Справа № 761/7972/14-а
Суддя: Притула Н. Г.
Дата ухвалення: 2014-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 761/7972/14-а
Провадження №2-а/761/209/2014
П О С Т А Н О В А

іменем України

24 квітня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді:
Притули Н.Г.

при секретарі:
Паночко О.М.

за участю представника УПСЗН
Шевченківської

районної у м.Києві державної
адміністрації: Кучма Л.В.,

розглянувши адміністративний позов
ОСОБА_2 до Управління праці та
соціального захисту населення
Шевченківської районної в місті Києві
державної адміністрації, Київського
міського центру по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат про
визнання протиправною бездіяльності
та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду із позовною заявою в якій просив:
визнати протиправною бездіяльність та
зобов'язати Управління праці та
соціального захисту населення
Шевченківської районної в місті Києві
державної адміністрації та Київський
міський центр по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат
здійснити перерахунок, нарахувати та
виплатити позивачу щорічну допомогу на
оздоровлення у розмірі п'ять
мінімальних заробітних плат, в порядку
та на умовах, визначених положеннями
статті 48 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" за період, починаючи з 1996
року по 2013 рік включно, що дорівнює
вісімдесяти п'яти розмірам мінімальних
заробітних плат; визнати протиправною
бездіяльність та зобов'язати
відповідачів здійснити перерахунок,
нарахувати та виплатити позивачу
одноразову компенсацію як інваліду ІІІ
групи з числа учасників ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, який став інвалідом внаслідок
Чорнобильської катастрофи в розмірі
тридцять мінімальних заробітних плат;
зобов'язати відповідачів в подальшому
нараховувати та виплачувати позивачу
щорічну допомогу на оздоровлення у
розмірі п'ять мінімальних заробітних
плат в порядку та на умовах, визначених
положенням ст.48 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Вимоги позивач мотивував тим, що він є
особою, постраждалою внаслідок аварії
на Чорнобильській АЕС 1 категорії, має 3
групу інвалідності, у зв'язку з чим
перебуває на обліку в Управління праці
та соціального захисту населення
Шевченківської районної у м. Києві
державної адміністрації. У
відповідності до ст. 48 Закону України
«Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» йому
передбачена щорічна допомога на
оздоровлення в розмірі 5 мінімальних
заробітних плат. Крім того, має право на
одноразову компенсацію як інваліду 3
групи з числа учасників ліквідації
аварії на ЧАЕС, в розмірі 30 мінімальних
заробітних плат. Оскільки такі виплати
відповідачами не проводяться у
розмірах, визначених Законом, на
підставі чого він вимушений звернутися
до суду з даним позовом.

Позивач в судове засідання не з'явився,
просив слухати справу в його
відсутність. В заяві зазначає, що
позовні вимоги підтримує в повному
обсязі та просить їх задовольнити.

Представник Управління праці та
соціального захисту населення
Шевченківської районної в м.Києві
державної адміністрації в судовому
засіданні заперечувала проти
задоволення позову на тій підставі, що
вони виплатили кошти у розмірах,
визначених Постановами Кабінету
міністрів України та підстави для
перерахування відсутні.

Представник Київського міського
центру по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат в судове засідання
не з'явився, хоча належним чином був
повідомлений про час та місце слухання
справи. В своїх запереченнях проти
заявлених вимог зазначає, що ними
здійснено виплату коштів в тому
розмірі, який нарахований Управлінням
праці та соціального захисту населення
Шевченківської районної в м.Києві
державної адміністрації.

Ухвалою суду від 24.04.2014 року позовні
вимоги ОСОБА_2 в частині вимог за період
часу з 1996 рік - 2012 рік залишено без
розгляду.

Суд, заслухавши пояснення представника
відповідача Управління праці та
соціального захисту населення
Шевченківської районної в м.Києві
державної адміністрації, врахувавши
пояснення представника Київського
міського центру по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат,
дослідивши надані докази, прийшов до
висновку, що позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Перевіряючи обставини по справі судом
встановлено, що ОСОБА_2 знаходиться на
обліку в Управлінні праці та
соціального захисту населення
Шевченківської районної у м.Києві
державної адміністрації і отримує
щорічну допомогу на оздоровлення,
передбачену ст. 48 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" (далі -
Закону) з 1996 року.

Позивач є учасником ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС 3 групи
інвалідності, І категорії, що
підтверджується письмовими доказами,
наявними в матеріалах справи.

З матеріалів справи вбачається, що у
грудні 2013 року ОСОБА_2 була виплачена
щорічна допомога на оздоровлення в
розмірі 90,00 грн. на підставі Постанови
Кабінету міністрів України від 12.07.2005
року №562.

В серпні 2013 року позивачу виплачена
одноразова компенсація за шкоду,
заподіяну здоров'ю в розмірі 189,60 грн. на
підставі постанови Кабінету міністрів
України №836 від 26.07.1996 року.

Постановою Кабінету міністрів України
від 12 липня 2005 р. N562 «Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
встановлено, що громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи - інвалідам III групи щорічна
допомога на оздоровлення виплачується
в розмірі 90 гривень.

Згідно підпункту «е» п.1 постанови
Кабінету Міністрів України «Про
компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 26.07.1996 №836, одноразова
компенсація учасникам ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС, які стали
інвалідами III групи, виплачується в
розмірі 18960 тис. карбованців, що
дорівнює сумі 189,60 грн.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Статтею 48 вищевказаного Закону України
встановлено, що щорічна допомога на
оздоровлення виплачується учасникам
ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в
розмірі 5 мінімальних заробітних плат.
Згідно з цією ж статтею позивач має
право на отримання одноразової
компенсації за шкоду заподіяну
здоров'ю в розмірі 30 мінімальних
заробітних плат.

Також розмір мінімальної заробітної
плати визначається на момент виплати,
що передбачено ч.7 ст.48 вищевказаного
Закону.

Слід зазначити, що такий розмір
щорічної допомоги на оздоровлення було
встановлено ст.48 Закону України з 06.06.1996
року, відповідно до змін, внесених
Законом України "Про внесення змін і
доповнень до Закону України "Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" № 23096-ВР до 01.01.2008 року з
моменту набрання чинності змін,
внесених Законом України "Про
Державний бюджет на 2008 рік" від 28.12.2007
року.

Однак, дію абзацу 2, 4 ч. 4 ст. 48 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" було
зупинено на 2006 рік в частині виплати
компенсацій і допомог у розмірах
відповідно до мінімальної заробітної
плати згідно із п. 37 ст. 77 Закону України
"Про Державний бюджет на 2006 рік" від
20.12.2005 року.

З 01.01.2007 року дію зазначених абзаців
також було зупинено у відповідності до
п. 30 ст. 71 Закону України "Про Державний
бюджет України на 2007 рік" від 19.12.2006 року
в частині виплати компенсацій і
допомог у розмірах відповідно до
мінімальної заробітної плати.

Проте, Рішенням Конституційного Суду
України від 09.07.2007 року № 6-рп2007 (у
справі № 1-292007 за конституційним
поданням 46 народних депутатів України
щодо відповідності Конституції
України (конституційності) положень
статей 29, 36, ч. 2 ст.56, ч. 2 ст. 62, ч. 1 ст. 66,
пунктів 7, 9, 12, 13, 14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46,
ст. 71, статей 98, 101, 103, 111 Закону України
"Про Державний бюджет України на 2007 рік"
(справа про соціальні гарантії
громадян) зупинення дії абзаців 2, 4 ч. 4
ст. 48 на 2007 рік в частині виплати
компенсацій і допомог у розмірах
відповідно до мінімальної заробітної
плати, передбачене пунктом 30 ст. 71
Закону України від 19.12.2006 року, було
визнано таким, що не відповідає
Конституції України (є
неконституційним).

Відповідно до ст. 62 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи"
роз'яснення порядку застосування цього
Закону провадиться у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України, рішення якого є обов'язковими
для виконання міністерствами та іншими
центральними органами державної
виконавчої влади України, місцевими
органами державної виконавчої влади,
всіма суб'єктами господарювання,
незалежно від їх відомчої
підпорядкованості та форм власності.

Частиною 1 ст. 67 Закону передбачено, що
конкретні розміри всіх доплат, пенсій і
компенсацій підвищуються Кабінетом
Міністрів України відповідно до зміни
індексу вартості життя і зростання
мінімальної заробітної плати.

Отже, вищевказаним Законом не
уповноважено Кабінет Міністрів
України зменшувати конкретні суми
компенсацій і допомоги, змінювати
розмір допомоги на оздоровлення,
встановлений законом, а надано право
роз'яснення порядку застосування цього
Закону.

Суд не приймає до уваги твердження, що
встановлення конкретних (зменшених)
сум компенсацій і допомоги, допомоги на
оздоровлення Кабінетом Міністрів
України є виконанням норм Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", оскільки
вказані дії Кабінету Міністрів не
реалізують встановлені Законом права
та гарантії, а змінюють та коректують
встановлені цим законом права та
гарантії в бік їх зменшення, чим, в свою
чергу, порушують його норми, оскільки
ст.71 Закону встановлює, що дія положень
цього Закону не може призупинятися
іншими законами, крім законів про
внесення змін до цього Закону.

Крім того, зазначене право надане
Кабінету Міністрів України Законом
України "Про Державний бюджет України
на 2007 рік" від 19.12.2006 року, "Про Державний
бюджет України на 2006 рік" в 2006, 2007 роках
не було реалізовано жодним належним
чином, в порядку, встановленому
законом. А поширювати раніше прийняті з
цього питання нормативно-правові акти
Кабінету Міністрів України є
безпідставним та необгрунтованим з
огляду на час надання законом
відповідного права і час прийняття
відповідних нормативно-правових актів.

Відповідно до п.4 розділу «Прикінцеві
положення» Закону України «Про
Державний бюджет України на 2013 рік» від
06.12.2012 року №5515-IV установлено, що у 2013
році норми і положення, зокрема ст..48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», застосовуються в порядку
та розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України виходячи з наявних
фінансових ресурсів Державного
бюджету та бюджету Пенсійного фонду
України на 2013 рік.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 9 КАС
України, у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту, суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Так, Конституційним судом України у
Рішенні від 25.01.2012 року №3-рп/2012 дано
тлумачення, що нормативно-правові акти
Кабінету Міністрів під час вирішення
справ про соціальний захист підлягають
застосуванню тоді, коли вони видані в
межах його компетенції на основі і на
виконання Бюджетного кодексу України,
закону про Державний бюджет України на
відповідний рік та інших законів
України.

Разом з тим, враховуючи особливість дії
в часі закону про Державний бюджет
України на відповідний рік,
нормативно-правовий акт Кабінету
Міністрів України, виданий на його
виконання, також діє у межах бюджетного
року.

Про це, зокрема, зазначено в абз.2 п.2
постанови Пленуму Вищого
адміністративного суду України від
12.03.2012 року №4 «Про судову практику
вирішення адміністративними судами
спорів, що виникають у зв'язку із
застосуванням статей 39, 48, 50, 52, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Таким чином, положеннями п.4 розділу
«Прикінцеві положення» Закону України
«Про Державний бюджет України на 2013
рік» від 06.12.2012 року №5515-IV Кабінету
Міністрів України надано право у 2013
році встановлювати розміри соціальних
виплат, передбачених зокрема ст.48
Закону №796-XII, виходячи з наявних
фінансових ресурсів Державного
бюджету України та бюджету Пенсійного
фонду України на 2013 рік, тобто в
абсолютних сумах у межах асигнувань,
передбачених за відповідними
бюджетними програмами.

Проте, на час здійснення позивачу
виплати одноразової грошової
компенсації на оздоровлення (серпень
2013 року), Кабінетом Міністрів України
нормативного акту на виконання п.4
«Прикінцеві положення» Закону України
«Про Державний бюджет України на 2013
рік» від 06.12.2012 року №5515-IV, зокрема з
приводу встановлення розмірів виплат
одноразової компенсації, передбаченої
ст.48 Закону та щорічної допомоги на
оздоровлення, не приймалося, тобто не
було використано право встановлювати
розміри соціальних виплат, а тому,
вказані норми не підлягають
застосуванню під час визначення
розміру виплат, передбачених ст. 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Отже, за конституційними нормами,
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами, при визначенні
розміру різниці у компенсаціях
позивачеві, застосуванню підлягає ч.2
ст. 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», а не постанови Кабінету
Міністрів України, які істотно
звужують обсяг встановлених законом
прав.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.91 Конституції
України виключно законами
визначаються, зокрема, основи
соціального захисту, а стаття 75
Конституції України встановлює, що
єдиним органом законодавчої влади в
Україні є парламент - Верховна Рада
України. Конституція України не
надавала права парламенту делегувати
свої повноваження іншим державним
органам, а останнім - своїми
нормативно-правовими актами змінювати
положення законів. А чинним є лише
зупинення Верховною Радою України дії
ст. 48 Закону України на 2006 рік, яке не
було визнане неконституційним.

Також суд при вирішенні справи
керується ст. 8 КАС України, відповідно
до вимог якої суд керується принципом
верховенства права, відповідно до
якого, зокрема, людина, її права та
свободи визнаються найвищими
цінностями та визначають зміст і
спрямованість діяльності держави.

Судом також застосовується принцип
верховенства права з урахуванням
судової практики та рішень
Європейського Суду з прав людини.

Слід зазначити, що Закон України "Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського Суду з прав
людини" від 23.02.2006 року регулює
відносини, що виникають у зв'язку з
обов'язком держави виконати рішення
Європейського суду з прав людини у
справах проти України, з необхідністю
усунення причин порушення Україною
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод і протоколів до
неї, з впровадженням в українське
судочинства та адміністративну
практику європейських стандартів прав
людини, зі створенням передумов для
зменшення числа заяв до Європейського
Суду з прав людини проти України.

Так, ст. 17 Закону України "Про виконання
рішень та застосування практики
Європейського Суду з прав людини"
встановлено, що суди застосовують при
розгляді справи Конвенцію та практику
Суду як джерело права.

Тому судом не приймаються до уваги
посилання представника відповідача на
те, що відсутні фінансові можливості
бюджетних асигнувань з наступних
підстав.

Верховний Суд України в своєму листі
від липня 2006 року № 1-5400 акцентує увагу
на тому, що реалізація особою права, що
пов'язане з отримання бюджетних коштів,
яке базується на спеціальних та чинних
на час виникнення спірних
правовідносин нормативно-правових
актів національного законодавства, не
може бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань. Крім того, у
випадках, коли з набуттям чинності
певним законом, його нормами
призупиняється дія положень закону, що
був прийнятий раніше, до спірних
правовідносин застосовується закон, що
діяв на момент виникнення у особи
відповідного права.

Частиною 1 ст.9 КАС України встановлено,
що суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Також судом приймаються до уваги
вимоги ч. 3 ст. 2 КАС України, відповідно
до яких у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони, зокрема: на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обгрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з дотримання
принципу рівності перед законом,
запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів і цілями,
на досягнення яких спрямоване це
рішення (дія); з урахуванням права особи
на участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до вимог ч. 2 ст.71 КАС України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, не довів правомірність
його бездіяльності.

За таких обставин, оскільки дії
відповідача, в частині відмови
позивачу у перерахунку та виплаті
одноразової компенсації та щорічної
допомоги на оздоровлення, у
відповідності зі ст. 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», не
ґрунтуються на законі, тому підлягають
визнанню неправомірними, з
зобов'язанням відповідача здійснити
відповідний перерахунок та виплату
одноразової компенсації, у зв'язку із
встановленням вищої груп інвалідності,
виходячи із 30 розмірів мінімальної
заробітної плати та щорічної допомоги
на оздоровлення за 2013 рік у розмірі
п'яти мінімальних заробітних плат, з
урахуванням проведених виплат.

Щодо позовних вимог стосовно
зобов'язання відповідачів
перераховувати та виплачувати
позивачу щорічну допомогу на
оздоровлення в подальшому в розмірі
п'яти мінімальних заробітних плат, то у
даному випадку у суду відсутні
підстави для задоволення позову в цій
частині, оскільки зазначені вимоги є
вимогами на майбутнє.

Аналізуючи зібрані по справі докази в
їх сукупності, суд дійшов висновку про
часткове задоволення позовних вимог.

Таким чином, вимоги позову підлягають
частковому задоволенню в частині
проведення перерахунку та виплати
щорічної допомоги на оздоровлення за
2013 рік саме до розміру, визначеного ст.
48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» п'яти мінімальних
заробітних плат.

На підставі викладеного, керуючись ст.
2, 18, 71, 93, 99, 100, 104, 161-163, 183-2, 256 КАС України,
Конституцією України, Законом України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", рішеннями
Європейського Суду з прав людини, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_2 до Управління праці та
соціального захисту населення
Шевченківської районної в місті Києві
державної адміністрації, Київського
міського центру по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат про
визнання протиправною бездіяльності
та зобов'язання вчинити дії -
задовольнити частково.

Визнати дії Управління праці та
соціального захисту населення
Шевченківської районної у м. Києві
державної адміністрації та Київського
міського центру по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат щодо
нарахування та виплати ОСОБА_2
одноразової компенсації за шкоду
заподіяну здоров'ю та щорічної
допомоги на оздоровлення у 2013 році в
розмірах менших, ніж визначено ст. 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» - неправомірними.

Зобов'язати Управління праці та
соціального захисту населення
Шевченківської районної у м. Києві
державної адміністрації провести
перерахунок ОСОБА_2 щорічної допомоги
на оздоровлення за 2013 рік до розміру,
визначеного ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» - п'яти
мінімальних заробітних плат, з
урахуванням проведених виплат.

Зобов'язати Управління праці та
соціального захисту населення
Шевченківської районної у м. Києві
державної адміністрації провести
перерахунок та виплату ОСОБА_2
одноразової компенсації за шкоду
заподіяну здоров'ю, як особі, яка
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи в розмірі 30 мінімальних
заробітних плат, відповідно до ст.48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Зобов'язати Київський міський центр по
нарахуванню та здійсненню соціальних
виплат виплатити ОСОБА_2 щорічну
допомогу на оздоровлення за 2013 рік у
розмірі, визначеному ст.48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» -
п'яти мінімальних заробітних плат з
урахуванням проведених виплат та
одноразову компенсацію за шкоду
заподіяну здоров'ю, як особі, яка
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи в розмірі 30 мінімальних
заробітних плат, відповідно до ст.48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» з врахуванням проведених
виплат.

У задоволенні інших вимог позову
відмовити.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо скаргу не було
подано. Якщо було подано апеляційну
скаргу постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Постанова може бути оскаржена до
Київського апеляційного
адміністративного суду шляхом подання
через Шевченківський районний суд м.
Києва протягом десяти днів з дня
отримання її копії.

Суддя:
Н.Г.Притула