Справа № 2а/0270/4906/11
Суддя: Голубєва Г.К.
Дата ухвалення: 2014-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2014 року
м. Київ К/9991/15568/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача
Голубєвої Г.К.

Суддів
Карася О.В.

Рибченка А.О.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Іллінецької міжрайонної державної
податкової інспекції у Вінницькій
області на ухвалу Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 07.02.2012 року та постанову
Вінницького окружного
адміністративного суду від 16.11.2011 року
по справі № 2а/0270/4906/11 за позовом
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю «Дружба»
до Іллінецької міжрайонної державної
податкової інспекції у Вінницькій
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2011 року Сільськогосподарське
товариство з обмеженою
відповідальністю «Дружба» звернулося
до суду з позовом до Іллінецької
міжрайонної державної податкової
інспекції Вінницької області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
№ від 19.10.2011 року, яким збільшено
грошове зобов'язання з податку на
додану вартість у розмірі 320296,25 грн., в
тому числі за основним платежем - 142185
грн. та за штрафними (фінансовими)
санкціями - 178111,25 грн.

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 16.11.2011 року,
залишеною без змін ухвалою Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 07.02.2012 року у даній справі позов
задоволено з огляду на правомірність
заявлених вимог.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, відповідач подав
касаційну скаргу, в якій просить їх
скасувати та прийняти нове рішення,
яким повністю відмовити позивачу в
задоволенні позовних вимог, оскільки
вважає, що постанову та ухвалу було
прийнято з порушенням норм
матеріального права та без належного
врахування всіх обставин справи.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що посадовими особами
податкового органу проведена
позапланова виїзна перевірка СТОВ
«Дружба» з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.07.2008 року по
30.06.2011 року.

Даною перевіркою встановлено
порушення позивачем пп.3.1.3 п.3.1 ст.3, п.4.1
ст.4, пп.7.2.8 п.7.2., пп.7.3.1 п.7.3, пп.7.4.1 п.7.4 ст.7,
п.8-1.6 ст.8-1, пп.11.21, п.п.11.29 ст.11 Закону
України від 03.04.1997 року № 168/97-ВР «Про
податок на додану вартість» (далі -
Закон № 168/97-ВР), ст.ст.187, 188, 198, 199, 209
Податкового кодексу України, ст.ст.18, 20
Закону України «Про оренду землі»,
ст.ст.125, 126 Земельного кодексу України,
внаслідок чого занижено суму
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість у періоді, що
перевірявся в розмірі 178347,00 гривень.

На підставі висновків перевірки
Іллінецькою МДПІ прийнято спірне
податкове повідомлення-рішення.

Задовольняючи позов, суди виходили з
наступних мотивів, з чим погоджується
суд касаційної інстанції.

Згідно з пунктом 8.1 статті 8-1 Закону №
168/97-ВР резидент, який провадить
підприємницьку діяльність у сфері
сільського і лісового господарства та
рибальства та відповідає критеріям,
встановленим у пункті 8-1.6 цієї статті,
може обрати спеціальний режим
оподаткування.

В свою чергу, пунктом 8-1.6 статті 8-1
Закону № 168/97-ВР встановлено, що
сільськогосподарським вважається
підприємство, основною діяльністю
якого є поставка вироблених (наданих)
ним сільськогосподарських товарів
(послуг) на власних або орендованих
виробничих потужностях, а також на
давальницьких умовах, в якій питома
вага вартості сільськогосподарських
товарів (послуг) становить не менше 75
відсотків вартості всіх товарів
(послуг), поставлених протягом
попередніх дванадцяти послідовних
звітних податкових періодів сукупно.

Пунктом 8-1.7 статті 8-1 Закону № 168/97-ВР
передбачено, що
сільськогосподарськими вважаються
товари, зазначені у групах 1-24 УКТ ЗЕД
згідно із Законом України «Про Митний
тариф України», якщо такі товари
вирощуються, відгодовуються,
виловлюються або збираються
(заготовляються) безпосередньо
платником податку - суб'єктом
спеціального режиму оподаткування
(крім придбання таких товарів у інших
осіб) а також продукти обробки
(переробки) таких товарів, які
поставляються зазначеним платником
податку - їх виробником.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про фіксований сільськогосподарський
податок» фіксований
сільськогосподарський податок - це
податок, який не змінюється протягом
визначеного цим Законом терміну і
справляється з одиниці земельної
площі. Фіксований
сільськогосподарський податок
сплачується в рахунок податків і
зборів (обов'язкових платежів),
визначених в цій статті, зокрема, в
рахунок податку на прибуток
підприємств. Частинами першою і
третьою статті 2 Закону України «Про
фіксований сільськогосподарський
податок» встановлено, що платниками
фіксованого сільськогосподарського
податку є сільськогосподарські
підприємства різних
організаційно-правових форм,
передбачених законами України,
селянські та інші господарства, які
займаються виробництвом
(вирощуванням), переробкою та збутом
сільськогосподарської продукції, в
яких сума, одержана від реалізації
сільськогосподарської продукції
власного виробництва та продуктів її
переробки за попередній звітний
(податковий) рік перевищує 75 відсотків
загальної суми валового доходу
підприємства.

З матеріалів справи вбачається, що СТОВ
«Дружба» для виробництва
сільгосппродукції використовувало
земельні ділянки на підставі договорів
оренди землі.

Колегія суддів погоджується з тим, що
використання позивачем при
виробництві власної продукції
земельних ділянок, договори по яких не
пройшли державну реєстрацію, не є
підставою вважати вироблену
сільськогосподарську продукцію
продукцією не власного виробництва.
Водночас, судами правомірно враховано
той факт, що причини, через які окремі
договори оренди землі не були
зареєстровані, не залежали від
позивача.

Натомість, факт передачі орендодавцем
орендареві земельної ділянки в кожному
конкретному випадку підтверджується
актом-прийому передачі, що в свою чергу
підтверджує те, що об'єкт оренди
перейшов у користування орендаря. Факт
проведення розрахунків по орендній
платі підтверджується довідками,
виданими СТОВ «Дружба».

Відповідачем не враховано, що
сільгосппродукція вирощується,
збирається, зберігається і продається
(поставляється) працівниками (трудовим
колективом) СТОВ «Дружба», з
використанням інших власних та
орендованих виробничих потужностей -
власної та орендованої
сільськогосподарської техніки та усіх
інших витратних матеріалів. Товариство
здійснює увесь цикл виробництва
сільськогосподарської продукції із
застосуванням власних та орендованих
виробничих потужностей, а тому є
сільськогосподарським
товаровиробником. Будь-яких доказів
того, що СТОВ «Дружба» виготовляє
продукцію не свого виробництва
податковим органом не доведено, як і не
зазначено тих осіб, хто, на його думку, є
власником такої продукції.

Суди дійшли вірного висновку про те, що
право бути платником фіксованого
сільськогосподарського податку
визначається лише через 75% одержаної
від реалізації сільськогосподарської
продукції власного виробництва за
попередній звітний (податковий) рік
суми, а не з кількості землі (площі
землі), яка, в свою чергу, впливає лише
на розмір податку. Крім того, вагомим є
той факт, що позивач сплачує оренду
платну щодо усіх земельних ділянок, що
підтверджується довідкою №473 від 19.10.2011
року, незалежно від того, зареєстровані
договори оренди землі, чи ні.

Відповідно до частини 2 статті 71 КАС
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

За таких обставин та з урахуванням
вимог ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 71 КАС України, суди
дійшли обґрунтованого висновку щодо
наявності підстав для задоволення
позову.

Відповідно до п. 3 ст. 2201 КАС
України суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Отже, колегія суддів вважає, що в
межах касаційної скарги порушень
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено.
Правова оцінка обставин у справі дана
вірно, а тому касаційну скаргу слід
відхилити, а оскаржувані судові
рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Іллінецької
міжрайонної державної податкової
інспекції у Вінницькій області
відхилити.

Ухвалу Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 07.02.2012 року
та постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 16.11.2011 року
по справі №2а/0270/4906/11 залишити без змін.

Справу повернути до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили та
може бути переглянута Верховним Судом
України в порядку передбаченому ст. ст.
235 - 239, ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий підписГолубєва Г.К.Судді
підписКарась О.В. підписРибченко А.О.