Справа № 820/5290/14
Суддя: Бездітко Д.В.
Дата ухвалення: 2014-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

23 квітня 2014 р.
№ 820/5290/14

Харківський окружний адміністративний
суд у складі:

Головуючого - Судді Бездітка Д.В.,

при секретарі судового засідання -
Ділбарян А.О.,

за участю: представника позивача -
Єрісової Н.М.,

представника відповідача - Шляхти В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Харківського
окружного адміністративного суду
адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "СИЛОВІ ЕНЕРГЕТИЧНІ
МАШИНИ - ЕМЗ"

до Державної податкової інспекції у
Московському районі м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області,

третя особа Державне підприємство
"Харківський електромеханічний завод"

про визнання недійсним та скасування
податкового повідомлення-рішення ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Товариство з обмеженою
відповідальністю "СИЛОВІ ЕНЕРГЕТИЧНІ
МАШИНИ - ЕМЗ", звернувся до Харківського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до
відповідача, Державної податкової
інспекції у Московському районі м.
Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області,
третя особа Державне підприємство
"Харківський електромеханічний завод",
в якому просить суд визнати недійсним
та скасувати податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Московському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області за
№ від 22.11.2013 року.

Свій позов позивач обґрунтував тим, що
при проведенні перевірки податковим
органом та при оформленні її
результатів мало місце не дотримання
вимог податкового законодавства,
висновки акту перевірки є
неправомірними, а оскаржуване
податкове повідомлення-рішення
прийняте з порушенням норм діючого
законодавства України, що є підставою
для його скасування.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав позовні вимоги в
повному обсязі з підстав зазначених у
позовній заяві.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнав та
просив в їх задоволенні відмовити
через безпідставність. Згідно наданих
до суду письмових заперечень пояснив,
що оскаржуване в даній справі
податкове повідомлення - рішення
№ від 22.11.2013 року є цілком
законним та обґрунтованим, винесеним
відповідно до чинного законодавства, а
позовні вимоги позивача є
безпідставними та необґрунтованими.

Представник третьої особи у судове
засідання не прибув, про дату, час та
місце розгляду справи повідомлений
своєчасно та належним чином, що
підтверджується матеріалами справи.

Розглянувши матеріали справи, вивчивши
доводи позову, заслухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
зібрані по справі докази в їх
сукупності, проаналізувавши зміст норм
матеріального і процесуального права,
які врегульовують спірні
правовідносини, суд вважає, що позов
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що Державною
податковою інспекцією у Московському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області
згідно наказу від 29.10.2013 р. № 411 та
згідно з п.п.78.1.1 п.78.1 ст. 78, ст. 79
Податкового кодексу України проведена
документальна позапланова невиїзна
перевірка Товариства з обмеженою
відповідальністю "СИЛОВІ ЕНЕРГЕТИЧНІ
МАШИНИ - ЕМЗ" з питання правильності
визначення податкових зобов'язань по
земельному податку за 2011-2013 роки, за
результатами якої складено акт від
01.11.2013 р. №747/20-34-15-03-18.

Висновками зазначеного акту перевірки
встановлено порушення п.287.6 ст.287
Податкового кодексу України
податкового зобов'язання по земельному
податку.

На підставі висновків акту перевірки
від 01.11.2013 р. №747/20-34-15-03-18 Державною
податковою інспекцією у Московському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області
винесено податкове повідомлення -
рішення № від 22.11.2013 року, яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з земельного податку з
юридичних осіб на загальну суму 3927311,83
грн.

В акті перевірки відображено, що між
Державним підприємством „Харківський
електромеханічний завод" та ТОВ
„Силові енергетичні машини ЕМЗ" був
укладений договір від 15.08.2012 року №21-3
про відшкодування витрат податку на
землю.

У відповідності з умовами договору
Державне підприємство „Харківський
електромеханічний завод" здійснює
нарахування податку на землю за
земельну ділянку, на якій розташовані
будівлі та споруди, передані на
виконання мирової угоди від 25.08.2010 року
та затвердженою ухвалою
Господарського суду Харківської
області №Б-50/137-07 від 18.11.2010 року.

Земельна ділянка розташована за
адресою: м. Харків, пр. Московський, 199
під об'єктами нерухомості.

Сума податку на землю до відшкодування
розраховується Державним
підприємством "Харківський
електромеханічний завод" виходячи з
площі ділянки, яка з урахуванням
прилеглої до об'єкту нерухомості
території в узгоджених сторонами межах
складає 79600,3 м2.

Відповідно акту перевірки вказані
висновки ґрунтуються лише на листі
державної інспекції сільського
господарства в Харківській області від
30.05.2013р. №04.02-26/4880.

Суд зазначає, що контролюючим органом
на вимогу суду не надано вказаний лист,
а в судовому засіданні представник
відповідача не надав пояснення на
запитання суду яким чином розрахована
площа земельної ділянки і на підставі
яких документів, що є порушенням
положень Розділу 2 Глави 6 «Докази» КАС
України. В акті перевірки міститься
посилання лише на площу будівель, які
знаходяться у власності позивача.

Позивач у судовому засіданні пояснив,
що товариством ведуться роботи щодо
оформлення земельної ділянки у
відповідності до приписів ЗУ «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень», ЗК
України, ЦК України та, у зв'язку з цим
між Позивачем - ТОВ «СЕМ-ЕМЗ» (в зв'язку
з набуттям права власності на нерухомі
об'єкти) та третьою особою - ДП «ХЕМЗ»
був укладений договір №21-3 від 15.08.2012
року про відшкодування витрат податку
на землю. Укладення цього договору
передбачає, що ДП «ХЕМЗ», в
користуванні якого находяться
земельна ділянка, сплачує земельний
податок до бюджету, а позивач,
відповідно, компенсує ДП «ХЕМЗ»
витрати пов'язані із сплатою податку на
землю, до моменту фактичного
оформлення земельної ділянки у
відповідності до приписів ЗУ "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень".

Згідно ст. 269 та ст. 270 Податкового
Кодексу України платниками податку на
землю є власники земельних ділянок,
земельних часток (паїв) та
землекористувачі, а об'єктом
оподаткування - земельні ділянки, які
перебувають у власності або
користуванні, пп.14.1.73 п.14.1. ст. 14
Податкового Кодексу України дає
визначення, що землекористувачами в
Україні є юридичні та фізичні особи
(резиденти і нерезиденти), яким
відповідно до закону надані у
користування земельні ділянки
державної та комунальної власності, у
тому числі на умовах оренди. В судовому
засіданні було встановлено, що ТОВ
«СЕМ-ЕМЗ» не відноситься до жодної із
наведених категорій - ані власником,
ані землекористувачем на даний час (та
на час винесення оскаржуваного Акту) не
являється.

Спеціальне законодавство, яке регулює
земельні правовідносини в Україні є
Земельний кодекс України, яким чітко
регламентовані підстави набуття права
на землю із земель державної та
комунальної власності.

Так ст. 116 Земельного кодексу України,
встановлює, що громадяни та юридичні
особи набувають права власності та
права користування земельними
ділянками із земель державної або
комунальної власності за рішенням
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування в межах їх
повноважень, визначених Земельним
Кодексом, або за результатами аукціону.
Набуття права на землю громадянами та
юридичними особами здійснюється
шляхом передачі земельних ділянок у
власність або надання їх у
користування. Товариство, як власник
нежитлових приміщень, може бути
платником податку на землю тільки у
випадку, якщо право
володіння/користування на земельну
ділянку, засвідчене державним актом та
присвоєно кадастровий номер.

Разом з тим, п.п. 14.1.147 та 14.1.72 ст. 136
Податкового кодексу України
встановлено, що плата за землю включає
в себе дві категорії платежів:
земельний податок (його сплачують
власники земельних ділянок та
земельних часток (паїв), а також
постійні землекористувачі та орендна
плата за земельні ділянки державної і
комунальної власності, яку сплачує
орендар на користь орендодавця за
користування земельною ділянкою.

Стаття 120 Земельного Кодексу України
визнає істотною умовою договору, який
передбачає набуття права власності на
жилий будинок, будівлю або споруду, є
кадастровий номер земельної ділянки,
право на яку переходить у зв'язку з
набуттям права власності на нерухомі
об'єкти. Пункт 286.1 ст. 286 Податкового
Кодексу України встановлює, що
підставою для нарахування податку на
землю є дані державного земельного
кадастру.

Під час судового розгляду справи
встановлено, що позивач не занесений до
земельного кадастру як власник або
землекористувач земельної ділянки. А
відтак - відсутні підстави для
нарахування земельного податку саме по
відношенню до ТОВ «СЕМ-ЕМЗ».

Документи, наданні позивачем до суду,
підтверджують, що договір №21-3 від
15.08.2012 року про відшкодування витрат
податку на землю, укладений між
Позивачем та Третьою особою - ДП «ХЕМЗ»
відповідає вимогам законодавства, що
ставляться до такого виду договорів та
не суперечить приписам Цивільного
Кодексу України. Також у судовому
засіданні встановлено, що ТОВ
«СЕМ-ЕМЗ», протягом дії даного договору
перераховував на користь ДП «ХЕМЗ»
грошові кошти в зарахування
відшкодування сум податку на землю, що
підтверджується, залученими до
матеріалів справи, актами про
зарахування однорідних зустрічних
вимог за період часу з 20.11.2012 року по
31.12.2013 року та платіжними дорученнями
№№ 2262, 2515, 2688,2820, 2821, 3070, 3252, 3382, 3459, та які
(відповідно до умов договору №21-3 від
15.08.2012 року) повинні були бути
перераховані третьою особою - ДП «ХЕМЗ»
- землекористувачем, до державного
бюджету України.

Відповідно до підпункту 14.1.147 пункту 14.1
статті 14 ПК України плата за землю -
загальнодержавний податок, який
справляється у формі земельного
податку та орендної плати за земельні
ділянки державної і комунальної
власності.

Земельний податок - обов'язковий
платіж, що справляється з власників
земельних ділянок та земельних часток
(паїв), а також постійних
землекористувачів (далі - податок для
цілей розділу XIII цього Кодексу)
(підпункт 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 ПК
України).

Справляння плати за землю здійснюється
відповідно до положень ПК України з
урахуванням критеріїв, які визначені у
розділі XIII "Плата за землю".

Відповідно до статті 269 ПК України
платниками податку є власники
земельних ділянок, земельних часток
(паїв) та землекористувачі.

Об'єктами оподаткування є земельні
ділянки, які перебувають у власності
або користуванні, а також земельні
частки (паї), які перебувають у
власності (стаття 270 ПК України).

Порядок обчислення плати за землю
визначено статтею 286 ПК України.

Так, відповідно до пункту 286.1 статті 286
ПК України підставою для нарахування
земельного податку є дані державного
земельного кадастру.

Платники плати за землю (крім фізичних
осіб) самостійно обчислюють суму
податку щороку станом на 1 січня і до 1
лютого поточного року подають
відповідному органу державної
податкової служби за
місцезнаходженням земельної ділянки
податкову декларацію на поточний рік
за формою, встановленою у порядку,
передбаченому статтею 46 ПК України, з
розбивкою річної суми рівними частками
за місяцями (пункт 286.2 статті 286 ПК
України).

Отже, власники земельних ділянок та
землекористувачі обчислюють суму
плати за землю з урахуванням даних
державного земельного кадастру, який
відповідно до підпункту 14.1.42пункту 14.1
статті 14 ПК України містить сукупність
відомостей і документів про місце
розташування та правовий режим
земельних ділянок, їх оцінку,
класифікацію земель, кількісну та
якісну характеристики, розподіл серед
власників землі та землекористувачів,
підготовлених відповідно до закону.

Водночас, статтями 286 та 287 ПК України
визначені окремі особливості
обчислення та сплати плати за землю.

Так, відповідно до абзацу другого
пункту 286.5 статті 286 ПК України у разі
переходу права власності на земельну
ділянку від одного власника до іншого
протягом календарного року податок
сплачується попереднім власником за
період з 1 січня цього року до початку
того місяця, в якому він втратив право
власності на зазначену земельну
ділянку, а новим власником - починаючи з
місяця, в якому у нового власника
виникло право власності.

Крім цього, при переході права
власності на будівлю, споруду (їх
частину) податок за земельні ділянки,
на яких розташовані такі будівлі,
споруди (їх частини), з урахуванням
прибудинкової території сплачується
на загальних підставах з дати
державної реєстрації права власності
на нерухоме майно (пункт 287.6 статті 287 ПК
України).

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1
статті 16 ПК України платник податків
зобов'язаний сплачувати податки та
збори в строки та у розмірах,
встановлених цим Кодексом та законами
з питань митної справи.

Щодо бази оподаткування земельним
податком суд зазначає, що приписами
пункту 271.1 статті 271 Податкового
кодексу України передбачено два
механізми розрахунку земельного
податку, виходячи з того, що
приймається за базу оподаткування: -
нормативна грошова оцінка земельних
ділянок з урахуванням коефіцієнта
індексації, визначеного відповідно до
порядку, встановленого цим розділом ;
або - площа земельних ділянок,
нормативну грошову оцінку яких не
проведено .

Таким чином, вибір порядку розрахунку
земельного податку залежить від того,
чи проведено нормативну грошову оцінку
земельної ділянки.

Згідно з пунктами 34, 35 частини 1 статті 26
Закону України «Про місцеве
самоврядування» до виключної
компетенції міської ради належить
вирішення на пленарних засіданнях
питань регулювання земельних відносин;
затвердження відповідно до закону
ставок земельного податку, розмірів
плати за користування природними
ресурсами, що є у власності відповідних
територіальних громад.

Судом встановлено, що рішенням сесії
Харківської міської ради від 25.12.07 №
335/07 затверджено Технічну документацію
з нормативної грошової оцінки земель м.
Харкова станом на 01.01.07, у тому числі,
базову вартість одного квадратного
метра земель міста Харкова у сумі 253,30
грн., яка отримана на підставі витрат на
освоєння і облаштування території
міста станом на 01.01.07 та підлягає в
подальшому індексації в порядку,
встановленому законодавством України.
Вказаним рішенням також встановлено,
що плата за землю на підставі даних
Технічної документації з нормативної
грошової оцінки земель міста Харкова
станом на 01.01.07 вводиться в дію з 01
березня 2008 року.

Таким чином, вказана нормативна
грошова оцінка земель м. Харкова з 01
березня 2008 року є основою для
визначення розміру земельного податку,
як різновиду плати за землю.

Вищезазначена позиція суду відповідає
позиції Верховного суду України,
викладеній у його постанові від 03.12.2013
по справі № 5009/3430/12 за позовом
Запорізького міжрайонного
екологічного прокурора в інтересах
держави в особі Запорізької міської
ради до Публічного акціонерного
товариства «Запорізький абразивний
комбінат» про стягнення боргу.

Згідно ч. 2 ст.161 КАС України при виборі
правової норми, що підлягає
застосуванню до спірних правовідносин,
суд зобов'язаний враховувати висновки
Верховного Суду України, викладені у
рішеннях, прийнятих за результатами
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої статті 237 цього
Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст.244-2 КАС України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України.

Згідно норми статті 194 Земельного
кодексу України для забезпечення
необхідною інформацією органів
державної влади та органів місцевого
самоврядування, заінтересованих
підприємств, установ і організацій, а
також громадян з метою регулювання
земельних відносин, раціонального
використання та охорони земель,
визначення розміру плати за землю і
цінності земель у складі природних
ресурсів, контролю за використанням і
охороною земель, економічного та
екологічного обґрунтування
бізнес-планів та проектів землеустрою
призначений державний земельний
кадастр.

Статтею 204 Земельного кодексу України
визначено, що державний земельний
кадастр ведеться уповноваженим
органом виконавчої влади з питань
земельних ресурсів.

Управління у сфері оцінки земель та
земельних ділянок здійснює
центральний орган виконавчої влади з
питань земельних ресурсів (абзац
другий статті 289 ПК України).

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про
оцінку земель» технічна документація,
зокрема з нормативної грошової оцінки
земельних ділянок у межах населених
пунктів затверджується відповідною
сільською, селищною, міською радою.
Витяг з технічної документації про
нормативну грошову оцінку окремої
земельної ділянки видається
відповідним органом виконавчої влади з
питань земельних ресурсів.

Указом Президента України за N 445/2011 08
квітня 2011 року затверджено Положення
про Державне агентство земельних
ресурсів України, відповідно до якого
витяги з технічної документації про
нормативну грошову оцінку земельних
ділянок видає Держземагентство
України, яке здійснює свої
повноваження безпосередньо і через
утворені в установленому порядку
територіальні органи в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі, районах, містах, а також
через міськрайонні, міжміські,
міжрайонні територіальні органи.

Судом встановлено, що на момент
проведення перевірки п.186.1 ст. 186
Податкового кодексу було доповнено
абз. 2 наступного змісту: центральні
органи виконавчої влади, що реалізують
державну політику у сфері земельних
відносин та у сфері державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно, щомісяця, але не пізніше 10 числа
наступного місяця, а також за запитом
відповідного контролюючого органу за
місцезнаходженням земельної ділянки
подають інформацію, необхідну для
обчислення і справляння плати за землю,
у порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 21 грудня 2011 р. N 1386 затверджено
Порядок подання органам державної
податкової служби інформації про
платників податків, об'єкти
оподаткування та об'єкти, пов'язані з
оподаткуванням, для забезпечення
ведення їх обліку, а також обчислення
та справляння податків і зборів, який
визначає механізм подання відповідно
до Податкового кодексу України та
Закону України "Про інформацію"
суб'єктами інформаційних відносин
органам державної податкової служби
інформації про платників податків,
об'єкти оподаткування та об'єкти,
пов'язані з оподаткуванням, для
забезпечення ведення їх обліку, а також
обчислення та справляння податків і
зборів.

На підставі викладеного, суд приходить
до висновку, що за умови затвердженої
нормативної грошової оцінки земель у м.
Харкові, яка діяла у спірному періоді,
відповідач не мав правових підстав для
визначення податкових зобов'язань
позивачу з податку на землю, оскільки,
згідно пункту 287.6 статті 287 ПК України
при переході права власності на
будівлю, споруду (їх частину) податок за
земельні ділянки, на яких розташовані
такі будівлі, споруди (їх частини), з
урахуванням прибудинкової території
сплачується на загальних підставах з
дати державної реєстрації права
власності на нерухоме майно.

Крім того, відповідно до наданої
позивачем документації, нарахування
земельного податку за спірний період
на земельну ділянку, на якій
розташований об'єкт позивача,
здійснювався ДП "ХЕМЗ". Отже, суд дійшов
висновку, що відповідачем невірно
розраховано податкові зобов'язання
позивача з податку за землю.

Згідно з положеннями ст. 2 КАС України
адміністративний суд може надати
правову оцінку виключно рішенням, діям
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень.

З огляду на зазначене, суд не має
повноважень на проведення
самостійного розрахунку суми
податкових зобов'язань позивачу із
застосуванням іншого порядку та
виходячи з належної її площі, що буде
фактичним перебиранням на себе функцій
податкового органу.

З огляду на положення ст.71 КАС України
та беручи до уваги приписи п. 4.1 ст.4
Податкового кодексу України, котрими
встановлена презумпція правомірності
рішень платника податків, суд доходить
висновку, що поданих суб'єктом владних
повноважень доказів є явно недостатньо
для висновку про правомірність спірних
податкових повідомлень - рішень.

Статтею 86 КАС України передбачено, що
суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні (ч.1 ст.86); ніякі докази не
мають для суду наперед встановленої
сили (ч.2 ст.86); суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності (ч.3 ст.86).

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Відповідачем не надано, а судом не
встановлено доказів на підтвердження
викладених в акті перевірки висновків
про порушення позивачем вимог
законодавства, чинного на час
виникнення спірних правовідносин. За
таких умов, факти, вказані в
оспорюваному акті перевірки щодо
порушення позивачем вимог чинного
законодавства, слід вважати
недоведеними.

Будь-яке рішення чи дії суб'єкта
владних повноважень мають бути
законними та обґрунтованими,
прийнятими чи вчиненими в межах
наданих повноважень, мати під собою
конкретні об'єктивні факти, на підставі
яких його ухвалено або вчинено, а суд,
відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, перевіряє чи прийнято
такі рішення на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, з
використанням повноважень з метою, з
якою це повноваження надано,
обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення, безсторонньо
(неупереджено), добросовісно,
розсудливо, з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації,
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення,
з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення, своєчасно,
тобто протягом розумного строку. Також
рішення суб'єкта владних повноважень
на може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене, суд дійшов до
висновку, що висновки Акту перевірки №
747/20-34-15-03-18 від 01.11.2013 року є помилковими
та спростовуються як наявними в
матеріалах справи доказами так і
діючими нормами податкового та
земельного законодавства України, а
отже податкове повідомлення - рішення
№ від 22.11.2013 р. прийняте на
підставі такого акту не може вважатись
прийнятим відповідно до вимог чинного
законодавства, у зв'язку з чим підлягає
скасуванню.

У зв'язку з викладеним та враховуючи, що
встановлено факт порушення спірним
податковим повідомленням - рішенням
прав та охоронюваних законом інтересів
позивача у сфері публічно - правових
відносин, то позовні вимоги стосовно
скасування вказаного податкового
повідомлення рішення слід
задовольнити.

Щодо позовних вимог позивача про
визнання недійсним податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Московському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області за
№ від 22.11.2013 року, суд зазначає
наступне.

Вимоги про визнання недійсним та
скасування рішення суб'єкта владних
повноважень є однорідними позовними
вимогами та передбачають один і той
самий спосіб захисту прав позивача. Суд
звертає увагу на те, що поняття
скасування податкового
повідомлення-рішення передбачає, тим
самим, визнання його недійсним. Отже
щодо позовних вимог про визнання
недійсним податкового
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Московському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області за
№ від 22.11.2013 року слід відмовити,
оскільки дана позовна вимога є
похідною.

Крім того, суд зазначає, що відповідно
до положень ст. 105 КАС України
адміністративний позов може містити
вимоги про скасування або визнання
нечинним рішення відповідача - суб'єкта
владних повноважень повністю чи
окремих його положень.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 КАС України, якщо
адміністративний позов задоволено
частково, судові витрати, здійснені
позивачем, присуджуються йому
відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 160,161,162,163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю "СИЛОВІ
ЕНЕРГЕТИЧНІ МАШИНИ - ЕМЗ" до Державної
податкової інспекції у Московському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області,
третя особа Державне підприємство
"Харківський електромеханічний завод"
про визнання недійсним та скасування
податкового повідомлення-рішення -
задовольнити частково.

Скасувати податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Московському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області за
№ від 22.11.2013 року.

В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "СИЛОВІ ЕНЕРГЕТИЧНІ
МАШИНИ - ЕМЗ" () сплачений
при поданні позову судовий збір в
розмірі 487.20 грн. (чотириста вісімдесят
сім гривень 20 копійок).

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Постанова суду першої інстанції, якщо
інше не встановлено КАС України,
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
встановленого цим Кодексом, якщо таку
скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 28
квітня 2014 року.

Суддя
Д.В. Бездітко