Справа № 2а-9682/11/1370
Суддя: Нос С.П.
Дата ухвалення: 2014-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2014 р.
Справа № 151221/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді -
Носа С. П.,

суддів -
Клюби В.В., Рибачука А.І.;

за участю секретаря судового засідання
- Сердюк О. Ю.;

представника позивача - Гнідця А. М.;

представника відповідача -
Рождественської Л. П.;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
державної податкової інспекції у
Сокальському районі на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 23 листопада
2011 року в справі за позовом
комунального підприємства Сокальської
міської ради
«Сокальтеплокомуненерго» до державної
податкової інспекції у Сокальському
районі про скасування податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

02 вересня 2011 року, Львівським окружним
адміністративним судом зареєстровано
позовну заяву комунального
підприємства Сокальської міської ради
«Сокальтеплокомуненерго» до державної
податкової інспекції у Сокальському
районі про визнання недійсним та
скасування податкового
повідомлення-рішення № від 17
березня 2011 року про сплату за платежем
податок на додану вартість по
вітчизняних товарах (роботах, послугах)
за основним платежем 285620,00 грн. та
штрафних (фінансових) санкцій 71405,00 грн.,
застосованих за порушення п. 1.11 ст. 1,
п.п. 7.4.3 п. 7.4, п.п. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону
України від 03 квітня 1997 року № 168/97-ВР
«Про податок на додану вартість».

В обґрунтування вимог позовної заяви
вказано, що відповідачем безпідставно
нараховані суми податку на додану
вартість та фінансових (штрафних)
санкцій комунальному підприємству
Сокальської міської ради
«Сокальтеплокомуненерго» у зв'язку із
заниженням податку на додану вартість
в періоді, що перевірявся, на загальну
суму 285620,00 грн., оскільки в акті
перевірки відсутні фактичні дані, які б
свідчили про порушення комунальним
підприємством Сокальської міської
ради «Сокальтеплокомуненерго» п. 1.11 ст.
1, п.п. 7.4.3 п. 7.4, п.п. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість».

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 23 листопада
2011 року позов задоволено. Визнано
недійсним та скасовано податкове
повідомлення-рішення державної
податкової інспекції у Сокальському
районі № від 17 березня 2011 року.

Зазначену постанову мотивовано тим, що
операції з отримання коштів цільового
фінансування за рахунок Державного
бюджету у вигляді субвенцій, що
виплачувалися постачальникам теплової
енергії та послуг із теплопостачання,
водовідведення та водопостачання,
відносяться до операцій, які не є
об'єктом оподаткування.

Не погоджуючись з прийнятою
постановою, відповідачем - державною
податковою інспекцією у Сокальському
районі, подано апеляційну скаргу до
Львівського апеляційного
адміністративного суду, в якій
висловлено прохання скасувати
оскаржувану постанову та прийняти
нову, якою відмовити в задоволенні
позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги зазначено, що формування
податкового кредиту під час проведення
розрахунків з постачальниками за
рахунок субвенцій з державного
бюджету, які призначено для погашення
заборгованості минулих років з різниці
в тарифах на теплову енергію, платником
має здійснюватися з урахуванням
частки використання оплачених товарів
(послуг) в оподатковуваних операціях, а
не залежно від джерела надходження
коштів за поставлені товари (послуги).

Представник позивача, у судовому
засіданні, вимоги апеляційної скарги
заперечив та просить таку залишити без
задоволення.

Представник відповідача, у судовому
засіданні, вимоги апеляційної скарги
підтримала та просить таку задоволити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника позивача та представника
відповідача, проаналізувавши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів не вбачає
підстав для її задоволення.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Статтею 71 КАС України встановлено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно ст. 86 КАС України суд оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Ніякі докази не мають для
суду наперед встановленої сили. Суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Встановлено, що з 31 січня 2011 року по 25
лютого 2011року ДПІ у Сокальському
районі було проведено планову виїзну
перевірку комунального підприємства
Сокальської міської ради
«Сокальтеплокомуненерго» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01 жовтня 2008
року по 30 вересня 2010 року, валютного та
іншого законодавства за період з 01
жовтня 2008 року по 30 вересня 2010 року.
Перевіркою виявлено порушення, яке
полягало в тому що позивачем не
проведено розподіл сум вхідного
податку на додану вартість, в тому
числі і при отриманні субвенцій з
державного бюджету для погашення
заборгованості минулих років з різниці
в тарифах на теплову енергію, послуги з
водопостачання і водовідведення, в
результаті чого ним завищено суми
податкового кредиту на 285620,00 грн.

За результатами перевірки було
складено акт перевірки від 04 березня 2011
року № 126/2301/22422842 з питань дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства.

З фактами, наведеними в акті, та
висновками акту позивач не погодився,
тому ним у встановленому порядку було
подано заперечення № 113 від 11 березня
2011 року на акт перевірки № 126/2301/22422842
від 04 березня 2011року. ДПІ у
Сокальському районі відмовлено у
задоволенні заперечення до акту, про що
позивача повідомлено листом № 3743/10/2301
від 17 березня 2011 року.

На підставі акту перевірки ДПІ у
Сокальському районі винесено
податкове повідомлення-рішення №
від 17.03.2011р. про сплату за
платежем податок на додану вартість по
вітчизняних товарах (роботах, послугах)
за основним платежем 285620,00 грн. та
штрафних (фінансових) санкцій 71405,00 грн.

Не погоджуючись з винесенням згаданого
повідомлення-рішення, позивач
звернувся до відповідача зі скаргою, за
наслідками розгляду якої відповідачем
прийнято рішення про результат
розгляду первинної скарги №
13949/10/25-005/1075 від 23 травня 2011року, яким
Державна податкова адміністрація у
Львівській області залишила без змін
податкове повідомлення-рішення №
від 17 березня 2011 року, а скаргу
комунального підприємства Сокальської
міської ради «Сокальтеплокомуненерго»
- без задоволення.

Не погодившись із рішенням ДПА у
Львівській області, позивач подав
скаргу до ДПА України № 232 від 02 червня
2011 року на податкове
повідомлення-рішення № від 17
березня 2011 року, винесене Державною
податковою інспекцією у Сокальському
районі за платежем податок на додану
вартість по вітчизняних товарах
(роботах, послугах) на суму 357025,00
грн., рішення про результат розгляду
первинної скарги №13949/10/25-005/1075 від 23
травня 2011 року, та на податкове
повідомлення-рішення № від 30
травня 2011 року, винесене Державною
податковою інспекцією у Сокальському
районі за платежем податок на додану
вартість по вітчизняних товарах
(роботах, послугах) на суму 1138,50
грн.

Своїм рішенням про результат розгляду
скарги № 14073/6/26-0115 Державна податкова
адміністрація України залишила без
змін податкове повідомлення-рішення №
1 від 17 березня 2011 року, та в
зазначеній частині рішення ДПА у
Львівській області, прийняте за
розглядом первинної скарги, а скаргу
позивача - без задоволення.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 25 квітня 2008 року № 440 «Про
реалізацію статті 54 Закону України
«Про Державний бюджет України на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України»
затверджено «Порядок перерахування у
2008 році субвенції з державного бюджету
місцевим бюджетам на погашення
заборгованості з різниці в тарифах на
теплову енергію, послуги з
водопостачання та водовідведення, що
вироблялися, транспортувалися і
постачалися населенню, яка виникла у
зв'язку з невідповідністю фактичної
вартості теплової енергії, послуг з
водопостачання та водовідведення
тарифам, затвердженим органами
державної влади чи органами місцевого
самоврядування».

Пунктом 1 Порядку передбачено, що
Порядок встановлює механізм
перерахування у 2008 році субвенції з
державного бюджету місцевим бюджетам
на погашення заборгованості з різниці
в тарифах на теплову енергію, послуги з
водопостачання та водовідведення, що
вироблялися, транспортувалися і
постачалися населенню, яка виникла у
зв'язку з невідповідністю фактичної
вартості теплової енергії, послуг з
водопостачання та водовідведення
тарифам, затвердженим (погодженим)
органами державної влади чи органами
місцевого самоврядування.

Відповідно до п. 2 Порядку
перерахування субвенції з державного
бюджету місцевим бюджетам на
погашення заборгованості з різниці в
тарифах здійснюється на умовах,
визначених цим Порядком, на суму
заборгованості з різниці в тарифах, що
утворилася у період з 01 січня 2000 року по
31 грудня 2008 року з урахуванням
проведених у 2006 році розрахунків і не
погашеної на дату складення довідки
про розмір кредиторської
заборгованості місцевих бюджетів
та/або дебіторської заборгованості
учасників розрахунків, у межах
щомісячних лімітів, установлених
Мінфіном для Ради міністрів Автономної
Республіки Крим, обласних, Київської та
Севастопольської міських
держадміністрацій згідно із
затвердженим розподілом видатків
Державного бюджету України на 2008 рік.

В грудні 2008 року відповідно до Порядку
комунальне підприємство Сокальської
міської ради «Сокальтеплокомуненерго»
отримало субвенцію з бюджету в сумі
700558,00 грн.

Статтею 53 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2009 рік»
передбачено, що перерахування
субвенції з державного бюджету
місцевим бюджетам на погашення
заборгованості з різниці в тарифах на
теплову енергію, послуги з
водопостачання та водовідведення, що
вироблялися, транспортувалися та
постачалися населенню, яка виникла в
зв'язку з невідповідністю фактичної
вартості теплової енергії, послуг з
водопостачання та водовідведення
тарифам, що затверджувалися або
погоджувалися відповідними органами
державної влади чи органами місцевого
самоврядування, здійснюється у
порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 05 березня 2009 року № 193 «Питання
реалізації статті 53 Закону України
«Про Державний бюджет України на 2009
рік», затверджено «Порядок
перерахування у 2009 році субвенції з
державного бюджету місцевим бюджетам
на погашення заборгованості з різниці
в тарифах на теплову енергію, послуги з
водопостачання та водовідведення, що
вироблялися, транспортувалися та
постачалися населенню, яка виникла у
зв'язку з невідповідністю фактичної
вартості теплової енергії, послуг з
водопостачання та водовідведення
тарифам, що затверджувалися або
погоджувалися відповідними органами
державної влади чи органами місцевого
самоврядування» (далі Порядок
перерахування у 2009 році субвенцій).

Пунктом 1 Порядку перерахування у 2009
році субвенцій встановлено, що Порядок
визначає механізм перерахування у 2009
році субвенції з державного бюджету
місцевим бюджетам на погашення
заборгованості з різниці в тарифах на
теплову енергію, послуги з
водопостачання та водовідведення, що
вироблялися, транспортувалися та
постачалися населенню, яка виникла у
зв'язку з невідповідністю фактичної
вартості теплової енергії, послуг з
водопостачання та водовідведення
тарифам, що затверджувалися або
погоджувалися відповідними органами
державної влади чи органами місцевого
самоврядування.

Відповідно до п. 2 Порядку
перерахування у 2009 році субвенцій
передбачено, що субвенція з державного
бюджету місцевим бюджетам на погашення
заборгованості з різниці в тарифах
перераховується на умовах, визначених
цим Порядком, на суму заборгованості з
різниці в тарифах, що утворилася у
період з 01 січня 1998 року по 01 жовтня 2009
року з урахуванням проведених у 2006 і 2008
роках розрахунків і не погашена на дату
складення довідки про розмір
кредиторської заборгованості місцевих
бюджетів та/або дебіторської
заборгованості учасників розрахунків,
у межах щомісячних лімітів,
установлених Мінфіном для Ради
міністрів Автономної Республіки Крим,
обласних, Київської та
Севастопольської міських
держадміністрацій згідно із
затвердженим розподілом видатків
Державного бюджету України на 2009 рік.

Судом встановлено, що згідно до Порядку
перерахування у 2009 році субвенцій
позивачем у вересні 2009 року отримано
517725,16 грн., в жовтні 2009 року 473181,00 грн., в
грудні 2009 року 107112,00 грн.

Згідно до Порядку, затвердженого
Постановою КМУ від 05 березня 2009 року №
193 та Порядку, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 25
квітня 2008 року № 440, комунальне
підприємство Сокальської міської ради
«Сокальтеплокомуненерго» в першу
чергу повинно погасити заборгованість
за енергоносії, яка виникла в минулі
роки.

У 2008 році між Головним управлінням
Державного казначейства України у
Львівській області, Головним
фінансовим управлінням Львівської
облдержадміністрації, фінансовим
управлінням Сокальської
райдержадміністрації, комунальним
підприємством Сокальської міської
ради «Сокальтеплокомуненерго»,
Львівською філією дочірньої компанія
«Газ України» НАК «Нафтогаз України»,
Національною акціонерною компанією
«Нафтогаз України» були укладені
багатосторонні договори (№ 745/440, № 744/440
від 29 жовтня 2008 року, № 931/440 від 11
листопада 2008 року) про організацію
проведення взаєморозрахунків
відповідно до ст. 54 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» та
відповідно до Постанови Кабінету
Міністрів України від 25 квітня 2008 року
№ 440, а також у 2009 році між Головним
управління Державного казначейства
України у Львівській області, Головним
фінансовим управління Львівської
облдержадміністрації, комунальним
підприємством Сокальської міської
ради «Сокальтеплокомуненерго»,
дочірньою компанією «Газ України» НАК
«Нафтогаз України», Національною
акціонерною компанією «Нафтогаз
України» були укладені багатосторонні
договори (№ 410/193, № 411/193 від 19 серпня 2009
року, № 851/193, № 852/193 від 19 листопада 2009
року, № 1186/193 від 22 грудня 2009 року) про
організацію проведення
взаєморозрахунків відповідно до ст. 53
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2009 рік» та відповідно до
Постанови Кабінету Міністрів України
від 05 березня 2009 року № 193.

Позивачем 02 грудня 2008 року
перераховано на користь дочірньої
компанії «Газ України» НАК «Нафтогаз
України» оплату за спожитий природний
газ у сумі 700558,00 грн. у тому числі ПДВ
116759,66 грн., а також позивачем 17 вересня
2009 року, 14 жовтня 2009 року, 08 грудня 2009
року та 28 грудня 2009 року перераховано
на користь дочірньої компанії «Газ
України» НАК «Нафтогаз України» оплату
за спожитий природний газ загалом у
сумі 1098018,16 грн. у тому числі ПДВ 183003,03
грн., що підтверджено податковими
накладними на вказані суми податку на
додану вартість.

Враховуючи викладене, суд апеляційної
інстанції погоджується висновком суду
першої інстанції про те, що відсутні
підстави для віднесення операцій з
отримання коштів цільового
фінансування за рахунок Державного
бюджету у вигляді субвенцій, що
виплачувалися постачальникам теплової
енергії та послуг із теплопостачання,
водовідведення та водопостачання, до
операцій, які не є об'єктом
оподаткування, на які розповсюджується
дія п.п. 3.2.7 п. 3.2 ст. 3 Закону України «Про
податок на додану вартість».

Як вбачається зі змісту 3.2.7 пункту 3.2
статті 3 вказаного Закону він регулює
оподаткування операцій саме з виплат, а
не з отримання зазначеного у ньому
цільового фінансування. Водночас,
придбані виробниками теплової енергії
товари та послуги не використовуються
при здійсненні виплат бюджетних
субвенцій, а призначені для
використання в оподатковуваних
операціях з поставки теплової енергії
та послуг із теплопостачання.

В свою чергу, отримання цільового
фінансування для компенсації від'ємної
різниці між затвердженим тарифом і
фактичною вартістю теплової енергії,
що постачалася населенню, за нормами
Закону України «Про податок на додану
вартість» не розглядається як окрема
операція, що створює наслідки в
податковому обліку з податку на додану
вартість теплопостачання. Бюджетні
дотації фактично відшкодовують збитки
підприємству за оподатковуваними
операціями, здійсненими за
регульованими цінами (тарифами), а
відтак знаходяться поза межами ціни
таких операцій, яка визначається у
межах цих же операцій для
покупця/споживача товару (послуги).

Зважаючи на викладене, у
постачальників теплової енергії та
послуг із теплопостачання відсутні
підстави для застосування підпункту
7.4.3 пункту 7.4 статті 7 Закону України
«Про податок на додану вартість», яким
встановлено, що у разі коли товари
(роботи, послуги), виготовлені
використовуються в оподатковуваних
операціях, а частково ні, до суми
податкового кредиту включається та
частка сплаченого (нарахованого)
податку при їх виготовленні або
придбанні, яка відповідає частці
використання таких товарів (робіт,
послуг) в оподатковуваних операціях
звітного періоду.

Оскільки товари та послуги, придбані
виробниками теплової енергії, повністю
використані ними в оподатковуваних
операціях із поставки теплової енергії
та надання послуг із теплопостачання, у
таких виробників відсутня частка
використання придбаних товарів або
послуг в неоподатковуваних операціях.

Таким чином, суми податку на додану
вартість, сплачені (нараховані) у
звязку з придбанням товарів чи послуг,
використаних при виробництві теплової
енергії та наданні послуг із
теплопостачання, включаються до складу
податкового кредиту виробників
теплової енергії у повному обсязі, а
отримання цільового фінансування для
компенсації відємної різниці між
затвердженим тарифом і фактичною
вартістю теплової енергії, що
постачалася населенню, не
розглядається як окрема операція, що
створює наслідки в податковому обліку
з податку на додану вартість
теплопостачання.

Також суд зазначає, що Закон України
«Про податок на додану вартість» (в
редакції, яка діяла на момент спірних
правовідносин) не дає право
податковому органу визначати
відсоткове співвідношення податкового
зобов'язання платнику, застосовуючи
власну методику, яка жодним
нормативним актом не затверджена.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

З огляду на фактичні обставини справи,
колегія суддів констатує, що податкове
повідомлення-рішення ДПІ у
Сокальському районі № від 17
березня 2011 року - не відповідає
вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України.

Узагальнюючи викладене, суд
апеляційної інстанції переконаний, що
судом першої інстанції надано належну
оцінку наявним у справі доказам, а їх
достатня кількість та взаємний зв'язок
у сукупності дали змогу суду першої
інстанції зробити вірний висновок про
наявність підстав для задоволення
позову.

Враховуючи вищенаведене, суд
апеляційної інстанції визнає, що судом
першої інстанції, при вирішенні даного
публічно-правового спору, правильно
встановлено обставини справи та
ухвалено законне рішення з дотриманням
норм матеріального і процесуального
права, постанова суду першої інстанції
ґрунтується на повно, об'єктивно і
всебічно з'ясованих обставинах, доводи
апеляційної скарги висновків суду
першої інстанції не спростовують, тому
підстав для скасування постанови суду
першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 158-160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198,
ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу державної
податкової інспекції у Сокальському
районі залишити без задоволення, а
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 23 листопада
2011 року в справі № 2а-9682/11/1370 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

Ухвала може бути оскаржена у
касаційному порядку, шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України,
протягом двадцяти днів з дня набрання
ухвалою законної сили, а у випадку коли,
відповідно до частин 3 та 7 ст. 160 КАС
України, складення ухвали в повному
обсязі відкладено - з дня складення
ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя:
С. П.
Нос

Судді:
А.І.
Рибачук

В. В.
Клюба

Ухвалу складено в повному обсязі 14
квітня 2014 року.