Справа № 2а-3803/12/2670
Суддя: Бистрик Г.М.
Дата ухвалення: 2014-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
інстанції: Санін Б.В.
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

03 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді: Бистрик Г.М.,

суддів: Карпушової О.В., Оксененка О.М.,

при секретарі: Колотушко Г.О.,

розглянувши у судовому засіданні
адміністративну справу за апеляційною
скаргою позивачів Закритого
акціонерного товариства «Біт»,
Приватного акціонерного товариства
«Завод Радар» на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва
від 21 травня 2012 року у справі за
адміністративним позовом Закритого
акціонерного товариства «Біт»,
Приватного акціонерного товариства
«Завод Радар» до Національної комісії
з цінних паперів та фондового ринку про
визнання нормативно-правового акту ( в
частині) таким, що не відповідає
правовим актам вищої юридичної сили,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2012 року позивачі Закрите
акціонерне товариство «Біт» та
Приватне акціонерне товариство «Завод
Радар» звернулися з адміністративним
позовом до Національної комісії з
цінних паперів та фондового ринку про
визнання такою, що не відповідає ст.152,
ст.162 Цивільного кодексу України, ст.14
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», ст.24, ст.75, ст.78 Закону
України «Про акціонерні товариства»,
п.1 ст.8 Закону України «Про аудиторську
діяльність», пп.1.1.1 пп.1.1 п.1 Змін до
Положення про розкриття інформації
емітентами цінних паперів,
затверджених Рішенням Державної
комісії з цінних паперів та фондового
ринку №1482 від 20.10.2011 року, в частині
поширення обов'язку подавати звітність
відповідно до Положення про розкриття
інформації емітентами цінних паперів,
затвердженого Рішенням Державної
комісії з цінних паперів та фондового
ринку №1591 від 19.12.2006 року, на закриті та
приватні акціонерні товариства.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
21 травня 2012 року позивачам відмовлено в
задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з вищезазначеним
судовим рішенням, позивачі подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції як таку, що постановлена з
порушенням норм матеріального і
процесуального права та прийняти нову
постанову, якою вимоги позивачів
задовольнити.

Заслухавши в судовому засіданні
суддю-доповідача, учасників судового
засідання, перевіривши матеріали
справи та доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає залишенню без
задоволення, а постанова суду - без
змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається та
встановлено судом першої інстанції, що
20.10.2011 року Національною комісією з
цінних паперів та фондового ринку
(надалі - НКЦПФР) було прийнято рішення
№1482 «Про затвердження Змін до
Положення про розкриття інформації
емітентами цінних паперів» (надалі -
Рішення №1482), яким було змінено у абз.1
п.2 розділу 1 Положення про розкриття
інформації емітентами цінних паперів,
затвердженого рішенням Державної
комісії з цінних паперів та фондового
ринку №1591 від 19.12.2006 року (надалі -
Положення №1591) перше речення та було
викладено його в новій редакції, а саме:
«Дія цього Положення поширюється на
емітентів цінних паперів».

Апелянти свої вимоги обґрунтовують
тим, що внесені зміни до Положення №1591
не відповідають актам вищої юридичної
сили, зокрема ст.152, ст.162 Цивільного
кодексу України (надалі - ЦК України),
ст.14 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», ст.24, ст.75, ст.78
Закону України «Про акціонерні
товариства», п.1 ст.8 Закону України «Про
аудиторську діяльність».

Доводячи правильність своєї правової
позиції, апелянт вказує на положення
ст.3 Закону України «Про державне
регулювання ринку цінних паперів в
Україні» (надалі -Закон №448), яка
визначає, що емісійні цінні папери -
цінні папери, що посвідчують однакові
права їх власників у межах одного
випуску стосовно особи, яка бере на
себе відповідні зобов'язання (емітент).
При цьому, до емісійних цінних паперів
належать: акції; облігації підприємств;
облігації місцевих позик; державні
облігації України; іпотечні
сертифікати; іпотечні облігації;
сертифікати фондів операцій з
нерухомістю; інвестиційні сертифікати;
казначейські зобов'язання України.
Таким чином, позивачі вважають, що
приватні акціонерні товариства та
закриті акціонерні товаристві можуть
випускати ряд інших цінних паперів
(окрім акцій), зокрема - облігацій,
векселів або товаророзпорядчих цінних
паперів.

Крім того, позивач посилається на
положення ст.162 ЦК України, відповідно
до якого аудит мають проводити лише ті
акціонерні товариства, які зобов'язані
відповідно до закону публікувати для
загального відома документи,
передбачені ст.152 цього Кодексу (тобто
акціонерні товариства, які здійснюють
публічне розміщення акцій). Вказану
позицію позивач підкріплює посиланням
на ст.8 Закону України «Про аудиторську
діяльність» ч.5 ст.152 ЦК України, як на
доказ поширення Положення №1591 лише на
відкриті акціонерні товариства та
публічні акціонерні товариства.

Колегія суддів, дослідивши матеріали
справи та позицію позивачів, викладену
в апеляційній скарзі, приходить до
висновку, що суд першої інстанції
повністю, об'єктивно та всебічно
дослідив матеріали справи та дав
правильну правову оцінку наявним
доказам, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.5 Закону №448 та
Положення про Національну комісію з
цінних паперів та фондового ринку,
державне регулювання ринку цінних
паперів здійснює надалі -НКЦПФР. При
цьому, відповідно до ст.1 Закону №448 під
державним регулюванням ринку цінних
паперів зокрема розуміється
здійснення державою комплексних
заходів щодо упорядкування, контролю,
нагляду за ринком цінних паперів та їх
похідних та запобігання зловживанням і
порушенням у цій сфері.

Для забезпечення державного
регулювання ринків цінних паперів,
відповідно до положень п.13 ст.8 Закону
№448, НКЦПФР має право розробляти і
затверджувати з питань, що належать до
її компетенції, обов'язкові для
виконання нормативні акти.

Відповідно до положень ст.1 Закону №3480
емісія це установлена законодавством
послідовність дій емітента щодо
випуску та розміщення емісійних цінних
паперів. Ст.3 Закону №3480 визначає, що
емісійні цінні папери - цінні папери, що
посвідчують однакові права їх
власників у межах одного випуску
стосовно особи, яка бере на себе
відповідні зобов'язання (емітент). При
цьому, до емісійних цінних паперів
належать: акції; облігації підприємств;
облігації місцевих позик; державні
облігації України; іпотечні
сертифікати; іпотечні облігації;
сертифікати фондів операцій з
нерухомістю; інвестиційні сертифікати;
казначейські зобов'язання України.

Законом України «Про внесення змін до
Закону України «Про цінні папери та
фондовий ринок» від 21.04.2011 року внесено
зміни до ч.1 ст.39 Закону №3480, зокрема
було визначено порядок розкриття
інформації на фондовому ринку, та
визначення переліку інформації, яку
мають надавати емітенти цінних
паперів.

Вказані апелянтом положення ст.152 ЦК
України, на думку колегії суддів є
загальними положеннями, які
врегульовують корпоративні
правовідносини публічних (відкритих)
акціонерних товариств, що здійснюють
публічне розміщення акцій, тому
обов'язок проведення публікації не є
розкриттям інформації в розумінні
положень Закону №3480.

Колегія суддів не приймає до уваги
посилання позивача на ст.24, ст.75 та ст.78
Закону України «Про акціонерні
товариства» в частині регулювання
правовідносин емітентів щодо емісії
цінних паперів, оскільки положення
вказаного нормативно-правого акту
визначають порядок створення,
діяльності, припинення, виділу
акціонерних товариств, їх правовий
статус, права та обов'язки акціонерів.
Отже, Закон України «Про акціонерні
товариства», аналогічно як і ч.5 ст.152 ЦК
України, врегульовують корпоративні
правовідносини, та не стосуються
правовідносин щодо емітентів цінних
паперів.

Колегія суддів також звертає увагу
апелянта, що Закон України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність», на який він посилається, не
є спеціальним законом, який регулює
правовідносини в сфері емісії цінних
паперів, та встановлює виключно
порядок ведення бухгалтерського
обліку та подавання фінансової
звітності.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія
суддів погоджується з позицією суду
першої інстанції та вважає, що
положення ЦК України, Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», Закону України
«Про акціонерні товариства», Закону
України «Про аудиторську діяльність»,
на які посилається апелянт, не є
спеціальним нормативно-правовими
актами, які врегульовує правовідносини
емітента цінних паперів, а тому
посилання на них позивачем є
безпідставними та необґрунтованими.

Відповідно до ст. 69 Кодексу
адміністративного судочинства
України, доказами в адміністративній
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін.

Згідно з ч. 4 ст. 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Апелянтом не надано доказів, які б
підтверджували невідповідність
прийнятих відповідачем постанов
діючому законодавству.

Доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку, що судом першої
інстанції при розгляді справи допущені
порушення норм матеріального чи
процесуального права, які передбачені
ст. ст. 201 - 204 КАС України.

Оскаржуване судове рішення в межах
вимог апеляційної скарги ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 158, 160, 167, 195, 196, 198, 199, 200,
205, 206, 212, 254, КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивачів Закритого
акціонерного товариства «Біт»,
Приватного акціонерного товариства
«Завод Радар» - залишити без
задоволення.

Постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва
від 21 травня 2012 року - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
в порядку та строки передбаченні ст. 212
КАС України.

Повний текст ухвали суду виготовлено
10.04.2014 року.

Головуючий суддя:
Бистрик Г.М.

Судді:
Карпушова О.В.

Оксененко О.М.

.

Головуючий суддя
Бистрик Г.М.

Судді:
Оксененко О.М.

Карпушова О.В.