Справа № 872/13992/13
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2014-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

30 січня 2014 рокусправа № 804/9741/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Кругового О.О.

суддів: Дадим Ю.М.
Уханенка С.А.

за участю секретаря судового
засідання: Надточого В.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 21 серпня 2013
року по справі за позовом ОСОБА_1 до
Уповноваженого Верховної Ради України
з прав людини Лутковської Валерії
Володимирівни про зобов'язання вчинити
певні дії -

в с т а н о в и в:

У липні 2013 року позивач звернувся з
позовом до Лутковської Валерії
Володимирівни Уповноваженого
Верховної Ради України з прав людини
(далі відповідач), в якому просить
зобов'язати відкрити провадження у
справі про порушення прав людини по
факту його катування.

Позовна заява обґрунтована тим, що в 2007
році мало місце катування позивача в
Криворізькому СІЗО. Як зазначив
позивач факт його катування
підтверджений в комунікативній справі
в Європейському Суді з прав людини
"Руденко проти України". Позивач
неодноразово звертався до
Уповноважених Верховної Ради України з
прав людини із заявами про його
катування, однак провадження у справі
про порушення прав і свобод людини і
громадянина відкрито не було.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 21
серпня 2013 року у задоволенні
адміністративного позову відмовлено
повністю.

Постанова суду мотивована тим, що
відкриття провадження у справі про
порушення прав і свобод людини і
громадянина не є законодавчо
обумовленим обов`язком Уповноваженого
Верховної Ради України з прав людини,
оскільки відповідач при розгляді
звернень самостійно визначає спосіб
розгляду звернення та спосіб захисту
який обрав є втручанням у здійснення
відповідачем своїх повноважень.

Не погодившись з постановою суду,
позивач звернувся з апеляційною
скаргою, в якій посилаючись на
порушення судом першої інстанції норма
матеріального та процесуального права,
просить скасувати оскаржувану
постанову суду та прийняти нову
постанову, якою задовольнити позовні
вимоги.

Сторони в судове засідання не
з'явились, у зв'язку з чим відповідно до
ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного
судочинства України фіксування
судового процесу не здійснювалось.

Перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, суд апеляційної
інстанції вважає, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню за наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
знайшло своє підтвердження під час
розгляду апеляційної скарги, що в
грудні 2012 року від позивача вперше до
Секретаріату Уповноваженого Верховної
Ради України з прав людини надійшла
заява на ім'я Лутковської

В.В. Уповноваженого Верховної Ради
України з прав людини за змістом якої
позивач зазначив про його катування що
відбулося в 2007році при провадженні
кримінальної справи за обвинуваченням
позивача (а.с.45-46) та з цього питання
позивач звернувся із заявою про
здійснення попереднього запису на
особистий прийом до Уповноваженого
Верховної Ради України з прав людини
(а.с.47-49).

На вказане звернення представником
Уповноваженого Верховної Ради України
з прав людини була надана письмова
відповідь, із посиланням на ст.17 Закону
України "Про Уповноваженого Верховної
Ради України з прав людини" від 23.12.1997 р.
№776/97-ВР (а.с.52-53).

Інші звернення позивача, стосовно
факту його катування що відбулося в 2007
році, зазначеного питання не містили.

Не погоджуючись фактично з відповідю,
позивач звернувся до суду з позовом про
покладення зобов'язання на
відповідача вчинити певні дії, а саме
відкрити провадження у справі про
порушення прав людини по факту його
катування.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції правильно
виходив з того, що зазначені спірні
правовідносини регулюються Законом
України "Про Уповноваженого Верховної
Ради України з прав людини" від 23.12.1997 р.
№776/97-ВР (надалі - Закон України
№776/97-ВР), оскільки між сторонами
склалися правовідносини, що
регулюються даним законодавчим актом.

Відповідно до статті 1 Закону України
"Про Уповноваженого Верховної Ради
України з прав людини" від 23.12.1997 р.
№776/97-ВР парламентський контроль за
додержанням конституційних прав і
свобод людини і громадянина та захист
прав кожного на території України і в
межах її юрисдикції на постійній
основі здійснює Уповноважений
Верховної Ради України з прав людини
(далі - Уповноважений), який у своїй
діяльності керується Конституцією
України, законами України, чинними
міжнародними договорами, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України.

Статтею 4 Закону України №776/97-ВР
передбачено, що Уповноважений є
посадовою особою, статус якої
визначається Конституцією України, цим
Законом, Законом України "Про державну
службу". Уповноважений здійснює свою
діяльність незалежно від інших
державних органів та посадових осіб.

Відповідно до статті 13 вищенаведеного
Закону України №776/97-ВР Уповноважений
має права, зокрема: звертатися до
Конституційного Суду України з
поданням: про відповідність
Конституції України законів України та
інших правових актів Верховної Ради
України, актів Президента України,
актів Кабінету Міністрів України,
правових актів Верховної Ради
Автономної Республіки Крим, які
стосуються прав і свобод людини і
громадянина; про офіційне тлумачення
Конституції України та законів
України; направляти у відповідні
органи акти реагування Уповноваженого
у разі виявлення порушень прав і свобод
людини і громадянина для вжиття цими
органами заходів; перевіряти стан
додержання встановлених прав і свобод
людини і громадянина відповідними
державними органами, в тому числі тими,
що здійснюють оперативно-розшукову
діяльність, вносити в установленому
порядку пропозиції щодо поліпшення
діяльності таких органів у цій сфері.

Згідно статті 14 вказаного Закону
України №776/97-ВР Уповноважений
зобов'язаний додержуватися
Конституції України і законів України,
інших правових актів, прав та
охоронюваних законом інтересів людини
і громадянина, забезпечувати виконання
покладених на нього функцій та повною
мірою використовувати надані йому
права.

Статтею 16 Закону України №776/97-ВР
встановлено, що Уповноважений здійснює
свою діяльність на підставі відомостей
про порушення прав і свобод людини і
громадянина, які отримує: 1) за
зверненнями громадян України,
іноземців, осіб без громадянства чи їх
представників; 2) за зверненнями
народних депутатів України; 3) за
власною ініціативою.

В свою чергу, відповідно до положень
статті 17 Закону України №776/97-ВР
Уповноважений приймає та розглядає
звернення громадян України, іноземців,
осіб без громадянства або осіб, які
діють в їхніх інтересах, відповідно до
Закону України "Про звернення
громадян". Звернення подаються
Уповноваженому з прав людини у
письмовій формі протягом року після
виявлення порушення прав і свобод
людини і громадянина. За наявності
виняткових обставин цей строк може
бути подовжений Уповноваженим, але не
більше ніж до двох років.

Частиною третьої цієї статті Закону
передбачене права Уповноваженого при
розгляді звернень, такі як з відкриття
провадження у справі про порушення
прав і свобод людини і громадянина, з
роз`яснення заходів, які має вжити
особа, яка подала звернення
Уповноваженому, з направлення
звернень за належністю в орган, до
компетенції якого належить розгляд
справи, та з контролю за розглядом
цього звернення або відмови в розгляді
звернень.

Аналіз приведених норм, що здійснений
судом першої інстанції з приводу
самостійності Уповноваженого при
визначені способу розгляду звернень,
на думку колегії суддів апеляційного
суду є правильним та обгрунтованим,
оскільки норми Закону України №776/97-ВР
визначають право відповідача при
розгляді звернень, самостійно
визначати спосіб розгляду звернень.

Вимоги позивача з приводу зобовязання
відповідача відкрити провадження у
справі про порушення прав і свобод
людини і громадянина є незаконими,
оскільки вони законодавчо не віднесені
до обов`язку.

В свою чергу , доводи позивача
викладені в апеляційній скарзі про те,
що судом першої інстанції здійснено
тлумачення норм Закону України "Про
Уповноваженого Верховної Ради України
з прав людини" є також безпідставними,
оскільки судом першої інстанції не
проводилось їх тлумачення, а
визначалися норми до існуючих
правовідносин, які є предметом спору.

За таких обставин суд апеляційної
інстанції дійшов висновку, що судом
першої інстанції було встановлено
обставини справи та надана правильна
правова оцінка, тому підстави для
задоволення апеляційної скарги та
скасування постанови суду відсутні.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. ст. 200, 205, 206
КАС України суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 21 серпня 2013
року - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
21.08.2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її постановлення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів.

Головуючий:
О.О. Круговий

Суддя:
Ю.М. Дадим

Суддя:
С.А. Уханенко