Справа № 2а/0570/9424/2012
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2014-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/68756/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого суддіГоловчук С.В.
(суддя-доповідач),суддівЛіпського Д.В.,
Черпака Ю.К.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
Київському районі м. Донецька

на постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 13 вересня
2012 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 16 жовтня 2012 року

у справі за позовом фізичної особи -
підприємця ОСОБА_4 до Управління
Пенсійного фонду України (далі - УПФУ) в
Київському районі м. Донецька про
визнання недійсним та скасування
рішення,

в с т а н о в и л а :

У липні 2012 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовом про визнання
протиправним та скасування рішення
УПФУ в Київському районі м. Донецька
від 19 червня 2012 року № 120/02 про
застосування фінансових санкцій в
розмірі 25850,76 грн. В обґрунтування
позовних вимог зазначала, що
оскаржуване рішення не відповідає
нормам чинного законодавства, оскільки
його прийнято на підставі частини 9
статті 106 Закону України від 09 липня 2003
року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» (далі -
Закон № 1058-IV), яка втратила чинність з 01
січня 2011 року на підставі Закону
України від 08 липня 2010 року № 2464-VI «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування».

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 13 вересня
2012 року, яку залишено без змін ухвалою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 16 жовтня 2012
року, позов задоволено. Скасовано
рішення УПФУ в Київському районі м.
Донецька від 19 червня 2012 року № 120/02.

У касаційній скарзі УПФУ в Київському
районі м. Донецька порушує питання про
скасування рішень судів першої та
апеляційної інстанцій та ухвалення
нового судового рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог. Зазначає,
що судами порушено норми матеріального
та процесуального права.

В запереченнях на скаргу, позивач
просить залишити її без задоволення, а
судові рішення - без змін.

Перевіривши доводи касаційної скарги,
матеріали справи, правильність
застосування норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
вважає, що касаційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_4
зареєстрована як фізична
особа-підприємець і відповідно до
пункту 1 частини 1 статті 14 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» є
страхувальником та зареєстрована як
платник страхових внесків в УПФУ в
Київському районі м. Донецька.

Рішенням УПФУ в Київському районі м.
Донецька від 19 червня 2012 року № 120/02 до
позивача за несвоєчасну сплату
страхових виплат застосовані штрафні
санкції за донарахування сум своєчасно
не обчислених та не сплачених
страхових внесків за періоди:
січень-грудень 2004 року, квітень-грудень
2005 року, січень-грудень 2006 року,
січень-грудень 2007 року, січень, жовтень
2008 року.

Згідно із частиною 2 статті 17 Закону №
1058-IV страхувальник зобов'язаний
нараховувати, обчислювати і сплачувати
в установлені строки та в повному
обсязі страхові внески. Частиною 6
статті 19 цього Закону встановлено, що
страхові внески нараховуються на суми,
зазначені в частинах 1 та 2 цієї статті,
незалежно від джерел їх фінансування,
форми, порядку, місця виплати та
використання, а також незалежно від
того, чи були зазначені суми фактично
виплачені після їх нарахування до
сплати.

Стаття 20 вказаного Закону визначає
порядок обчислення та сплати страхових
внесків. В абзаці 1 частини 6 цієї статті
зазначено, що страхувальники
зобов'язані сплачувати страхові
внески, нараховані за відповідний
базовий звітний період, не пізніше ніж
через 20 календарних днів із дня
закінчення цього періоду.

Частинами 1, 2, 5, 9 статті 106 Закону № 1058-IV
(в редакції до 01 січня 2011 року)
передбачалось, що у разі виявлення
своєчасно несплачених сум страхових
внесків страхувальники зобов'язані
самостійно обчислити ці внески і
сплатити їх з нарахуванням пені в
порядку і розмірах, визначених цією
статтею.

Суми страхових внесків своєчасно не
нараховані та/або не сплачені
страхувальниками у строки, визначені
статтею 20 цього Закону, в тому числі
обчислені територіальними органами
Пенсійного фонду у випадках,
передбачених частиною 3 статті 20 цього
Закону, вважаються простроченою
заборгованістю із сплати страхових
внесків (далі - недоїмка) і стягуються з
нарахуванням пені та застосуванням
фінансових санкцій.

За рахунок сум, що надходять від
страхувальника або від державної
виконавчої служби в рахунок сплати
недоїмки, погашаються суми недоїмки,
пені та фінансових санкцій у порядку
календарної черговості їх виникнення.
У разі, коли страхувальник має
несплачену недоїмку, пеню та фінансові
санкції і здійснює сплату поточних сум
страхових внесків, ці суми
зараховуються в рахунок сплати
недоїмки, пені та фінансових санкцій.

Виконавчі органи Пенсійного фонду
застосовують до страхувальників такі
фінансові санкції: за несплату
(неперерахування) або несвоєчасну
сплату (несвоєчасне перерахування)
страхувальниками страхових внесків, у
тому числі донарахованих
страхувальниками або територіальними
органами Пенсійного фонду,
накладається штраф у розмірі 10
відсотків своєчасно не сплачених сум.

Одночасно на суми своєчасно не
сплачених (не перерахованих) страхових
внесків і фінансових санкцій
нараховується пеня в розмірі 0,1
відсотка зазначених сум коштів,
розрахована за кожний день
прострочення платежу.

01 січня 2011 року набрав чинності Закон
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування».

Пунктом 10 Прикінцевих та перехідних
положень цього Закону визнано такими,
що втратили чинність частини 1-9 статті
106 Закону № 1058-IV.

Абзацом 5 пункту 7 Прикінцевих та
перехідних положень Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» встановлено, що стягнення
заборгованості із сплати страхових
внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 01 січня 2011 року, в
тому числі страхових внесків, строк
сплати яких на 01 січня 2011 року не
настав, здійснюється фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно до
законодавства, що діяло на момент
виникнення такої заборгованості або
застосування штрафних санкцій.
Погашення заборгованості з
використанням коштів, що надходять у
рахунок сплати єдиного внеску,
забороняється.

Разом з тим, абзацами 2 та 3 частини 15
статті 106 Закону № 1058 передбачено, що
фінансові санкції (штраф, пеня) та
адміністративні стягнення, а також
примусові стягнення органами
виконавчої служби за несплату внесків
на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування фізичними
особами - суб'єктами підприємницької
діяльності, які обрали особливий
спосіб оподаткування, не
застосовуються. Нараховані органами
Пенсійного фонду України суми
фінансових санкцій, зазначених в
абзаці другому цієї частини, та не
сплачені фізичними особами - суб'єктами
підприємницької діяльності, які обрали
особливий спосіб оподаткування,
підлягають списанню.

Судами встановлено, що позивач є
суб'єктом підприємницької діяльності,
який обрав особливий спосіб
оподаткування, а саме є платником
єдиного податку, що підтверджується
матеріалами справи.

Отже, підстав для застосування
фінансових санкцій до позивача не було.

Відповідно до положень статті 244-2 КАС
України рішення Верховного Суду
України, прийняте за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначені норми права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Зазначена правова позиція у подібних
правовідносинах висловлена Верховним
Судом України, зокрема, у постановах
від 03 грудня та 10 грудня 2013 року
(№№21-71а13 та 21-318а13 відповідно).

Враховуючи наведене, суди дійшли
правильного висновку про задоволення
позовних вимог.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судами норм
матеріального чи процесуального права,
що призвело або могло призвести до
неправильного вирішення спору, тому
підстав для скасування ухвалених
судових рішень колегія суддів не
вбачає.

Відповідно до частини першої статті 224
КАС України, якщо суд не допустив
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
оскаржуваного судового рішення, то суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Київському
районі м. Донецька
залишити без задоволення, а постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 13 вересня
2012 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 16 жовтня 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя С.В.
Головчук Судді Д.В.
Ліпський Ю.К.
Черпак