Справа № 1570/5545/12
Суддя: Сорока М.О.
Дата ухвалення: 2014-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А

"23" квітня 2014 р. м. Київ
К/800/23302/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Сороки М.О.,Мороз Л.Л.,Черпіцької Л.Т.,

секретаря судового засідання: Носенко
Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Спільного підприємства
«Вітмарк - Україна» у формі Товариства
з обмеженою відповідальністю до
Південної митниці Державної митної
служби України про визнання
протиправними та скасування рішень, за
касаційною скаргою Південної митниці
Державної митної служби України на
постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 13 грудня 2013
року і ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 9 квітня 2013
року, -

в с т а н о в и в:

У вересні 2009 року Спільне підприємство
«Вітмарк - Україна» у формі Товариства
з обмеженою відповідальністю (далі - СП)
звернулось до суду з вказаним позовом,
у якому просило визнати протиправними
та скасувати видані Південною митницею
Державної митної служби України
податкові повідомлення-рішення форми
«Р» від 03.09.2012 № 189 та № 190.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 13 грудня 2013
року, залишеною без змін ухвалою
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 9 квітня 2013
року, позов задоволено. Визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення-рішення Південної
митниці від 03.09.2012 № 189, яким СП
визначено суму грошового зобов'язання
за платежем: мито на товари, що
ввозяться на територію України
суб'єктами господарювання, в розмірі
270406,03 грн., в тому числі за основним
платежем 194093,62 грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями 76312,41 грн.
Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення - рішення
Південної митниці № 190 від 03.09.2012, яким
СП «визначено суму грошового
зобов'язання з ПДВ в розмірі 72877,04 грн., в
тому числі за основним платежем 51346,63
грн. та за штрафними (фінансовими)
санкціями 21530,41 грн. Стягнуто з
Державного бюджету України через
Головне управління державної
казначейської служби України в
Одеській області на користь СП суму
сплаченого судового збору в розмірі
2146,00 грн.

У касаційній скарзі Південна митниця
Державної митної служби України,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просить Вищий адміністративний суд
України скасувати рішення судів
попередніх інстанцій та ухвалити нове
судове рішення про відмову у
задоволенні позову.

У запереченні на касаційну скаргу СП,
посилаючись на законність судових
рішень, просить залишити їх без змін.

Перевіривши за наявними у справі
матеріалами доводи, викладені у
касаційній скарзі, правильність
застосування судом норм матеріального
та процесуального права і правової
оцінки обставин у справі у межах,
визначених статтею 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
(КАС України), колегія суддів прийшла до
висновку про часткове задоволення
касаційної скарги.

Встановлено, що на підставі укладених
зовнішньоекономічних контрактів СП
отримано з Іспанії вантаж - пюре
персикове концентроване, який було
оформлено Південною митницею за кодом
УКТЗЕД 20079957 відповідно до митних
декларацій № 500060701/2011/021896 від 06.10.2011, №
500060701/2011/022267 від 11.10.2011, № 500060701/2011/023120
від 21.10.2011 року, № 500060701/2011/024716 від 09.11.2011,
№ 500060701/2011/026912 від 09.12.2011, № 500060701/2011/028117
від 27.12.2011, виробник - компанія
«Индулейда С.А.» (Іспанія). Також
отримано вантаж з Китаю - пюре
абрикосове концентроване, який було
оформлено Південною митницею за кодом
УКТЗЕД 20079939 відповідно до ВМД №
500060701/2011/007888 від 27.04.2011, № 500060701/2011/008292
від 04.05.2011, № 500060701/2011/008658 від 07.05.2011, №
500060701/2011/009379 від 18.05.2011, № 500060701/2011/011425
від 15.06.2011, № 500060701/2011/013116 від 067.07.2011, №
500060701/2011/017485 від 23.08.2011, № 500060701/2011/018800
від 05.09.2011, № 500060701/2011/021888 від 06.10.2011, №
500060701/2011/015634 від 22.11.2011, № 500060701/2011/026127
від 29.11.2011, № 500060701/2011/027161 від 14.12.2011,
виробник - «ХІNJIANG GUANNONG FRUITS&VEGETABLES CO.,LTD»
(Китай).

Після завершення митного оформлення та
сплати СП усіх митних платежів,
вказаний товар був випущений Південною
митницею у вільний обіг.

В період з 06.03.2012 по 02.08.2012 Південною
митницею була проведена планова виїзна
документальна перевірка (яка
зупинялася у період з 26.04.2012 по 16.07.2012)
щодо стану дотримання СП законодавства
з питань митної справи за період з
01.04.2009 по 31.12.2011.

За результатами проведення вказаної
перевірки відповідачем складено акт
№ 0054/12/500000000/ від 16.08.2012
про виявлені порушення. У ньому
зафіксовано, що при митному оформленні
описаних вище товарів встановлено факт
невірної класифікації товарів, які
повинні класифікуватися в товарних
підкатегоріях згідно з УКТЗЕД: пюре
абрикосове - та пюре персикове -
. Крім того вказано, що при
митному оформленні поставлених
товарів СП не включило у митну вартість
витрати по їх перевезенню, що призвело
до заниження митної вартості та
відповідно до заниження митних
платежів.

На цій підставі за порушення вимог
чинного законодавства 03.09.2012 Південною
митницею були прийняті спірні у цій
справі податкові повідомлення-рішення
форми «Р»:

№ 189, яким СП визначено суму грошового
зобов'язання за платежем: мито на
товари, що ввозяться на територію
України суб'єктами господарювання, в
розмірі 270406,03 грн., в тому числі за
основним платежем 194093,62 грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями 76312,41
грн.;

№ 190, яким СП визначено суму грошового
зобов'язання з ПДВ в розмірі
72877,04 грн., в тому числі за основним
платежем 51346,63 грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями 21530,41 грн.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з яким погодився
апеляційний суд, виходив з того, що
здійснивши митне оформлення
задекларованих СП товарів за описаними
вище ВМД за кодами товарів 20079957 та 20079939
, та допустивши ці товари на митну
територію України, митний орган в
подальшому не мав правових підстав
приймати спірні податкові
повідомлення-рішення на підставі акту
перевірки, а тому дійшов висновку про
наявність підстав для їх скасування.

Колегія суддів вважає описаний
висновок судів попередніх інстанцій
таким, що не ґрунтується на підставі
повно і всебічно з'ясованих обставин
справи.

Пропуск товарів і транспортних засобів
через митний кордон України - це дозвіл
митного органу на переміщення товарів
і транспортних засобів через митний
кордон України з урахуванням заявленої
мети такого переміщення після
проведення митних процедур (пункт 35
статті 1 чинного на час пропуску
товарів Митного Кодексу України, далі -
МК).

У пункті 19 статті 1 МК наведено
визначення терміна «митні процедури» -
це операції, пов'язані зі здійсненням
митного контролю за переміщенням
товарів і транспортних засобів через
митний кордон України, митного
оформлення цих товарів і транспортних
засобів, а також зі справлянням
передбачених законом податків і
зборів.

Отже, митні процедури охоплюють митний
контроль, митне оформлення та
справляння податків і зборів. При цьому
виконання митним органом дій
(процедур), які пов'язані із
закріпленням результатів митного
контролю товарів і транспортних
засобів, що переміщуються через митний
кордон України, та мають юридичне
значення для подальшого використання
цих товарів і транспортних засобів, є
митним оформленням.

Митне оформлення вважається
завершеним після виконання митним
органом митних процедур, визначених
ним на підставі МК відповідно до
заявленого митного режиму.

Незалежно від закінчення операцій
митного контролю, оформлення та
пропуску товарів і транспортних
засобів митний контроль за ними може
здійснюватися, якщо є достатні
підстави вважати, що мають місце
порушення законодавства України чи
міжнародного договору України,
укладеного в установленому законом
порядку, контроль за виконанням яких
покладено законом на митні органи
(стаття 69 МК).

Аналіз наведених норм свідчить про
можливість митного контролю після
завершення митного оформлення за умови
обґрунтованої підозри, що під час
пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України
було допущено порушення законодавства
України.

Відповідно до статті 265 МК порядок
контролю правильності визначення
митної вартості товарів після
закінчення операції митного контролю,
оформлення та пропуску через митний
кордон України товарів і транспортних
засобів та донарахування обов'язкових
платежів визначається Кабінетом
Міністрів України.

Статтею 25 Закону України від 5 лютого 1992
року № 2097-ХІІ «Про Єдиний митний
тариф», чинного на час пропуску
товарів, установлено, що мито,
несплачене у строки, на які було надано
відстрочку та розстрочку сплати, а так
само не сплачене в результаті інших
дій, що спричинили його недобір,
стягується за розпорядженням митних
органів України у безспірному порядку.

Наведені норми права дають підстави
вважати, що за наслідками перевірки
правильності визначення митної
вартості товарів можуть бути
донараховані обов'язкові платежі.

Відповідно до підпункту 4.2.1 пункту 4.2
статті 4 Закону № 2181-III платник податків
не несе відповідальності за
своєчасність, достовірність та повноту
нарахування суми податкового
зобов'язання, якщо вона розрахована
контролюючим органом, а контролюючий
орган зобов'язаний самостійно
визначити суму податкового
зобов'язання, у разі якщо дані
документальних перевірок результатів
діяльності платника податків свідчать
про заниження або завищення суми його
податкових зобов'язань, заявлених у
податкових деклараціях.

Наведений випадок визначення
податкових зобов'язань контролюючим
органом і, як наслідок, звільнення (у
цьому випадку) платника податку від
відповідальності за несвоєчасність,
недостовірність та неповноту
нарахування суми податкового
зобов'язання не застосовується для
визначення обов'язкових платежів під
час пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України,
оскільки митну вартість товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, у більшості випадків визначає
декларант, а не контролюючий орган.
Зокрема, відповідно до статті 273 МК у
разі якщо митна вартість товарів не
може бути визначена шляхом
послідовного використання методів,
зазначених у статтях 267-272 цього
Кодексу, митна вартість оцінюваних
товарів визначається з використанням
способів, які не суперечать законам
України і є сумісними з відповідними
принципами і положеннями Генеральної
угоди з тарифів і торгівлі. Резервний
метод визначення митної вартості може
застосовуватися безпосередньо митним
органом, який у такому випадку визначає
митну вартість товару та обов'язкові
платежі, а декларант не може нести
відповідальності за несвоєчасність,
недостовірність та неповноту
нарахування суми податкового
зобов'язання.

Це правило не може бути застосовано у
разі коли стосовно посадових або
службових осіб контролюючого органу,
які проводили планову або позапланову
перевірку зазначеного суб'єкта,
розпочато службове розслідування або
порушено кримінальну справу, оскільки
відповідно до пункту 4 Указу Президента
України від 23 липня 1998 року № 817/98 «Про
деякі заходи з дерегулювання
підприємницької діяльності»
контролюючий орган вищого рівня (у
такому випадку) може за власною
ініціативою перевірити достовірність
висновків контролюючого органу
нижчого рівня шляхом перевірки
документів обов'язкової звітності
суб'єкта підприємницької діяльності
або висновків акта перевірки,
складеного контролюючим органом
нижчого рівня.

Отже, якщо митний орган, приймаючи
вантажну митну декларацію, самостійно
визначає митну вартість товару та
пропускає товар на митну територію
України (після сплати імпортером
передбачених законом податків і
зборів), то в подальшому він не має
правових підстав для прийняття
податкових повідомлень про
донарахування податкових зобов'язань,
за винятком випадку коли за наслідками
службової перевірки або розгляду
кримінальної справи встановлено змову
між декларантом і митним органом,
спрямовану на заниження обов'язкових
платежів.

В інших випадках, за умови
обґрунтованої підозри, що під час
пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України
було допущено порушення законодавства
України, митний орган має право
продовжити здійснення митного
контролю, за наслідками якого
донарахувати обов'язкові платежі, якщо
протиправні дії декларанта спричинили
їх недобір.

Таким чином, судові рішення судів
попередніх інстанцій не відповідають
наведеним вимогам законодавства, яке
було чинним на час пропуску товарів
через митний кордон України.

Судами попередніх інстанцій питання
наявності у митного органу підстав для
проведення згаданої перевірки СП за
наслідками службової перевірки або
розгляду кримінальної справи про
встановлення змови між декларантом і
митним органом, спрямовану на
заниження обов'язкових платежів, або
наявності обґрунтованої підозри, що
під час пропуску описаного вище товару
через митний кордон України
декларантом було допущено порушення
вимог чинного законодавства, не
досліджувалось.

Встановлення вказаної обставини
необхідне для з'ясування наявності у
митного органу обґрунтованих підстав
для продовження здійснення митного
контролю, за наслідком якого
донараховані обов'язкові платежі, якщо
протиправні дії декларанта спричинили
їх недобір.

Доказами в адміністративному
судочинстві, як визначено у статті 69
КАС України, є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Докази суду надають особи, які беруть
участь у справі. Суд може запропонувати
надати додаткові докази або
витребувати додаткові докази за
клопотанням осіб, які беруть участь у
справі, або з власної ініціативи.

З урахуванням описаного суд касаційної
інстанції позбавлений можливості
зробити висновок про дотримання судами
попередніх інстанцій норм
матеріального права при вирішення
цього спору.

Згідно зі статтею 220 КАС України суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

У відповідності до вимог частини 4
статті 227 КАС України справа
направляється до суду апеляційної
інстанції для продовження розгляду або
на новий розгляд, якщо порушення
допущені тільки цим судом. В усіх інших
випадках справа направляється до суду
першої інстанції.

З врахуванням того, що у справі
необхідно досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені у
судових рішеннях, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
приходить до висновку про їх
скасування та направлення справи до
суду першої інстанції на новий розгляд.

Під час нового розгляду справи судам
необхідно повно та всебічно з'ясувати
всі обставини справи, вірно
застосувати норми матеріального та
процесуального права, що регулюють
спірні правовідносини та ухвалити
законні і обґрунтовані рішення.

Керуючись ст. ст. 220, 221, 223, 227, 230, 231 КАС
України, суд,

ухвалив:

Касаційну скаргу Південної митниці
Державної митної служби України -
задовольнити частково.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 13 грудня 2013
року і ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 9 квітня 2013
року - скасувати.

Справу направити до суду першої
інстанції на новий розгляд.

Ухвала набирає законної з моменту
проголошення і може бути переглянута з
підстав, у строк та у порядку,
визначених ст.ст. 235-244-2 КАС України.

Судді: