Справа № П/811/826/14
Суддя: О.В. Кравчук
Дата ухвалення: 2014-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
-------------------------------П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № П/811/826/14
Колегія суддів Кіровоградського
окружного адміністративного суду у
складі: головуючого судді Кравчук О.В.,
суддів Притули К.М., Момонт Г.М.,
секретаря судового засідання -
представника позивача - Москаленка Ю.В.,
представника відповідача -
розглянула у відкритому судовому
засіданні у м.Кіровограді
адміністративну справу
за позовом Комунального підприємства
до Державної виконавчої служби України
про визнання протиправною та
скасування постанови.
Комунальне підприємство
"Теплоенергетик" (далі - позивач)
звернулося до Кіровоградського
окружного адміністративного суду з
позовною заявою до Державної
виконавчої служби України (далі -
відповідач) з вимогою визнати нечинною
та скасувати постанову про стягнення
виконавчого збору №28155404 від 13 квітня
2012 року, винесену державним виконавцем
Роєнко Р.В. відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України про стягнення з КП
"Теплоенергетик" виконавчого збору у
розмірі 1030156,89 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 13
квітня 2012 року в межах виконавчого
провадження №28155404 з примусового
виконання наказу Господарського суду
Кіровоградської області №15/120 від 14
квітня 2011 року відповідачем винесено
постанову про стягнення з позивача
виконавчого збору в сумі 1030156,89 грн.
Позивач вважає, що у відповідача були
відсутні підстави для винесення цієї
постанови, оскільки Комунальним
підприємством "Теплоенергетик" було
проведено процедуру списання
заборгованості та складено протокол
№1, відповідно до якого була списана
кредиторська заборгованість за
спожитий природний газ перед
постачальною організацією, зокрема
сума заборгованості перед ДК «Газ
України» НАК «Нафтогаз України» за
договором №06/09- 1666-ТЕ-18 (Р) (судовий
наказ №15/120) у розмірі 8 768980,15 грн., 482 293,91
грн. - інфляційних втрат, 207 807,29грн. - 3%
річних, 816 751,58 грн. - пені, на підставі ЗУ
«Про деякі питання заборгованості за
спожитий природний газ та електричну
енергію» № 3 319-VI від 12 травня 2011 року. За
таких обставин позивач не погоджується
із постановою від 13 квітня 2012 року
№28155404, вважає її протиправною та такою,
що підлягає скасуванню.
В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав з
підстав, викладених в
адміністративному позові.
Представник відповідача в судовому
засіданні адміністративний позов не
визнала з підстав, викладених у
письмових запереченнях та просила суд
відмовити в його задоволенні. Так,
представник відповідача зазначила, що
оскаржувана постанова відповідає
вимогам Закону України «Про виконавче
провадження», Інструкції з організації
примусового виконання рішень,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України №512/5 від 02.04.2012 року та
була винесена у зв'язку з невиконанням
судового рішення позивачем у
добровільному порядку.
Відповідно до частини третьої статті 160
Кодексу адміністративного судочинства
України складення постанови у повному
обсязі було відкладено до 22 квітня 2014
року із проголошенням вступної та
резолютивної частини постанови в тому
самому судовому засіданні, в якому
закінчився розгляд справи.
Розглянувши подані представником
позивача і представником відповідача
документи і матеріали, заслухавши у
відкритому судовому засіданні
пояснення представників сторін,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно і
неупереджено оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд
Комунальне підприємство
"Теплоенергетик" 31 травня 1996 року
зареєстроване виконавчим комітетом
Кіровоградської міської ради як
юридична особа (а.с.11-12).
15 серпня 2011 року на підставі наказу
Господарського суду Кіровоградської
області від 14 квітня 2014 року №15/120,
державним виконавцем відкрито
виконавче провадження ВП №28155404 про
стягнення з позивача на користь
дочірньої компанії "Газ України" НАК
"Нафтогаз України" заборгованості у
розмірі 8768980,15 грн., 482 293,91 грн. -
інфляційних втрат, 207 807,29грн. - 3% річних,
державного мита, 236 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу (а.с.66).
У судовому засіданні позивач
наголосив, що даний борг був списаний у
зв'язку із набранням чинності 04 червня
2011 року Законом України «Про деякі
питання заборгованості за спожитий
природний газ та електричну енергію» №
3319-VI від 12 травня 2011 року.
Відповідні листи з повідомленням про
списання даного боргу та наявність
підстав для закінчення виконавчого
провадження були направлені позивачем
до відділу примусового виконання
рішень Державної виконавчої служби
України (а.с.25,27,29,31).
Постановою про закінчення виконавчого
провадження від 28 лютого 2014 року
державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
виконавче провадження з примусового
виконання наказу Господарського суду
Кіровоградської області №15/20 було
закінчено з огляду на фактичне
виконання рішення суду.
Разом з тим 13 квітня 2012 року у зв'язку з
несплатою у добровільному порядку
заборгованості державним виконавцем
винесено постанову про стягнення з
позивача виконавчого збору у розмірі
1030156,89 грн (а.с.61).
Надаючи правову оцінку спірним
правовідносинам, суд виходить з такого.
Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
підлягають примусовому виконанню у
разі невиконання їх у добровільному
порядку, визначено Законом України
«Про виконавче провадження» № 606-XIV від
21 квітня 1999 року із наступними змінами
(далі - Закон №606).
Відповідно до частини першої статті 1
зазначеного Закону виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Статтею 11 Закону №606 передбачено, що
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
Законом.

Колегія суддів зазначає, що державний
виконавець відкриває виконавче
провадження на підставі виконавчого
документу і відповідно до положень
частини першої та частини другої
статті 25 Закону України "Про виконавче
провадження" зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
такого документа до виконання, він
відповідає вимогам, передбаченим цим
Законом, і пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби. Державний
виконавець протягом трьох робочих днів
з дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження.

Як передбачено в частині другій статті
25 Закону України "Про виконавче
провадження", у постанові державний
виконавець вказує про необхідність
боржнику самостійно виконати рішення у
строк до семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення про
примусове виселення боржника - у строк
до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у
разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.

Згідно частини п'ятої статті 25 Закону
України "Про виконавче провадження"
копії постанови про відкриття
виконавчого провадження надсилаються
не пізніше наступного робочого дня
стягувачу та боржникові.

Так, на підставі Наказу Господарського
суду Кіровоградської області від 14
квітня 2011 року головним державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження №
28155404 від 15 серпня 2011 року, якою
постановлено стягнути з КП
„Теплоенергетик" на користь ДК „Газ
України" НАК „Нафтогаз України"
заборгованість на загальну суму 10301568,93
грн.

При цьому пунктом 2 зазначеної
постанови боржникові було
запропоновано самостійно виконати
рішення у строк до семи днів з моменту
винесення (отримання) постанови (а.с. 66).

Вказану постанову позивачем отримано 18
серпня 2011 року (а.с. 7). Відтак, із
зазначеної дати розпочався перебіг
строку для самостійного
(добровільного) виконання рішення.

У свою чергу, 19 серпня 2011 року КП
„Теплоенергетик" звернулося до
Відділу примусового виконання рішень
ДВС України з листом, у якому
повідомило про те, що основна
заборгованість позивача та штрафні
санкції підлягають списанню на
підставі пункту 2.3 статті 2 Закону
України „Про деякі питання списання
заборгованості за спожитий природний
газ та електричну енергію" від 11 травня
2011 року №3319, а відповідне виконавче
провадження на підставі пункту 14
частини першої статті 49 Закону України
„Про виконавче провадження" має бути
закінчено.

Так, 06 вересня 2011 року КП
„Теплоенергетик" було проведено
процедуру списання заборгованості та
складено протокол №1, відповідно до
якого була списана кредиторська
заборгованість позивача перед ДК „Газ
України" НАК „Нафтогаз України" у сумі
13340457,41 грн.

Викладене стало підставою для
винесення державним виконавцем
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
постанови про закінчення виконавчого
провадження ВП №28155404 від 28 лютого 2014
року.

Суд наголошує, що підставою для
закінчення виконавчого провадження,
згідно із зазначеною постановою, стало
фактичне виконання рішення суду (пункт
8 частини першої статті 49 Закону
України „Про виконавче провадження").

Дійсно, стаття 49 Закону України «Про
виконавче провадження» містить
окремий пункт, який передбачає
закінчення виконавчого провадження у
разі списання згідно із Законом
України "Про деякі питання
заборгованості за спожитий природний
газ та електричну енергію"
заборгованості, встановленої рішенням
суду, яке підлягало виконанню на
підставі виконавчого документа (пункт
14 частини першої 1 статті 49 Закону
України «Про виконавче провадження»).

Однак, 13 квітня 2012 року у зв'язку з
несплатою КП „Теплоенергетик"
заборгованості у добровільному
порядку державним виконавцем винесено
постанову про стягнення з позивача
виконавчого збору у розмірі 1030156,89 грн.

Досліджуючи наявність правових
підстав для винесення такого рішення,
колегія суддів зазначає наступне.

Частиною першою статті 27 Закону
України «Про виконавче провадження»
встановлено, що у разі ненадання
боржником у строки, встановлені
частиною другою статті 25 цього Закону
для самостійного виконання рішення,
документального підтвердження повного
виконання рішення державний
виконавець на наступний день після
закінчення відповідних строків
розпочинає примусове виконання
рішення.

Згідно з частиною третьою статті 27
Закону України "Про виконавче
провадження" у разі отримання
документального підтвердження про
повне виконання рішення боржником до
початку його примусового виконання
державний виконавець закінчує
виконавче провадження в порядку,
встановленому цим Законом. Виконавчий
збір та витрати, пов'язані з
організацією та проведенням
виконавчих дій, у такому разі з
боржника не стягуються.

Відповідно до частини першої статті 28
Закону України „Про виконавче
провадження", у разі невиконання
боржником рішення майнового характеру
у строк, встановлений частиною другою
статті 25 цього Закону для самостійного
його виконання, постановою державного
виконавця з боржника стягується
виконавчий збір у розмірі 10 відсотків
суми, що підлягає стягненню, або
вартості майна боржника, що підлягає
передачі стягувачу за виконавчим
документом. У разі невиконання
боржником у той самий строк рішення
немайнового характеру виконавчий збір
стягується в розмірі сорока
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян з боржника - фізичної особи і в
розмірі вісімдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян з боржника -
юридичної особи. У зазначених розмірах
виконавчий збір стягується з боржника
також у разі повернення виконавчого
документа без виконання за письмовою
заявою стягувача та у разі
самостійного виконання боржником
рішення після початку його примусового
виконання, зокрема шляхом
перерахування коштів безпосередньо на
рахунок стягувача. Постанова про
стягнення виконавчого збору може бути
оскаржена в десятиденний строк у
порядку, встановленому цим Законом.

У разі завершення виконавчого
провадження з виконання рішення
немайнового характеру та в разі
закінчення виконавчого провадження з
підстав, передбачених статтею 49 цього
Закону, якщо виконавчий збір не
стягнуто, державний виконавець не
пізніше наступного робочого дня після
завершення (закінчення) такого
виконавчого провадження відкриває
виконавче провадження за постановою
про стягнення виконавчого збору
(частина сьома статті 28 Закону України
„Про виконавче провадження").

З аналізу положень Закону №606 у їх
системному зв'язку, колегія суддів
дійшла висновку, що умовами стягнення
виконавчого збору є, по-перше,
невиконання боржником рішення
майнового характеру у строк,
встановлений частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного його
виконання, по-друге, відсутність
документального підтвердження про
повне виконання рішення боржником до
початку його примусового виконання,
по-третє, вчинення державним
виконавцем дій щодо примусового
виконання рішення.

У судовому засіданні представник
відповідача наголосила, що
утотожнюються за своїми правовими
наслідками факт списання
заборгованості позивача та фактичного
добровільного виконання рішення
боржником.

Принагідно суд зазначає, що
відповідачем не було вчинено будь-яких
дій примусового характеру, направлених
на виконання рішення суду в
примусовому порядку відповідно до
статті 32 Закону України "Про виконавче
провадження". Так, матеріали справи не
містять відомостей про арешт коштів чи
майна позивача, перерахування коштів
стягувачеві, виставлення майна на
торги, або будь - яких інших заходів, які
свідчили про часткове чи повне
задоволення вимог стягувача (а.с. 19-22).
Тому відповідач не набув права на
винесення постанов про стягнення з
позивача виконавчого збору, так як
виконавчий збір стягується від
фактично стягненої суми або вартості
майна боржника.

У даному випадку визначальною
обставиною є те, що позивачеві, який
підпадає під дію Закону України „Про
деякі питання списання заборгованості
за спожитий природний газ та
електричну енергію", списано існуючу
заборгованість, що виключає саме
поняття примусового виконання
судового рішення. Крім того, суд
наголошує, що позивач належним чином
користувався своїми правами, наданими
статтею 12 Закону «Про виконавче
провадження» та виконував свої
обов'язки, покладені на нього частиною 6
вказаної статті, повідомляючи
відповідача про фактичне виконання
судового рішення та про наявність
підстав для закінчення виконавчого
провадження.

Викладене обумовило висновок суду про
відсутність у відповідача правових
підстав для стягнення виконавчого
збору з позивача, а отже - і про
протиправність оскаржуваної
постанови.

Згідно частини першої статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Позивачем документально підтверджена
сплата судового збору в розмірі 487,20
грн. (а.с.2), а тому зазначена сума
підлягає поверненню з Державного
бюджету України.

Керуючись статтями 86, 94, 159-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправною та скасувати
Постанову про стягнення виконавчого
збору від 13 квітня 2012 року
(виконавче провадження № 28155404),
винесену державним виконавцем Відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
про стягнення з Комунального
підприємства „Теплоенергетик"
виконавчого збору у розмірі 1030156,89 грн.

Присудити Комунальному підприємству
"Теплоенергетик" судовий збір у розмірі
487,20 грн з Державного бюджету України.

Постанова суду набирає законної сили у
порядку, встановленому статтею 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Постанова суду може бути
оскаржена до Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
шляхом подання апеляційної скарги
через Кіровоградський окружний
адміністративний суд в десятиденний
строк з дня отримання копії постанови,
складеної у повному обсязі. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя
О.В. Кравчук,

Судді:
К.М. Притула,

Г.М. Момонт