Справа № 815/745/14
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2014-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/745/14

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції:
Бжассо Н. В.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі:

Головуючого судді - Джабурія
О.В.

суддів - Крусяна
А.В.

- Шляхтицького О.І.

при секретарі -
Філімович І.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційні скарги фізичної
особи підприємця ОСОБА_2,
Білгород-Дністровської об'єднаної
Державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів в
Одеській області на постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 27 лютого 2014 року у справі за
позовом фізичної особи підприємця
ОСОБА_2 до Білгород-Дністровської
об'єднаної Державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів в Одеській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі
- позивач, ФОП ОСОБА_2) звернувся з
адміністративним позовом до
Білгород-Дністровської об'єднаної
Державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів в
Одеській області (далі - відповідач,
Білгород-Дністровська ОДПІ) про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
Білгород-Дністровської ОДПІ від 21.01.2013
року № , податкове
повідомлення-рішення
Білгород-Дністровської ОДПІ від 20.01.2014
року № .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у
період з 12.12.2012 року по 25.12.2012 року,
Білгород-Дністровською ОДПІ проведено
планову виїзну документальну
перевірку дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства при оподаткуванні ФОП
ОСОБА_2, за період з 01 липня 2010 року по 31
грудня 2011 року, про що було складено акт
перевірки від 10.01.2013 року №
50/17-01/НОМЕР_2.

За результатом перевірки, на підставі
податкового повідомлення-рішення від
21.01.2013 року № позивачу було
нараховано суми податку на додану
вартість на суму 20 177,56 грн. та штрафні
санкції на суму 5 894,39 грн.

В період з 16.12.2013 року по 25.12.2013 року
податковим органом проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства при оподаткуванні ФОП
ОСОБА_2 за період з 01.01.2012 року по 31.12.2012
року, про що було складено акт
перевірки від 08.01.2014 року №
1/17-01/НОМЕР_2.

За результатами зазначеної перевірки,
на підставі податкового
повідомлення-рішення від 20.01.2014 року №
, позивачу були нараховані суми
податку на додану вартість на суму 40
230,96 грн. та штрафні санкції на суму 32
355,48 грн.

Позивач вказує на те, що підставами для
прийняття оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень стали висновки
податкового органу про порушення
позивачем вимог п.181.1 ст. 181, п. 183.2 ст. 183,
п. 185.1 ст. 185 ПК України, однак з
зазначеними висновками позивач не
погоджується.

Податковий орган за результатами
перевірок дійшов висновку, що позивач
за результатом господарської
діяльності протягом останніх 12
календарних місяців досяг обсягу
продажу товарів понад 300 000 грн., у
зв'язку з чим був зобов'язаний
зареєструватись платником ПДВ.
Оскільки станом на 01.01.2012 рік позивач не
зареєструвався платником ПДВ,
відповідно за серпень-грудень 2011 року
та 12 місяців 2012 року підприємець
податок на додану вартість не
сплачував та декларацію не подавав, що
є порушенням вимог податкового
законодавства.

Позивач вважає, що висновки
податкового органу зроблені без
дотримання положень ст. 181 ПК України,
оскільки при розрахунку суми
здійснених операцій за останні 12
календарних місяців позивач врахував
сплачене покупцями ПДВ, чим порушив
норму передбачену вищезазначеною
статтею ПК України, згідно якої
загальна сума від здійснення операцій
з постачання товарів розраховується
без урахування податку на додану
вартість.

Представник відповідача заявлені
позовні вимоги не визнав, в їх
задоволенні просив відмовити, вказуючи
на законність та правомірність
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень. Крім того,
представник відповідача зазначив, що
податкове зобов'язання за податковим
повідомленням-рішенням від 21.01.2013 року
№ є узгодженим та сплаченим
позивачем, на підтвердження чого
надана облікова картка платника
податку.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 27 лютого 2014
року позовні вимоги задоволено
частково. Визнано протиправним та
скасовано податкове
повідомлення-рішення
Білгород-Дністровської ОДПІ №
від 20.01.2014 року. В іншій частині
позовних вимог відмовлено.

ФОП ОСОБА_2 на вказану постанову подано
апеляційну скаргу. Апелянт просить
скасувати постанову від 27.02.2014 року в
частині відмови в скасуванні
податкового повідомлення-рішення від
21.01.2013 р. № та прийняти нову
постанову в цій частині, яким позовні
вимоги задовольнити.

Білгород-Дністровською ОДПІ ГУ
Міндоходів в Одеській області на
зазначену постанову також подано
апеляційну скаргу. Даний апелянт
просить скасувати оскаржувану
постанову в частині визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
№ від 20.01.2014 року, та прийняти в
цій частині нову постанову про відмову
у задоволенні позовних вимог ФОП
ОСОБА_2 в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість судового
рішення, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Як було встановлено, у період з 12.12.2012
року по 25.12.2012 року
Білгород-Дністровською ОДПІ ГУ
Міндоходів в Одеській області
проведено планову виїзну
документальну перевірку дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства при оподаткуванні ФОП
ОСОБА_2, за період з 01 липня 2010 року по 31
грудня 2011 року, про що було складено акт
перевірки від 10.01.2013 року №
50/17-01/НОМЕР_2.

За результатом перевірки, на підставі
податкового повідомлення-рішення від
21.01.2013 року № позивачу було
нараховано суми податку на додану
вартість на суму 20177,56 грн. та штрафні
санкції на суму 5894, 39 грн.

У період з 16.12.2013 року по 25.12.2013 року
податковим органом проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства при оподаткуванні ФОП
ОСОБА_2, за період з 01.01.2012 року по 31.12.2012
року, про що було складено акт
перевірки від 08.01.2014 року №
1/17-01/НОМЕР_2.

За результатами зазначеної перевірки,
на підставі податкового
повідомлення-рішення від 20.01.2014 року №
позивачу були нараховані суми
податку на додану вартість на суму 40
230, 96 грн. та штрафні санкції на суму 32 355,
48 грн.

Позивач із вказаними висновками
податкового органу не погодився та
звернувся з адміністративним позовом
до Білгород-Дністровської ОДПІ про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
21.01.2013 року № , та від 20.01.2014 року №
.

З'ясувавши обставини справи,
дослідивши докази на їх підтвердження,
суд першої інстанції дійшов до
висновку про необхідність часткового
задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 2 КАС України
у справах щодо оскарження рішень, дій,
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед Законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України
передбачено, що завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 2
КАС України, до адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Керуючись положеннями вищевказаних
законів, Кодексом та контекстом
Конституції України можна зробити
висновок, що однією з найважливіших
тенденцій розвитку сучасного
законодавства України є розширення
сфери судового захисту, в тому числі
судового контролю за правомірністю і
обґрунтованістю рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень.

Як вбачається з акту перевірки, згідно
попередньої планової документальної
перевірки та на підставі Акту
№50/17-01/НОМЕР_2 від 10.01.2013 року за період з
01.07.2010 року по 31.12.2011 року було
встановлено, що ФОП ОСОБА_2 у зв'язку з
перевищенням у липні 2011 року обсягу
продажу товарів протягом останніх 12
календарних місяців (з серпня 2010 року
по липень 2011 року) понад 300 000 грн.
відповідно до вимог п. 181.1 ст. 181 та п. 183.2
ст. 183 ПК України, зобов'язаний був не
пізніше 10 серпня 2011 року
зареєструватися платником податку на
додану вартість.

Апелянт ДПІ вважає, що ФОП ОСОБА_2 у
липні 2011 року зобов'язаний був
зареєструватися як платник податку на
додану вартість, але станом на 01.01.2012
року підприємець не зареєструвався
платником ПДВ, відповідно за
серпень-грудень 2011 року та 12 місяців 2012
року підприємець податок на додану
вартість не сплачував та декларації не
подавав.

На підставі облікових даних та
представлених ФОП ОСОБА_2 документів,
попередньою перевіркою встановлено, що
позивачем за 12 календарних місяців у
серпня 2010 рок по липень 2011 року був
отриманий дохід від продажу товарів у
загальній сумі 306 873,90 грн.

Як встановлено судом, в акті перевірки
від 10.01.2013 року сума 306 873,90 грн. є обсягом
реалізації продукції, визначення якої
відбувалось згідно Книги обліку
доходів та витрат ФОП ОСОБА_2 та
накладних постачальників, які є
платниками ПДВ. Так, загальна сума від
здійснення операцій з постачання
товарів/послуг, що підлягають
оподаткуванню, становить 306 873,90 грн., у
тому числі ПДВ в розмірі 61 374,78 грн.

Оскільки постачальники позивача є
платниками податку на додану вартість,
то такий податок обов'язково включений
до ціни товару, за якою її продає
постачальник позивачу. А тому, при
реалізації такого товару кінцевому
споживачу, ПДВ входить до остаточної
ціни товару.

Таким чином, у періоді з серпня 2010 року
по липень 2011 року загальна сума віл
здійснення господарської діяльності
ФОП ОСОБА_2 без врахування ПДВ
становить 245 499,12 грн., що не перевищує
встановлене законом обмеження у
розмірі 300 000 грн.

За таких обставин доводи апелянта ДПІ
про виникнення обов'язку ФОП ОСОБА_2
щодо нарахування та сплати податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість з 10 серпня 2011 року є
помилковим та безпідставним.

Враховуючи викладене колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що підстави для
обов'язкової реєстрації відносно
позивача ФОП ОСОБА_2 відсутні, у зв'язку
з чим притягнення позивача до
фінансової відповідальності також є
безпідставним.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог в частині скасування податкового
повідомлення-рішення від 21.01.2013 р. №
суд першої інстанції виходив з
того, що сплата податкового
зобов'язання може проводитись після
вирішення спору про його узгодження,
або самостійно у випадку відсутності
спору. Таким чином, оскарження
податкового повідомлення-рішення має
передувати сплаті податкового
зобов'язання. Дії позивача щодо
оскарження сплаченого (узгодженого)
податкового повідомлення-рішення з
положеннями ПК України не
кореспондуються, оскільки оскарження
узгодженого податкового зобов'язання
податковим законодавством не
передбачено.

Колегія суддів з таким висновком суду
першої інстанції не погоджується,
вважає його помилковим та таким, що не
відповідає діючому законодавству,
виходячи з наступного.

Згідно до положень пп. 17.1.10 ст. 17 ПК
України платник податків має право на
залік чи повернення надміру сплачених,
а також надміру стягнутих сум податків
та зборів, пені, штрафів у порядку,
встановленому цим Кодексом.

Пунктом 57.4 ПК України передбачено, що
пеня та штрафні санкції, нараховані на
суму грошового зобов'язання (її частку),
скасовану за результатами
адміністративного чи судового
оскарження, також підлягають
скасуванню, а якщо такі пеня та санкції
були сплачені, вони підлягають
зарахуванню у рахунок погашення
податкового боргу, грошових
зобов'язань або поверненню в порядку,
встановленому ст. 43 ПК України.

Таким чином, діючим законодавством
передбачено скасування в результаті
оскарження сплачених штрафних санкцій
та пені. Проте, суд першої інстанції
дійшов помилкового висновку щодо
неможливості оскарження узгодженого і
сплаченого податкового зобов'язання.

Колегія суддів також звертає увагу на
той факт, що Вищий адміністративний суд
України у листі від 28.09.2009 року №1275/10/13-09
роз'яснив, що судове оскарження суми
узгодженого податкового зобов'язання
після настання термінів сплати (хоча і
в межах строків давності) не повертають
таким зобов'язанням статус
неузгодженого і не зупиняє процедури
погашення, в тому числі примусового
стягнення податкового боргу. Тобто,
неоплачена сума узгодженого
податкового зобов'язання
перетворюється на податковий борг,
який може бути примусово стягнуто з
платника податків. У разі ж скасування
судом відповідного податкового
повідомлення-рішення сплачені
(стягнені) в рахунок погашення
податкового боргу суми можуть бути
повернуті платнику податків.

На підставі наведеного, колегія суддів
доходить до висновку, що позовні вимоги
позивача підлягають задоволенню у
повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а в
адміністративних справах про
протиправність рішень обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення та надання відповідних доказів
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову. Отже, в адміністративному
процесі, як виняток із загального
правила, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта
владних повноважень встановлена
презумпція його винуватості.
Презумпція винуватості покладає на
суб'єкта владних повноважень обов'язок
аргументовано, посилаючись на докази,
довести правомірність свого рішення,
дії чи бездіяльності та спростувати
твердження позивача про порушення його
прав, свобод чи інтересів. Такий
обов'язок відсутній, якщо відповідач
визнає позов. Відповідач, який є
суб'єктом владних повноважень, свою
позицію суду не доказав та не
обґрунтував її.

Оскільки висновки суду першої
інстанції в частині відмови у
задоволенні позовних вимог не
відповідають обставинам справи і, крім
того, судом порушено норми
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи,
ухвалене судове рішення на підставі
вимог ст. 202 КАС України підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про задоволення вимог позивача.

Керуючись ст.ст. 195; 196; 198; 202; 205; 207; 254 КАС
України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу фізичної особи
підприємця ОСОБА_2 задовольнити,
Білгород-Дністровської об'єднаної
Державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів в
Одеській області залишити без
задоволення, постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 27
лютого 2014 року скасувати, в частині
відмови у задоволенні позову про
скасування податкового
повідомлення-рішення
Білгород-Дністровської ОДПІ від 21.01.2013
року № .

Прийняти в цій частині нову постанову,
якою задовольнити адміністративний
позов фізичної особи підприємця
ОСОБА_2.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Білгород-Дністровської ОДПІ від 21.01.2013
року №

В решті постанову залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає
чинності негайно після її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
Адміністративного Суду України
протягом 20 днів.

Повний текст судового рішення
виготовлений 28.04.2014 року.

Головуючий:
О.В.Джабурія

Суддя:
А.В.Крусян

Суддя:
О.І.Шляхтицький