрання дитини;

- інші заходи, передбачені
рішенням.

Відповідно до пунктів 5.1.1, 5.1.3 та 5.1.4
Інструкції про порядок проведення
виконавчих дій та статті 52 Закону
України «Про виконавче провадження»
звернення стягнення на майно боржника
полягає в його виявленні (шляхом
надіслання запитів до органів
державної податкової інспекції,
банків, дорожньої автомобільної
інспекції, бюро технічної
інвентаризації, нотаріату тощо), описі,
арешті, вилученні та примусовій
реалізації.

За наявності даних про кошти та інші
цінності боржника, що знаходяться на
рахунках і вкладах та на зберіганні в
банках чи інших кредитних установах, на
них накладається арешт, про що
виноситься постанова державного
виконавця.

У разі відсутності в боржника коштів та
цінностей, достатніх для задоволення
вимог стягувача, стягнення
звертається на належне боржникові інше
майно.

Стягнення на майно боржника
звертається в розмірах і обсягах,
потрібних для виконання за виконавчими
документами, з урахуванням витрат на
виконання та стягнення виконавчого
збору. Якщо боржник володіє майном
спільно з іншими особами, то стягнення
звертається на його частку, що
визначається судом за поданням
державного виконавця.

Стягнення може бути звернено на майно
боржника, яке належить йому на праві
приватної власності.

Відповідно до пункту 5.6.1 Інструкції
арешт майна полягає у проведенні його
опису, оголошенні заборони
розпоряджатися ним, а в разі потреби - в
обмеженні права користування майном
або його вилученні в боржника та
передачі на зберігання іншим особам.
Арешт на майно боржника може
накладатися державним виконавцем, у
тому числі, шляхом: винесення постанови
про арешт коштів та інших цінностей
боржника, що знаходяться на рахунках і
вкладах чи на зберіганні в банках або
інших фінансових установах; винесення
постанови про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його
відчуження; проведення опису майна
боржника і накладення на нього арешту.

Згідно із частиною 2 статті 30 Закону
України «Про виконавче провадження»,
державний виконавець зобов'язаний
провести виконавчі дії з виконання
рішення протягом шести місяців з дня
винесення постанови про відкриття
виконавчого провадження, а з виконання
рішення немайнового характеру - у
двомісячний строк. Строк здійснення
виконавчого провадження не включає час
відкладення провадження виконавчих
дій або зупинення виконавчого
провадження на період проведення
експертизи чи оцінки майна,
виготовлення технічної документації
на майно, реалізації майна боржника,
час перебування виконавчого документа
на виконанні в адміністрації
підприємства, установи чи організації,
фізичної особи, фізичної особи -
підприємця, які здійснюють
відрахування із заробітної плати
(заробітку), пенсії та інших доходів
боржника. Строк здійснення зведеного
виконавчого провадження обчислюється
з моменту приєднання до такого
провадження останнього виконавчого
документа.

Відповідно до наявних в матеріалах
справи документів, постановою від 11
вересня 2013 року (а.с.4) відкрито
виконавче провадження з виконання
вимоги позивача від 04 липня 2013 року №
Ф-677. Отже, строк виконання цього
виконавчого документу збігає 11 березня
2014 року.

Як вбачається за наявних в матеріалах
справи документів, протягом здійснення
відповідачем виконавчих дій з
примусового виконання вимоги про
сплату боргу відповідачем було
надіслано наступні запити.

21 листопада 2013 року спрямовано запит до
органу доходів і зборів стосовно
наявних рахунків та наявності доходів
боржника (а.с. 24).

22 листопада 2013 року відповідно
відповіді ДПІ у м. Дружківці
встановлено відсутність отримання
доходів, нарахованого податковим
агентом (а.с. 25).

06 січня 2014 року відповідачем
направлений повторний запит до органу
доходів і зборів стосовно наявних
рахунків та наявності доходів боржника
(а.с. 23).

08 січня 2014 року відповідачем
спрямовано запит до Держземагенства м.
Дружківки для встановлення наявності
земельних дільнок у боржника, однак
відповідь на запит не надана, що не
спростовується у протоколі
ознайомлення зі станом реалізації
виконавчого провадження (а.с.8).

06 січня 2014 року державним виконавцем
винесено постанову про арешт майна
боржника та спрямовано її до
реєстраційної служби Дружківського
міського управління юстиції та ВРЕР
ДАІ (а.с. 21).

22 березня 2014 року згідно відповіді ВРЕР
ДАІ автомототранспорт за боржником не
зареєстрований (а.с. 22).

15 квітня 2014 року згідно довідки з
Реєстру прав власності на нерухоме
майно, Державного реєстру іпотек,
Єдиного реєстру заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна встановлено,
що за боржником зареєстрований будинок
загальною площею 48,3 кв.м, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, однак
який знаходиться в іпотеці з 02 лютого
2007 року згідно іпотечного договору
(а.с.19-20). Тобто, у банку право на
стягнення предмету іпотеки виникло
раніше, ніж у позивача.

Відповідач зазначає, що у зв'язку з тим,
що позивачем у заяві про примусове
виконання вимоги та у вимозі зазначено
невірну адресу боржника, а саме:
АДРЕСА_1 боржник не мав змоги отримати
постанову про відкриття виконавчого
провадження та виконати її у
добровільному порядку.

За приписами статті 18 Закону України
«Про виконавче провадження» у
виконавчому документі зазначаються,
зокрема місце проживання чи
перебування фізичних осіб. Отже, вимоги
позивача щодо зобов'язання відповідача
вжити заходи щодо отримання інформації
про місце проживання, перебування
боржника є необґрунтованими, оскільки
ці данні про боржника повинен був
вказати позивач у вимозі, яка є
виконавчим документом.

Позивач вважає бездіяльністю не
отримання від органу доходів і зборів
відповіді про наявні рахунки, але Закон
України «Про виконавче провадження» та
Інструкція про проведення виконавчих
дій, затвердженої Наказом Міністерства
юстиції України № 74/5 від 25 грудня 1999
року зобов'язує державного виконавця
лише вчинити запити до певних
державних органів з метою встановлення
майнового стану боржника, що двічі було
здійснено державним виконавцем.

Таким чином, наявними в матеріалах
справи документами не підтверджуються
висновки позивача про те, що
відповідачем не було вчинено жодних
дій з примусового виконання
виконавчого документу про стягнення з
ОСОБА_1 4572,42 гривень на користь
управління Пенсійного фонду України в
м. Дружківці протягом встановленого
Законом шестимісячного терміну.

Отже, з огляду на зазначене, суд дійшов
висновку про те, що наявними в
матеріалах справи документами не
підтверджено не вчинення відповідачем
дій та заходів, направлених на
виконання виконавчого документу
управління Пенсійного фонду України в
м. Дружківці щодо стягнення
заборгованості з боржника ОСОБА_1.

З урахуванням зазначеного та
враховуючи принципи частини 1 ст. 71 КАС
України, згідно яких кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
суд дійшов висновку, що позивачем не
доведено бездіяльність відділу
державної виконавчої служби
Дружківського міського управління
юстиції, тому позовні вимоги
управління Пенсійного фонду України в
м. Дружківці не підлягають задоволенню.

З огляду на наведене, на підставі
положень Закону України «Про державну
виконавчу службу», Закону України «Про
виконавче провадження», положення
Інструкції про проведення виконавчих
дій, затвердженої Наказом Міністерства
юстиції України № 74/5 від 25 грудня 1999
року, та на підставі ст.ст. 2, 3, 8-11, 40, 71, 94,
158-163, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову управління
Пенсійного фонду України в м. Дружківці
Донецької області до відділу державної
виконавчої служби Дружківського
міського управління юстиції про
визнання бездіяльності при виконанні
вимоги про сплату боргу № 677 від 04 липня
2013 року про стягнення боргу в сумі 4572,42
гривень з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 неправомірною, зобов'язання
вжити заходи щодо отримання інформації
про розрахункові рахунки, відкриті в
банківських установах для звернення
стягнення на кошти боржника та про
місце проживання, перебування боржника
для встановлення майна, на яке можливо
звернути стягнення - відмовити.

Постанова прийнята у нарадчій кімнаті
24 квітня 2014 року.

Постанова суду першої інстанції, якщо
інше не встановлено цим Кодексом,
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
встановленого цим Кодексом, якщо таку
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
може бути подана до Донецького
апеляційного адміністративного суду
через Донецький окружний
адміністративний суд протягом десяти
днів з дня її проголошення. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Голубова Л.Б.