Справа № 2а-575/11/2670
Суддя: Амельохін В.В.
Дата ухвалення: 2011-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
тел. 278-43-43 П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 квітня 2011 року 12:20 №
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Амельохіна В.В.,
при секретарі Чупринко Н.І.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу
за позовомВідкритого акціонерного
товариства «Укрнафта»до третя
особаПрилуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Чернігівської
області Спільне підприємство «Каштан
Петролеум Лтд»у формі Товариства з
відповідальністюпровизнання
недійсними податкові
повідомлення-рішення від 03.08.2010р., від
08.10.2010р. та від 16.12.2010р.,за участю:
прокурора -Розум С.М.
третя особа - ОСОБА_3
На підставі частини третьої статті 160
Кодексу адміністративного судочинства
України в судовому засіданні 1 квітня
2011 року проголошено вступну та
резолютивну частини постанови.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Відкрите акціонерне товариство
«Укрнафта»(далі по тексту - позивач)
звернулось з позовом до Прилуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Чернігівської області (далі
по тексту - відповідач), третя особа -
Спільне підприємство «Каштан
Петролеум Лтд»у формі Товариства з
обмеженою відповідальністю (далі по
тексту -третя особа) про визнання
недійсними податкових
повідомлень-рішень від 03.08.2010р., від
08.10.2010р. та від 16.12.2010р.
В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що при проведенні перевірки
відповідач дійшов до помилкового
висновку щодо порушення товариством
пп. 4.1.1, 4.1.6, п. 4.1. ст.4, ст.6, пп.8.1.1 п.8.1 ст.8,
п.п.9.1, 9.5 ст.9 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств», а
також порушення пп. 7.4.1, 7.4.5 п. 7.4 ст. 7, пп.
7.7.1, 7.7.7 п. 7.7 ст.7 Закону України «Про
податок на додану вартість». Позивач
зазначає, що послуг по зберіганню
нафти, видобутої в рамках договору про
спільну діяльність, учасником якого
він є, учасники такого договору не
отримували. Натомість, учасниками
договору про спільну діяльність
придбавались послуги за договором
доручення з метою реалізації через
аукціони відповідно до вимог чинного
законодавства видобутої ними нафти.
Тому відсутні правові підстави для
збільшення доходів спільної
діяльності на вартість безоплатно
отриманих послуг зберігання товарної
нафти. Крім цього, позивач зазначає, що
не ґрунтуються на нормах чинного
законодавства і висновки відповідача
про завищення позивачем витрат та
податкового кредиту спільної
діяльності на розмір орендної плати та
податку на додану вартість, сплаченого
в складі орендної плати, за договором №
6/304-ОР/60-ІІ від 21.10.2008р. На думку
позивача, відсутні правові підстави
для кваліфікації згаданого договору в
якості нікчемного чи недійсного
правочину, як результат, відсутні і
підстави для висновку про
неправомірність формування витрат та
податкового кредиту позивачем за
результатами здійснення спільної
В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав.
Відповідач проти заявленого позову
заперечив, посилаючись на те, що
відсутність на окремому балансі
спільної діяльності основних засобів,
які могли б забезпечити зберігання
товарної нафти власного видобутку, за
одночасної наявності на балансі
товарних залишків видобутої нафти,
свідчать про те, що передаючи нафту для
подальшої реалізації за договором
доручення, позивач від імені учасників
договору про спільну діяльність
отримував безоплатно послуги по
зберіганню такої переданої для
реалізації товарної нафти, та в
порушення пп.4.1.6. п. 4.1 ст.4 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств»не збільшив доходи
спільної діяльності на вартість таких
безоплатно отриманих послуг. Крім
цього, відповідач стверджує, що
позивач, визначивши з порушення норм
законодавства розмір орендної плати,
що є підставою для кваліфікації такого
договору оренди нікчемним правочином,
тим самим завищив розмір витрат та
податкового кредиту в окремому обліку
спільної діяльності.
Третя особа в судовому засіданні
підтримала позовні вимоги позивача та
просила суд визнати недійсними
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення.
Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд міста Києва, -
28 січня 2008 року між ВАТ «Укрнафта»та
Спільним підприємством «Каштан
Петролеум Лтд»у формі товариства з
обмеженою відповідальністю укладено
договір №35/21-СД простого товариства
про спільну виробничу (інвестиційну)
діяльність (без створення юридичної
особи) (далі -договір про спільну
діяльність). Предметом договору про
спільну діяльність сторони визначили,
виробничо-господарської діяльності з
видобутку та реалізації вуглеводнів в
процесі експлуатації нафтових
свердловин та інших матеріальних
активів Леляківського нафтового
родовища для отримання прибутку
учасниками договору та його розподілу.
Договором про спільну діяльність
визначено, що ведення спільних справ
від імені учасників, ведення
бухгалтерського обліку та звітності
здійснюється управляючим, яким
відповідно до п. 5.1. договору є НГВУ
«Надвірнанафтогаз»- відокремлений
структурний підрозділ позивача.
Прилуцькою об'єднаною податковою
інспекцією Чернігівської області
проведена виїзна планова перевірка
договору про спільну діяльність з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.04.2009р. по 31.03.2010р.
За результатами проведеної перевірки
складено акт від 20.07.2010р. № 722/23-534664291
(далі -Акт перевірки). На підставі Акта
перевірки відповідачем складено та
надіслано позивачу податкові
повідомлення-рішення від 03.08.2010р.
Податковим повідомленням-рішенням від
03.08.2010р. №000672300/0/1274 визначено податкове
зобов'язання з податку на прибуток у
розмірі 736987,05грн., з яких -612711,75грн. -за
основним платежем, 124275,3грн. - за
штрафними санкціями (зазначена сума
податкового зобов'язання залишилась
незмінною за результатами
адміністративного оскарження та
визначена також податковими
повідомленнями-рішеннями від 08.10.2010р.
податковим повідомленням-рішенням від
03.08.2010р. №000068200/0/1273 позивачу
донараховано податкове зобов'язання з
ПДВ у сумі 3335314,76грн., з яких 2223543,17грн.
-за основним платежем та 1111771,59грн. -за
штрафними санкціями (зазначена сума
податкового зобов'язання залишилась
незмінною за результатами
адміністративного оскарження та
визначена також податковим
повідомленням-рішенням від 08.10.2010р.
повторної скарги позивача зазначене
податкове зобов'язання було змінено,
про що складено податкове
повідомлення-рішення від 16.12.2010р.
податкового зобов'язання складає
3316239,26грн., з яких 2210826,17грн. -основне
зобов'язання, 1105413,09грн. -штрафні
санкції, та податкове
повідомлення-рішення від 16.12.2010р.
податковим повідомленням-рішенням від
03.08.2010р. встановлено завищення суми
бюджетного відшкодування з ПДВ за 10-й
визначено штрафні санкції у сумі
зобов'язання залишилась незмінною за
результатами адміністративного
оскарження та зафіксована у податкових
повідомленнях-рішеннях від 08.10.2010р.
Прийняття оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень мотивовано,
зокрема, допущеним позивачем, на думку
відповідача, порушенням пп.4.1.1., пп. 4.1.6
п.4.1ст. 4 , ст.6 , пп. 8.1.1 п.8.1 ст.8, п.9.1, п. 9.5
ст.9 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств».
Так, в Акті перевірки (пп.3.1.1. Акта
перевірки) зазначається, що позивач
занизив скоригований дохід від
спільної діяльності за 2009 рік та перший
квартал 2010 року на суму 3 215 717,13грн., в
тому числі за другий квартал 2009р. -на 2 907
115,41грн., за третій квартал 2009р. -на 136
158,61грн., за четвертий квартал 2009р.- на 86
872,60грн. та за перший квартал 2010 року -на
суму 85 570,51грн. Загальна сума заниження
доходу за період, що перевірявся,
складається також із неврахованої суми
збільшення доходу на 1 624 720грн. в
деклараціях за звітні періоди -перше
півріччя 2009р., дев'ять місяців 2009р. та за
2009 рік (стор. 5 Акта перевірки). В Акті
перевірки зазначається, що до
заниження доходу за результатами
спільної діяльності привело не
включення до складу останнього
вартості безоплатно отриманих
учасниками договору про спільну
діяльність послуг по зберіганню
товарної нафти, видобутої в рамках
такого договору. На підтвердження
факту отримання таких послуг
відповідач в Акті перевірки
посилається на відсутність на балансі
спільної діяльності резервуарів для
зберігання нафти, на акти
приймання-здачі нафти товарної на
відповідальне зберігання, а також на
те, що рахунки за зберігання нафти
учасникам договору про спільну
діяльність не виставлялись (стор. 5 Акта
перевірки). При цьому, як слідує із
змісту Акта перевірки розмір
отриманого доходу у формі вартості
безоплатно отриманих послуг
розраховувався відповідачем на
підставі листа ВАТ «Укрнафта» від
02.02.2009р. №35п-054/46, яким до відома
учасників спільної діяльності було
доведено вартість зберігання нафти.
Відповідно до пп. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств»валовий доход включає
доходи з інших джерел, у тому числі, але
не виключно, у вигляді вартості товарів
(робіт, послуг), безоплатно наданих
платнику податку у звітному періоді.
Згідно із п. 1.23. ст. 1 Закону України «Про
оподаткування прибутку
підприємств»безоплатно надані товари
(роботи, послуги) -це роботи та послуги,
які надаються платником податку без
вимоги про компенсацію їх вартості.
Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.
В той же час, суду не надано актів
приймання-здачі нафти на відповідальне
зберігання, на які посилається
відповідач у Акті перевірки. Натомість,
у матеріалах справи наявний договір
доручення №29/661-Р від 21.07.2008р. (далі
-договір доручення № 29/661-Р) та
додаткові угоди до нього від 27.07.2008р. та
29.12.2008р., укладений між ВАТ «Укрнафта»та
Спільним підприємством «Каштан
Петролеум Лтд»у формі товариства з
обмеженою відповідальністю, які є
учасниками договору про спільну
діяльність. У договорі доручення
№29/661-Р зазначається, що він укладений з
метою визначення особи, уповноваженої
на реалізацію спільної продукції та на
виконання ст. 3 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України».
Відповідно до п. 1.1. договору доручення
№ 29/661-Р в порядку та на умовах,
визначених цим договором, ВАТ
«Укрнафта»(повірений за договором)
прийняло на себе зобов'язання від імені
та за рахунок учасників договору про
спільну діяльність (довіритель за
договором) здійснювати продаж нафти
сирої та газового конденсату власного
видобутку. На підставі договору
доручення № 29/661-Р повірений отримав
доручення укладати (підписувати) за
результатами проведених аукціонів
договори купівлі-продажу нафти та
газового конденсату з покупцями.
У п. 1.5 договору доручення № 29/661-Р
деталізується, які саме умови повинні
містити договори, що укладаються
повіреним від імені довірителя
(учасників договору про спільну
Так, у зазначеному пункті вказується,
на те, що в договорах купівлі-продажу,
укладених поручителем, в якості
продавця повинен визначатись
довіритель, тобто учасники договору
про спільну діяльність. У додатковій
угоді до договору доручення № 29/661-Р від
28.07.2008р. зазначається, що сторони
домовились змінити п. 1.8 договору
доручення № 29/661-Р, зокрема, довіритель
взяв на себе обов'язки з відшкодування
повіреному всіх витрат, пов'язаних з
виконанням ним доручення, в тому числі
і витрат, пов'язаних із зберіганням
готових до продажу нафти та газового
конденсату, отриманих в порядку,
передбачених п. 1.9 договору доручення №
29/661-Р. У цьому ж пункті договору
доручення № 29/661-Р зазначається, що
відшкодування витрат довірителем,
тобто учасниками договору про спільну
діяльність, здійснюється у порядку,
встановленому п. 1.10 договору доручення
№ 29/661-Р, а саме -протягом 3-х робочих
днів з дати закінчення строку дії
договору доручення № 29/661-Р.
Пунктом 1.9 договору доручення № 29/661-Р,
яким згаданий договір доповнено
додатковою угодою від 28.07.2008р.
передбачено, що з метою виконання
обов'язків повіреним довіритель
передає повіреному нафту, газовий
конденсат, про що сторонами
складається та підписується акт
передачі-приймання нафти, газового
конденсату від довірителя до
Позивачем на підтвердження реальності
надання послуг за договором доручення
№ 29/661-Р надано примірник договору
купівлі-продажу № А137Д2/5490-Н від 02.02.2010р.
(укладений у період, який перевірявся),
відповідно до якого ВАТ «Укрнафта», яке
діє від імені та за рахунок учасників
договору про спільну діяльність згідно
з договором доручення № 29/661-Р
(визначені у договорі купівлі-продажу
як продавець), уклали зазначений
договір про те, що покупець купує у
продавця нафту власного видобутку
продавця. На укладення аналогічних
договорів купівлі-продажу посилається
В матеріалах справи наявні також акти
приймання-передачі нафти, відповідно
до яких учасники договору про спільну
діяльність в якості продавця за
результатами проведення біржового
аукціону передавали, а відповідний
покупець приймав нафту. Зазначені акти
не підтверджують факт зберігання нафти
учасників договору про спільну
діяльність, а лише доводять, що продаж
нафти учасників договору про спільну
діяльність у періоді, що перевірявся,
здійснювався на аукціонах.
Таким чином, із змісту зазначених
договорів та актів слідує, що
учасниками договору про спільну
діяльність у періоді, що перевірявся,
отримувались послуги повіреного,
спрямовані на реалізацію через
аукціони товарної нафти, видобутої в
рамках договору про спільну
Відповідно до статті 936 Цивільного
кодексу України за договором
зберігання одна сторона (зберігач)
зобов'язується зберігати річ, яка
передана їй другою стороною
(поклажодавцем), і повернути її
поклажодавцеві у схоронності. З огляду
на те, що ВАТ «Укрнафта»(після зміни
найменування -ПАТ «Укрнафта») взяло на
себе обов'язок не повернути товарну
нафту, а укласти договір її
купівлі-продажу, за відсутності інших
доказів на підтвердження того, що нафта
передавалась повіреному з метою саме
її збереження, суд приходить до
висновку про недоведеність факту
отримання учасниками договору про
спільну діяльність саме послуг із
зберігання товарної нафти.
Крім того, судом встановлено, що
довіритель (учасники договору про
спільну діяльність) взяв на себе
обов'язок відшкодувати повіреному усі
понесені ним витрати, в тому числі
витрати по зберіганню нафти, обов'язок
з відшкодування яких на час проведення
перевірки не настав.
Таким чином, висновок відповідача про
заниження доходів від спільної
діяльності на вартість безоплатно
отриманих послуг по зберіганню
товарної нафти спростовується
наявними у матеріалах справи доказами.
Висновок про заниження доходу за
період, що перевірявся, на суму 1 624
720грн. в деклараціях за перше півріччя
2009р., дев'ять місяців 2009р. та за 2009 рік
відповідно до Акта перевірки зумовлено
не відображенням у зазначених звітних
періодах суми збільшення валового
доходу за результатами попередньої
виїзної документальної перевірки. На
стор. 7 Акта перевірки міститься
посилання на акт виїзної планової
перевірки №898/23-534664291 від 23.07.2009р. Із
змісту витягу із акт виїзної планової
перевірки №898/23-534664291 від 23.07.2009р.,
наявного у матеріалах справи, а також
із змісту наданих сторонами пояснень,
слідує, що підставою для збільшення
доходу на вказану суму послужив
висновок про заниження доходу спільної
діяльності на вартість безоплатно
отриманих послуг із зберігання
товарної нафти у періоді, що
перевірявся. Вказаний висновок
базується на тих же доводах, яким судом
надано оцінку, а тому суд приходить до
висновку про безпідставність такого
висновку з огляду на викладені
Додатковою підставою для
донарахування позивачу податкових
зобов'язань з податку на прибуток
послужив також висновок відповідача
про завищення позивачем витрат
спільної діяльності.
Із змісту Акта перевірки слідує, що до
завищення витрат спільної діяльності
привела надмірні витрати по орендній
платі свердловин Леляківського
родовища. На думку відповідача, сума
орендної плати підлягає зменшенню, а
умова про визначення орендної плати у
договорі оренди №6/304-ОР/60-ІІ є
нікчемною як така, що порушує публічний
порядок та суперечить закону, а саме пп.
8.1.1. п. 8.1 ст. 8, п. 9.5 ст. 9 Закону України
«Про оподаткування прибутку
Судом встановлено, що 21.10.2008р. між
учасниками договору про спільну
діяльність та ВАТ «Укрнафта»укладено
договір оренди об'єктів № 6/304-ОР/60-ІІ
(далі -договір оренди).
Відповідно до п. 5.1 договору оренди
розмір орендної плати за цим договором
визначається на підставі розрахунку
вартості об'єкта оренди, виконаного за
витратним підходом, згідно з методикою,
застосованою ТОВ «Незалежна експертна
компанія»і приведеною у звіті про
незалежну оцінку вартості
індивідуально визначеного майна НГВУ
«Чернігівнафтогаз»в 2008 році і складає 1
255 314,00грн. з ПДВ.
Із розрахунку орендної плати, що є
додатком до договору оренди, слідує, що
орендна плата складається із суми
показника місячного розміру
амортизаційних відрахувань та
показника рентабельності у розмірі 25%,
збільшеної на ПДВ. При цьому, базою для
розрахунку амортизаційних
відрахувань, як складової розміру
орендної плати, сторони договору
оренди визначили оціночну вартість
Суд звертає увагу на те, що поняття
«амортизація», визначене нормами
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», не є
цивільно-правовою категорією. Норми
зазначеного закону мають вузьку сферу
дії, вони покликані лише встановити
порядок визначення об'єкта
оподаткування, декларування та сплати
податку. Правовідносини, що виходять за
рамки названих, не регулюються нормами
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств».
Статтею 3 Цивільного кодексу України
закріплено принцип свободи
цивільно-правового договору.
Глава 58 Цивільного кодексу України,
положення якої регулюють
правовідносини в рамках договору
оренди, не містить будь-якого винятку
із принципу «свободи договору»в
частині визначення розміру орендної
плати сторонами такого договору.
З огляду на зазначене, не ґрунтується
на нормах чинного законодавства
України висновок відповідача про те, що
при визначенні орендної плати у
договорі оренди сторони такого
договору тим самим порушили вимоги ст.
ст. 8, 9 або ж будь-якої іншої статті
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств».
Відповідно до статті 215 Цивільного
кодексу України недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин).
Згідно із статтею 228 Цивільного кодексу
України правочин вважається таким, що
порушує публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Відповідно до частини
першої статті 216 Цивільного кодексу
України недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім пов'язаних з
У той же час, відповідач, стверджуючи
про нікчемність умови договору оренди,
якою визначено ціну договору, тобто
істотної умови такого договору, лише
зменшує суму витрат учасників договору
про спільну діяльність до суми, яка, на
його думку, є правильно розрахованою
при застосуванні того механізму, який
передбачений договором оренди.
Так, відповідач вказує на те, що за базу
для розрахунку орендної плати,
оскільки складовою такої плати є
амортизаційні відрахування, позивач
повинен був приймати не оціночну
вартість, а первісну вартість об'єктів
Суд дійшов до висновку про
необґрунтованість висновків
відповідача, що закріплений сторонами
договору оренди механізм визначення
ціни, суперечить вимогам законів,
зокрема, Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
на що посилається відповідач.
Крім цього, суд вважає за необхідне
Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.
Податковий орган не довів суду
належними та достатніми доказами те, що
фактично послуги за договором оренди
не надавались, те, що укладення
договору оренди не відповідало дійсним
намірам сторін щодо набуття цивільних
прав і обов'язків, та те, що договір
укладено з метою безпідставного
збільшення валових витрат позивача та
безпідставного формування податкового
кредиту з податку на додану вартість.
Натомість усі доводи податкового
органу щодо формування позивачем
валових витрат за наслідками укладення
нікчемного правочину ґрунтуються на не
підтверджених припущеннях.
Вказівка на те, що уклавши договір
оренди, учасники договору про спільну
діяльність тим самим спричинили собі ж
збитки за договором про спільну
діяльність, є лише припущенням та не
може вважатись аргументом на
підтвердження позиції відповідача.
Крім цього, даними Акта перевірки
підтверджується, що в рамках договору
про спільну діяльність позивачем
сплачувались, зокрема, рентна плата у
сумі 11 196 106,00грн. за період, що
перевірявся, збір за
геологорозвідувальні роботи у сумі 591
552,89грн. за період, що перевірявся, тощо.
Зазначене підтверджує, що діяльність з
видобутку вуглеводнів здійснювалась, у
тому числі із застосуванням
орендованих об'єктів.
У матеріалах справи наявні акти
здачі-приймання робіт з користування
майном, що складались щомісяця
протягом періоду перевірки, які
підтверджують факт надання послуг з
З огляду на зазначене, висновки
відповідача про завищення витрат
спільної діяльності на загальну суму 25
081 410,37грн., оскільки такі висновки
ґрунтуються на підставі
неправомірного віднесення до складу
витрат частини орендної плати за
нікчемним договором оренди, є
необґрунтованими та суперечать
чинному законодавству.
Відповідачем в ході проведення
перевірки також встановлено порушення
норм Закону України «Про податок на
додану вартість»в частині формування
податкового кредиту.
Так, відповідно до Акта перевірки в
результаті завищення податкового
кредиту позивачем на загальну суму 2 388
123, 06грн., останнім занижено суму ПДВ, що
підлягає сплаті до бюджету, всього на 2
354 815,08грн., та завищено суму бюджетного
відшкодування за жовтень 2009р. на суму 45
Підставою для висновку про завищення
податкового кредиту послужили ті ж
доводи, якими відповідач обґрунтовував
завищення позивачем витрат спільної
діяльності, здійснених за договором
Суд надав оцінку доводам відповідача
стосовно нікчемності договору оренди.
Суд дійшов до висновку, що факт надання
послуг за договором не спростовується
належними та допустимими доказами, а
кваліфікація договору оренди в якості
нікчемного правочину не ґрунтується на
нормах закону та не підтверджується
У матеріалах справи наявні податкові
накладні, які виписувались
орендодавцем за договором оренди,
правильність заповнення яких не
заперечується відповідачем.
Відповідно до пп. 7.4.1. п. 7.4 ст. 7 закону
України «Про податок на додану
вартість»податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
Відповідно до пп. 7.4.5. п. 7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість»не підлягають включенню до
складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг),
не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).
У матеріалах справи відсутні
документи, які б підтверджували, що
послуги з користування майном за
договором оренди не пов'язані з
господарською діяльністю платника
Змістом Акта перевірки
підтверджується, що орендовані об'єкти
використовувались учасниками договору
про спільну діяльність при здійсненні
ними господарської діяльності.
Наявні у матеріалах справи податкові
накладні підтверджують, що сплачені у
ціні орендної плати суми ПДВ, включені
до складу податкового кредиту з
дотриманням вимог Закону України «Про
податок на додану вартість».
З огляду на зазначене, суд приходить до
висновку про неправомірність
донарахування позивачу податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість та зменшення суми бюджетного
Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.
На думку суду, Прилуцькою об'єднаною
державною податковою інспекцією
Чернігівської областіне доведено
правомірність та обґрунтованість
прийняття податкових
повідомлень-рішень від 03.08.2010р.
встановлених частиною другою статті 19
Конституції України та частиною
третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а тому, виходячи з меж
заявлених позовних вимог, системного
аналізу положень законодавства
України та доказів, наявних у
матеріалах справи, позовні вимоги
Відкритого акціонерного товариства
«Укрнафта»підлягають задоволенню у
Відповідно до частини першої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа). У зв'язку з тим, що
позивачами не заявлено вимогу про
стягнення з бюджету судового збору, суд
не присуджує понесені ними судові
На підставі викладеного, керуючись
статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
Позов Відкритого акціонерного
товариства «Укрнафта»задовольнити
Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Прилуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Чернігівської
Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання заяви про
апеляційне оскарження, встановленого
Кодексом адміністративного
судочинства України, якщо таку заяву не
було подано. Якщо було подано заяву про
апеляційне оскарження, але апеляційна
скарга не була подана у встановлений
строк постанова набирає законної сили
після закінчення цього строку.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими ст. ст.
185-187 Кодексу адміністративного
судочинства України, шляхом подання
через суд першої інстанції апеляційної
скарги.

Повний текст постанови виготовлений
08.04.2011р.

Суддя
В.В. Амельохін