Справа № 820/3834/14
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2014-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
справа №820/3834/14
Харківський окружний
адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Сліденко А.В.,
секретаря судового засідання - Фоменко
позивача - Банул О.А.,
відповідача - не прибув,
розглянувши у відкритому
судовому засіданні в приміщенні
Харківського окружного
адміністративного суду
адміністративну справу за позовом
ДПІ у Зміївському районі Головного
управління Міндоходів у Харківській
області до Казенного підприємства
"Зміївський ремонтний
енергомеханічний завод" простягнення
коштів за податковим боргом, -
Суб'єкт владних повноважень, ДПІ у
Зміївському районі ГУ Міндоходів у
Харківській області, звернувся до
Харківського окружного
адміністративного суду з позовом, в
якому просив стягнути з відповідача,
Казенного підприємства «Зміївський
ремонтний енергомеханічний завод»,
кошти за податковим боргом у розмірі
В обґрунтування заявлених вимог
позивач зазначив, що платник податків у
добровільному порядку не виконав
податкового обов'язку, оскільки не
перерахував кошти на оплату узгоджених
податкових зобов'язань, самостійно
обчислених платником та узгоджених
зобов'язань, нарахованих контролюючим
органом. Вказане спричинило утворення
спірної суми заборгованості. Вжиті
контролюючим органом заходи, зокрема,
направлення податкової вимоги та
застосування податкової застави не
призвели до погашення податкового
боргу. Посилаючись на вказані вище
обставини, позивач просив суд ухвалити
рішення про задоволення позову.

Відповідач, КП «Зміївський РЕМЗ»,
з поданим позовом не погодився,
зазначивши, що на думку КП, відсутні
докази вжиття органом доходів і зборів
передбачених ПК України заходів
погашення податкового боргу, а відтак
заявлені вимоги не підлягають
задоволенню.

Суд, вивчивши доводи позову,
заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши зібрані по справі
докази в їх сукупності,
проаналізувавши зміст норм
матеріального і процесуального права,
які врегульовують спірні
правовідносини, виходить з наступних
підстав та мотивів.

За матеріалами справи судом
встановлено, що відповідач пройшов
передбачену чинним законодавством
процедуру державної реєстрації, набув
правового статусу суб'єкта
господарювання -юридичної особи, є
казенним підприємством, на обліку як
платник податків і зборів знаходиться
в ДПІ у Зміївському району ГУ
Міндоходів у Харківській області,
склав і подав до податкової інспекції
податкові декларації по платі за землю
та по податку на додану вартість, в яких
відобразив суми податку до сплати в
бюджет: 18.645,75 грн. та 5.409,00 грн.
відповідно.

Отже, як з'ясовано судом, заявлена
суб'єктом владних повноважень вимога
про стягнення коштів ґрунтується на
самостійно задекларованих податкових
зобов'язаннях відповідача: податковій
декларації з плати за землю січень 2014 р.
№ від 06.02.2014 р. та податковій
декларації з податку на додану
вартість за січень 2014 р. від 18.02.2014 р.

Суд відмічає, що відповідно до ч.1 ст.67
Конституції України кожен зобов'язаний
сплачувати податки і збори в порядку і
розмірах, встановлених законом.

У спірних правовідносинах порядок
сплати податків, зборів стосовно
спірної суми заборгованості
встановлений Податковим кодексом
України.

Так, п.57.1 ст.57 Податкового кодексу
України визначено, що платник податків
зобов'язаний самостійно сплатити суму
податкового зобов'язання, зазначену у
поданій ним податковій декларації,
протягом 10 календарних днів, що
настають за останнім днем відповідного
граничного строку, передбаченого цим
Кодексом для подання податкової
декларації, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Дослідивши добуті докази в їх
сукупності за правилами ст.86 КАС
України, суд доходить висновку, що у
спірних правовідносинах скінчився
перебіг визначених законом строків
виконання податкового обов'язку, але
фактичних даних, котрі б засвідчували
припинення податкового обов'язку
внаслідок самостійного і
добровільного перерахування платником
податків коштів до бюджету, а також з
інших підстав відповідно до положень
ст.ст.37, 38, 101, 102 Податкового кодексу
України матеріали справи не містять.

Суд вважає, що заявлена суб'єктом
владних повноважень до стягнення сума
заборгованості відповідає визначенню
податкового боргу згідно з п.14.1.175 ст.14
Податкового кодексу України.

Наявність спірної суми заборгованості
підтверджена приєднаною до справи
роздруківкою картки особового рахунку
платника податків, котра за правилами
ст.70 КАС України та Інструкції про
порядок ведення органами державної
податкової служби оперативного обліку
платежів до бюджету, контроль за
справлянням яких здійснюється
органами державної податкової служби
України (затверджено наказом ДПА
України від 18.07.2005р. №276, зареєстровано
в Міністерстві юстиції України 02.08.2005р.
за №843/11123; далі за текстом - Інструкція
№276) є належним та допустимим доказом
невиконаного податкового обов'язку з
боку відповідача.

Розглядаючи спір, суд бере до уваги, що
правовідносини з приводу примусового
виконання контролюючим органом
податкового обов'язку платників
податків - державних, казенних,
комунальних підприємств з 01.01.2011р.
унормовані приписами Податкового
кодексу України, насамперед ст..ст.59,
87-89, 95, 96.

З положень наведених норм закону
слідує, що законодавцем запроваджена
обов'язкова до додержання
послідовність реалізації суб'єктом
владних повноважень - податковою
інспекцією управлінської функції з
контролю за своєчасністю надходження
публічних платежів з податків і зборів,
а саме: 1) формування і направлення на
адресу платника податків - боржника
(вручення платнику податків)
податкової вимоги (не раніше першого
робочого дня після закінчення
граничного строку сплати суми
грошового зобов'язання), 2) призначення
податкового керуючого, 3) проведення
податковим керуючим опису майна в
податкову заставу, 4) реєстрація
податкової застави в державному
реєстрі обтяжень, 5) звернення до суду з
вимогою про стягнення коштів (як в
безготівковій, так і в готівковій
формах) за податковим боргом (не раніше
ніж через 60 календарних днів з дня
надіслання (вручення) платнику
податків - боржнику податкової вимоги),
6) звернення до суду з вимогою про
надання дозволу на погашення усієї
суми податкового боргу за рахунок
майна платника податків, що перебуває у
податковій заставі, 7) звернення до
органу місцевого самоврядування чи
органу виконавчої влади, до сфери
управління якого належить майно такого
платника податків, з приводу вжиття
заходів, спрямованих на виконання
податкового обов'язку, 8) подача позову
про звернення стягнення податкового
боргу на кошти державного органу чи
органу місцевого самоврядування, в
управлінні якого перебуває таке
державне (комунальне) підприємство або
його майно ( в разі неотримання
письмової відповіді від органу
місцевого самоврядування чи органу
виконавчої влади або в разі отримання
від органу місцевого самоврядування чи
органу виконавчої влади відмови в
погашення податкового боргу).

При цьому, в силу закону кожний
наступний етап реалізації
управлінської функції може бути
застосований контролюючим органом
виключно або в разі фактичного
виконання процедури за попереднім
етапом, або в разі відсутності у
платника податків - боржника власних
коштів чи майна, котрі можуть бути
визнані джерелом погашення податкових
зобов'язань та податкового боргу.

Окрім того, суд вважає за необхідне
відзначити, що положення ст..96
Податкового кодексу України
підлягають субсидіарному (тобто
додатковому) застосуванню до спірних
податкових правовідносин за участі
державних, казенних, комунальних
підприємств, а відтак можуть бути
поширені на спірні правовідносини лише
після моменту реалізації контролюючим
органом процедур стягнення згідно з
ст..95 Податкового кодексу України,
положення якої мають пріоритет у
застосуванні.

Разом з тим, суд також вважає за
потрібне зазначити, що добуття
контролюючим органом внаслідок
реалізації управлінської функції
фактичних даних, які достеменно
засвідчують факт відсутності у
платника податків - боржника власних
коштів чи майна, котрі можуть бути
визнані джерелом погашення податкових
зобов'язань та податкового боргу,
звільняє контролюючий орган від
обов'язку формального виконання
процедур стягнення згідно з ст. 95
Податкового кодексу України.

Вирішуючи справу, суд бере до уваги, що
до предмету доказування по
адміністративній справі про стягнення
заборгованості, котра утворилась
внаслідок невиконання публічного
обов'язку з проведення платежу на
користь Державного бюджету України,
місцевого бюджету чи певного суб'єкта
владних повноважень з огляду на
приписи ч.1 ст.138 КАС України входять
обставини: 1) реального існування
зобов'язаної особи як суб'єкта права, 2)
виникнення публічного обов'язку по
здійсненню платежу, 3) доведення до
відома зобов'язаної особи факту
виникнення публічного обов'язку по
здійсненню платежу, 4) виконання
публічного обов'язку в добровільному
порядку, 5) дотримання органом контролю
чи управління визначеної законом
процедури виконання публічного
обов'язку в примусовому порядку, 6)
існування заборгованості з виконання
публічного обов'язку, 7) заявлення
органом контролю чи управління вимоги
про стягнення в межах визначеного
законом строку.

Добутими судом доказами підтверджено,
що 14.08.2013 р. податковою інспекцією
складено податкову вимогу №18-11, котра
15.08.2013 р. була вручена під підпис
працівнику відповідача - бухгалтеру
ОСОБА_2

З приводу даної обставини суд відмічає,
що за приписами п.95.2 ст.95 Податкового
кодексу України контролюючий орган
набуває повноваження на звернення до
суду з вимогою про стягнення коштів за
податковим боргом після збігу строку в
60 календарних днів від дати
направлення чи вручення податкової
вимоги платнику податків - боржникові.

В силу положень п.59.1 ст.59 Податкового
кодексу України порядок
вручення/направлення податкової
вимоги є тотожнім порядку
вручення/направлення податкового
повідомлення - рішення.

Пунктом 58.3 ст.58 Податкового кодексу
України передбачено, що податкове
повідомлення-рішення вважається
надісланим (врученим) платнику
податків, якщо його передано посадовій
особі такого платника податків під
розписку або надіслано листом з
повідомленням про вручення.

Суд відмічає, що положення Податкового
кодексу України не містять визначення
посадової особи.

Разом з тим, суд враховує, що зміст
терміну «посадова особа» розкрито
законодавцем в приписах ст..2 Закону
України «Про державну службу», а зміст
суміжного терміну «службова особа»
розкрито законодавцем в приписах ст..18
Кримінального кодексу України.

З положень наведених норм права
витікає, що основними ознаками,
властивими виключно посадовій чи
службовій особі, є виконання
працівником за посадою або в силу
окремого доручення
організаційно-розпорядчих функцій,
адміністративно-господарських
функцій, консультативно-дорадчих
функцій.

Отже, за відсутності факту покладення
на працівника означених функцій, такий
працівник не може бути віднесений до
кола посадових чи службових осіб
платника податків.

Доказів виконання працівником
платника податків - бухгалтером ОСОБА_2
будь-якої з перелічених вище функцій за
окремим дорученням суб'єкт владних
повноважень не подав.

Водночас з цим в розумінні ст..8 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
викладені вище функції виконуються в
загальному порядку працівником за
посадою керівника суб'єкта
господарювання - платника податків або
за посадою головного бухгалтера
суб'єкта господарювання - платника
податків.

Судом встановлено, що у спірних
правовідносинах контролюючий орган
податкової вимоги на адресу платника
податків засобами поштового зв'язку не
надсилав, керівнику КП податковою
інспекцією податкова вимога не
вручалась, головний бухгалтер КП
податкової вимоги також не отримував.

Сам лише факт фізичного передання
податкової вимоги працівнику КП
відповідно до ст..ст.58, 59 Податкового
кодексу України не може бути
прирівняний до вручення податкової
вимоги посадовій особі платника
податків.

У зв'язку з викладеним, суд доходить
висновку, що у спірних правовідносинах
не розпочинався відлік, а відтак і не
збіг строк, визначений п.95.2 ст.95
Податкового кодексу України, а отже
вимога про стягнення коштів за
податковим боргом заявлена ДПІ
передчасно.

Наведене свідчить, що у спірних
правовідносинах контролюючим органом
не дотримана визначена законом
процедура примусового виконання
податкового обов'язку.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Оскільки судовим розглядом
встановлено факт порушення суб'єктом
владних повноважень процедури
реалізації управлінської функції, що
зумовило передчасність заявлення
вимоги про стягнення коштів, то позов
має бути залишений без задоволення.

Керуючись ст.ст.8 і 19 Конституції
України, ст.ст.7-11, 158-163, 186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

постановив:

Адміністративний позов
Дергачівської ОДПІ ГУ Міндоходів у
Харківській області до КП «Зміївський
ремонтний енергомеханічний завод» про
стягнення коштів за податковим боргом -
залишити без задоволення.

Роз'яснити, що постанова набирає
законної сили згідно з ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а саме: після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
встановленого цим Кодексом, якщо таку
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.
Якщо строк апеляційного оскарження
буде поновлено, то вважається, що
постанова чи ухвала суду не набрала
законної сили.

Роз'яснити, що постанова може бути
оскаржена в апеляційному порядку до
Харківського апеляційного
адміністративного суду згідно з ст. 186
Кодексу адміністративного судочинства
України, а саме: шляхом подачі через
Харківський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня її
проголошення (у разі застосування
судом ч.3 ст.160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні - з дня отримання копії
постанови, у разі повідомлення суб'єкта
владних повноважень у випадках та
порядку, передбачених ч.4 ст.167 цього
Кодексу, про можливість отримання
копії постанови суду безпосередньо в
суді, то десятиденний строк на
апеляційне оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду) апеляційної скарги з одночасним
надсиланням копії апеляційної скарги
до суду апеляційної інстанції.

Постанова у повному обсязі
складена 25.04.2014 р.

Суддя
А.В. Сліденко