Справа № 537/5184/13-а
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2014-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" квітня 2014 р. м. Київ
К/800/4940/14

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

Олендера І.Я. (доповідача),
Лиска Т.О., Мойсюка М.І.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_4 до Управління
Пенсійного фонду України в м.
Кременчуці Полтавської області про
зобов'язання вчинити певні дії,
провадження в якій відкрито за
касаційною скаргою Управління
Пенсійного фонду України в м.
Кременчуці Полтавської області на
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 5 грудня 2013
року та постанову Крюківського
районного суду м. Кременчука
Полтавської області від 30 жовтня 2013
року, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2013 року позивач - ОСОБА_4
звернувся до суду першої інстанції з
позовом в якому, з урахуванням
уточненних позовних вимог, просив
зобов'язати відповідача - УПФ України в
м. Кременчуці Полтавської області
включити час відбування позивачем
виправних робіт з 01.11.1984 року по 01.11.1985
року та з 01.10.1987 року по 23.05.1988 року до
його загального трудового стажу.

Постановою Крюківського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 30 жовтня 2013 року, залишеною без
змін ухвалою Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 5 грудня 2013 року, адміністративний
позов задоволено, а саме зараховано
позивачу до загального трудового стажу
час відбування виправних робіт з 01.11.1984
року по 01.11.1985 року та з 01.10.1987 року по
23.05.1988 року.

Суди попередніх інстанцій мотивували
свої рішення тим, що позивач має право
на включення періоду відбуття
покарання у вигляді виправних робіт
без позбавлення волі до загального
трудового стажу, оскільки протягом
вказаного періоду часу підлягав
загальнообов'язковому державному
пенсійному страхуванню.

У поданій касаційній скарзі
відповідач, посилаючись на порушення
судами першої та апеляційної інстанції
норм матеріального і процесуального
права, просить скасувати зазначені
судові рішення, ухвалити нове про
відмову в задоволенні позовних вимог.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що
на момент відбування позивачем
покарання, він не мав права на
включення періоду перебування на
виправних роботах до загального
трудового стажу, а тому в задоволенні
позовних вимог необхідно відмовити.

Касаційний розгляд справи проведено в
порядку письмового провадження,
відповідно до пункту 1 частини 1 статті
222 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судами попередніх інстанцій
встановлені наступні обставини.

Вироком Кременчуцького районного суду
Полтавської області від 21.09.1984 року
ОСОБА_4 визнано винним та засуджено за
ч. І ст. 215 КК УРСР до 1 року виправних
робіт по місцю роботи з утриманням 20% в
доход держави без позбавлення права
керувати транспортними засобами.

Призначене вказаним вироком покарання
ОСОБА_4 відбував за місцем роботи у
Кременчуцькому будівельному
управлінні «Дніпроканалбуд», де
працював з 27.08.1984 року (наказ №78/к від
20.08.1984 року) по 01.04.1986 року (наказ №117/ок
від 04.04.1986 року) на посаді бетонника.

Відповідно до наказу Кременчуцького
будівельного управління
«Дніпроканалбуд» №456/к від 27.11.1985 року
до трудової книжки позивача внесено
запис про те, що час роботи в управлінні
з 01.11.1984 року по 01.11.1985 року не
зараховується в загальний трудовий
стаж.

Вироком Кобеляцького районного суду
Полтавської області від 04.09.1987 року
ОСОБА_4 визнано винним та засуджено за
ч. 1 ст.215-1 КК УРСР до 1 року виправних
робіт по місцю роботи з утриманням 20 %
заробітку з позбавленням права
керувати транспортними засобами
строком три роки.

Призначене вказаним вироком покарання
ОСОБА_4 відбував по місцю роботи у
Кременчуцькому СПТУ- 16, де працював з
14.09.1987 року (наказ №76 від 19.09.1987 року) по
07.09.1988 року (наказ №94 від 27.07.1988 року) на
посаді викладача спецтехнології.

Відповідно до наказу директора
Кременчуцького СПТУ-16 № 57 від 06.06.1988
року до трудової книжки позивача
внесено запис про те, що час роботи в
училищі з 01.10.1987 року по 23.05.1988 року не
зараховується в загальний трудовий
стаж.

З 14.09.2012 року управлінням Пенсійного
фонду України у м. Кременчуці
Полтавської області ОСОБА_4 призначено
пенсію за віком та при визначенні
розміру пенсії враховано стаж
тривалістю 23 роки 5 місяців 25 днів, при
цьому періоди роботи з 01.11.1984 року по
01.11.1985 року та з 01.10.1987 року по 23.05.1988 року
при визначенні розміру пенсії не
враховано.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального і
процесуального права, колегія суддів
приходить до висновку, що зазначена
касаційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступних
мотивів.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 24 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», який
набрав чинності з 01.01.2004 року, страховий
стаж - період (строк), протягом якого
особа підлягає загальнообов'язковому
державному пенсійному страхуванню та
за який щомісяця сплачені страхові
внески в сумі не меншій, ніж
мінімальний страховий внесок. Періоди
трудової діяльності та інші періоди, що
враховувалися до стажу роботи для
призначення пенсії до набрання
чинності цим Законом, зараховуються до
страхового стажу в порядку і на умовах,
передбачених законодавством, що діяло
раніше, крім випадків, передбачених цим
Законом.

Відповідно до ст. 103 ВТК УРСР (в редакції
чинній на час відбування позивачем
покарання у вигляді виправних робіт)
час відбування виправних робіт без
позбавлення волі до загального і
безперервного трудового стажу
засудженого не зараховується, про що
робиться запис у його трудовій книжці.
При умові сумлінної роботи і зразкової
поведінки в період відбування
виправних робіт без позбавлення волі
цей час може бути включений в загальний
трудовий стаж особи, яка відбула
покарання, на підставі рішення суду в
порядку, встановленому кримінально -
процесуальним законодавством України.

Як вбачається з характеристики
позивача, що надана директором ПТУ-26
м. Кременчука, ОСОБА_4 працював у
Кременчуцькому СПТУ-16 на посаді
викладача, відбував покарання у
вигляді виправних робіт та за час
виправних робіт зарекомендував себе як
дисциплінований, працездатний і
акуратний працівник.

Згідно архівної довідки з трудового
архіву архівного відділу виконавчого
комітету Кременчуцької міської ради
від 17.10.2013 року Кременчуцьке будівельне
управління «Дніпроканал» неодноразово
перейменовувалось та було ліквідовано
на підставі рішення загальних зборів
акціонерів підприємства від 23.03.2006
року.

Після внесення змін до ВТК України його
викладено у новій редакції та, зокрема
ст. 95 ВТК України, визначено, що час
відбуття покарання у вигляді виправних
робіт може бути включений судом до
загального трудового стажу
засудженого.

Порядок вирішення вказаного питання
врегульовувався ст. 414-1 КПК України.

ВТК України втратив силу з 01.01.2004 року з
набранням чинності КВК України, а
положення ст. 414-1 КПК України втратили
силу з 28.01.2005 року на підставі закону
України від 20.01.2005 року № 2377-IV «Про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України».

В свою чергу, згідно ст. 8 КВК України
встановлено, що засуджені мають право
на соціальне забезпечення, у тому числі
й на отримання пенсій відповідно до
законів України.

Згідно з ч. 3 ст. 42 КВК час відбування
засудженим покарання у виді виправних
робіт зараховується в загальний стаж
роботи.

Відповідно до ст. 56 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» до стажу роботи
зараховується робота, виконувана на
підставі трудового договору на
підприємствах, в установах,
організаціях і кооперативах, незалежно
від використовуваних форм власності та
господарювання, а також на підставі
членства в колгоспах та інших
кооперативах, незалежно від характеру
й тривалості роботи і тривалості
перерв.

До стажу роботи зараховується також
будь-яка інша робота, на якій працівник
підлягав державному соціальному
страхуванню, або за умови сплати
страхових внесків, період одержання
допомоги по безробіттю, а також робота
в'язнів і робота за угодами
цивільно-правового характеру за умови
сплати страхових внесків.

В зв'язку з тим, що порядок включення
періоду відбування виправних робіт без
позбавлення волі в загальний трудовий
стаж особи, передбачений ст. 414-1 КПК
України на час виникнення спірних
правовідносин втратив силу, та з
врахуванням того, що чинним
законодавством передбаченого
безумовне зарахування часу відбування
засудженими покарання у виді виправних
робіт у загальний стаж роботи, з огляду
на вимоги ст. 56 закону України «Про
пенсійне забезпечення» щодо сплати за
позивача страхових внесків, суд
касаційної інстанції вважає
правильним висновок судів попередніх
інстанцій, що позивач має право на
зарахування часу відбування покарання
у вигляді виправних робіт без
позбавлення волі до загального
трудового стажу.

Щодо доводів скаржника про вимоги ч. 4
ст. 24 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», то вказана норма регулює
порядок та умови зарахування до стажу
роботи для призначення пенсії періодів
трудової діяльності та інших періодів,
що враховуються до стажу роботи для
призначення пенсії до набрання
чинності цим законом, оскільки спірні
періоди роботи позивача не
враховувалися до стажу роботи для
призначення пенсії до набрання
чинності, то правила вказаної частини
статті Закону в даному випадку
застосовуватись не повинні.

Доводи касаційної скарги
спростовуються викладеними вище
нормами права та установленими
обставинами справи, у зв'язку з чим
відсутні підстави для її задоволення
та скасування оскаржуваних судових
рішень.

За змістом ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 223 КАС України
суд касаційної інстанції за наслідками
розгляду касаційної скарги має право
залишити касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що з
оскаржуваних судових рішень
вбачається, що при їх ухвалені, суди
попередніх інстанцій не допустили
порушень норм матеріального та
процесуального права, які могли б бути
підставою для скасування чи зміни
судового рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 220, 222, 223, 224, 231, 254
КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м.
Кременчуці Полтавської області
залишити без задоволення, а ухвалу
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 5 грудня 2013
року та постанову Крюківського
районного суду м. Кременчука
Полтавської області від 30 жовтня 2013
року у справі № 537/5184/13-а -
без змін.

Ухвала набирає законної сили протягом
п'яти днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
оскарженню не підлягає.

Судді
І.Я. Олендер

Т.О. Лиска

М.І. Мойсюк