Справа № 2а/0570/19738/11
Суддя: Лиска Т.О.
Дата ухвалення: 2014-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/27228/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів: Лиски Т.О. (доповідач),

Олендера І.Я.,

Юрченка В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_3 до Управління
Пенсійного фонду України в
Приморському районі м. Маріуполя
Донецької області, Управління
Державної автомобільної інспекції
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Донецькій
області, Управління Державної
казначейської служби в м.
Маріуполі про стягнення примусово
сплаченого збору, касаційне
провадження в якій відкрито за
касаційною скаргою Управління
Пенсійного фонду України в
Приморському районі м. Маріуполя
Донецької області на постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 19 січня 2012
року та постанову Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 15 березня 2012 року, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2011 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до Управління
Пенсійного фонду України в
Приморському районі м. Маріуполя
Донецької області, Управління
Державної автомобільної інспекції
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Донецькій
області, Управління Державної
казначейської служби в м. Маріуполі про
стягнення примусово сплаченого збору.

В обґрунтування позовних вимог
зазначила, що у вересні 2011 року вона
придбала автомобіль марки Mazda-3, при
реєстрації якого в органах державної
автомобільної інспекції 28 вересня 2011
року сплатила до Пенсійного фонду
України збір на обов'язкове державне
пенсійне страхування у розмірі 3 % від
вартості автомобіля, що склало 5177,50 грн.

Проте, на думку позивача, відповідно до
приписів статті 1 Закону України від 26
червня 1997 року № 400/97-ВР «Про збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування» такий збір сплачується
тільки при відчуженні автомобіля, а не
при його купівлі.

Оскільки у правовідносинах щодо
продажу автомобіля вона виступила
покупцем, а не продавцем, вважала, що
збір до Пенсійного фонду України на
обов'язкове державне пенсійне
страхування у розмірі 3 % вартості
автомобіля було сплачено нею
безпідставно.

Просила визнати дії УДАІ м. Маріуполя
ГУУМВС України в Донецькій області по
примушуванню до сплати збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування незаконними.

Стягнути з Управління Пенсійного фонду
України в Приморському районі м.
Маріуполя Донецької області через
Головне управління Державної
казначейської служби України у
Донецькій області примусово сплачений
нею збір в сумі 5177,50 грн.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 19 січня 2012
року позов задоволено частково.
Стягнуто з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_3 безпідставно
сплачений збір на обов'язкове державне
пенсійне страхування у розмірі 5177,50
грн. згідно з квитанцією №102376 від
28 вересня 2011 року

Постановою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 15 березня
2012 року було змінено постанову суду
першої інстанції. Абзац другий
резолютивної частини постанови
доповнено другим реченням наступного
змісту «У задоволенні решти позовних
вимог відмовити». В решті постанову
суду першої інстанції залишено без
змін.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій у
справі, Управління Пенсійного фонду
України в Приморському районі м.
Маріуполя Донецької області
звернулося з касаційною скаргою, в якій
просить рішення судів першої та
апеляційної інстанцій скасувати та
прийняти нове рішення, яким відмовити
позивачу у задоволенні позову,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідно до договору
купівлі-продажу №11.09.-103 М від 23 вересня
2011 року, укладеного між позивачем та
товариством з обмеженою
відповідальністю «Алекс-Авто»,
позивачем було придбано автомобіль
марки «Mazda-3» вартістю 207 100 грн.

28 вересня 2011 року квитанцією №102376
через відділення ПАТ «Укрбізнесбанк»
позивачем було сплачено суму у розмірі
5 177,50 грн. на поточний рахунок 055,
МФО 834016 банк отримувача ГУДКУ у
Донецькій області, отримувач платежу
ПФ Прим. р-на (АВТО), код виду платежу 101,
код бюджетної класифікації 24140300,
призначення платежу «п/ф 3%».

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з позицією якого погодився
суд апеляційної інстанції, виходив з
безпідставності сплати позивачем при
купівлі автомобіля збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування. Зазначена позиція судів
попередніх інстанцій ґрунтується на
тому, що згідно з пунктом 7 статті 1
Закону України «Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування»
платниками збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування є
юридичні та фізичні особи при
відчуженні легкових автомобілів, у той
час як у спірних правовідносинах
позивач є набувачем речового права на
майно, а не його відчужувачем.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком судів першої та апеляційної
інстанцій, виходячи з наступного.

Пунктом 7 статті 1 Закону України «Про
збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування» від 26.06.1997 року №400/97-ВР
(далі - Закон №400/97-ВР) (в редакції чинній
на час виникнення спірних
правовідносин), визначено виключний
перелік осіб-платників збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, зокрема передбачено, що
платниками збору є юридичні та фізичні
особи при відчуженні легкових
автомобілів, крім легкових
автомобілів, якими забезпечуються
інваліди, та тих автомобілів, які
переходять у власність спадкоємцям за
законом.

Отже, відповідно до цього Закону
обов'язок зі сплати збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування покладається на осіб лише
у випадку відчуження, а не при купівлі
легкових автомобілів.

Разом з тим, відповідно до пункту 12
Порядку сплати збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування з
окремих видів господарських операцій,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 03.11.1998 року № 1740
(далі - Порядок) платниками збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування з операцій з відчуження
легкових автомобілів є підприємства,
установи та організації всіх форм
власності, а також фізичні особи, які
набувають право власності на легкові
автомобілі шляхом купівлі легкових
автомобілів, у тому числі у виробників
або торгівельних організацій (крім
випадків забезпечення автомобілями
інвалідів згідно із законодавством).

Таким чином, на час виникнення спірних
правовідносин положення Порядку
суперечили вимогам Закону №400/97-ВР у
частині регулювання питання зі сплати
збору на обов'язкове державне пенсійне
страхування з операцій з відчуження
легкових автомобілів.

Згідно з частиною 4 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

У пункті 5 постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про застосування
Конституції України при здійсненні
правосуддя» №9 від 1 листопада 1996 року
вказано, що судам необхідно виходити з
того, що нормативно-правові акти
будь-якого державного чи іншого органу
(акти Президента України, постанови
Верховної Ради України, постанови і
розпорядження Кабінету Міністрів
України, нормативно-правові акти
Верховної Ради Автономної Республіки
Крим чи рішення Ради міністрів
Автономної Республіки Крим, акти
органів місцевого самоврядування,
накази та інструкції міністерств і
відомств, накази керівників
підприємств, установ та організацій
тощо) підлягають оцінці на
відповідність як Конституції, так і
закону. Якщо при розгляді справи буде
встановлено, що нормативно-правовий
акт, який підлягав застосуванню, не
відповідає чи суперечить законові, суд
зобов'язаний застосувати закон, який
регулює ці правовідносини.

Враховуючи наведене та виходячи із
загальних засад пріоритетності
законів над підзаконними актами, суди
попередніх інстанцій прийшли до
правильного висновку, що при вирішення
даного спору застосуванню підлягають
норми Закону №400/97-ВР.

Виходячи з фактичних обставин справи
та керуючись приписами пунктом 7 статті
1 Закону № 400/97-ВР, суди попередніх
інстанцій прийшли до вірного висновку,
що ОСОБА_3, як покупець автомобіля, не є
платником збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування у
спірних правовідносинах, а тому
обґрунтовано і правомірно задовольнив
позов та стягнув на її користь 5177,50 грн.
безпідставно сплаченого збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування.

Враховуючи вищевикладене, а також те,
що постанова суду першої інстанції
змінена судом апеляційної інстанції,
колегія суддів вважає, що касаційну
скаргу слід залишити без задоволення, а
постанову суду першої інстанції у
незміненій частині та постанову суду
апеляційної інстанції залишити без
змін, оскільки вони прийняті з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, правова оцінка
обставинам у справі дана правильно, а
доводи касаційної скарги висновків
суду не спростовують

Керуючись статтями 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Приморському районі м. Маріуполя
Донецької області залишити без
задоволення, а постанову Донецького
окружного адміністративного суду від 19
січня 2012 року у незміненій частині та
постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 15
березня 2012 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: