Справа № 826/19395/13-а
Суддя: Собків Я.М.
Дата ухвалення: 2014-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Григорович
Суддя-доповідач: Собків
У Х В А Л А

Іменем України

01 квітня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді :
Собківа Я.М.,

суддів:
Борисюк Л.П., Ключковича В.Ю.,

при секретарі:
Присяжній Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м.Києві на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 16 січня 2014 року у
справі за адміністративним позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Компанія з
управління будівельними проектами
"Герц" до Державної податкової
інспекції у Шевченківському районі
Головного управління Міндоходів у
м.Києві про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення від 09.09.2013
№7,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою
відповідальністю "Компанія з
управління будівельними проектами
"Герц" (далі - ТОВ "Компанія з управління
будівельними проектами "Герц")
звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва із
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м.Києві, в
якому просив визнати протиправним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення відповідача від
09.09.2013 року № 7.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
16 січня 2014 року позов задоволено.

Відповідач не погоджуючись з прийнятим
рішенням суду звернувся з апеляційною
скаргою, в якій зазначає, що
оскаржувана постанова суду не
відповідає вимогам матеріального та
процесуального права, а саме, судом
першої інстанції неповно з'ясовано та
не доведено обставини, що мають
значення для справи, висновки суду
першої інстанції не відповідають
обставинам справи, в зв'язку з чим
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
вимог даного позову.

Заслухавши в судовому засіданні
суддю-доповідача, пояснення учасників
процесу, які з'явилися до суду
апеляційної інстанції, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення;
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, на
підставу наказу ДПІ у Шевченківському
районі Головного управління
Міндоходів у м.Києві службовими
особами відповідача було проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку ТОВ "Компанія з управління
будівельними проектами "Герц" з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства по
взаємовідносинах з ТОВ «БК «Векс-Буд»
та ФОП ОСОБА_2 за період з 01.02.2012 року по
30.04.2012 року, про що складено акт
перевірки від 16.08.2013 року № 657/22-07/33790979.

В ході перевірки було встановлено
порушення позивачем вимог п.п. 14.1.181 п.
14.1 ст. 14; п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198; п. 200.1
ст. 200; п. 201.4, п. 201.6, п. 201.8 ст. 201
Податкового кодексу України, в
результаті чого завищено суму
податкового кредиту з ПДВ на загальну
суму 649 382,00 грн. та занижено податок на
додану вартість на загальну суму 649 382,00
грн.

На підставі акту перевірки
відповідачем було прийнято податкове
повідомлення-рішення від 09 вересня 2013
року №7, яким позивачу за
порушення п.198.1, 198.6 Податкового кодексу
України збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем «податок на
додану вартість» на загальну суму 811 728,
00 грн., в т.ч. за основним платежем в сумі
649 382,00 грн., штрафними (фінансовими)
санкціями в сумі 162 346,00 грн.

Позивач заперечує правомірність
вищевказаного податкового
повідомлення-рішення відповідача, у
зв'язку з чим просить визнати його
протиправним та скасувати з підстав
невідповідності нормам чинного
законодавства.

Даючи правову оцінку обставинам
вказаної справи колегія суддів зважає
на наступне.

Відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів, а також
права та обов'язки платників податків і
зборів, компетенція контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства,
регулюються Податковим кодексом
України, який вступив в силу з 01.01.2011
року.

Згідно з пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України, податковий кредит -
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1. ст. 198 Податкового
кодексу України, право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г)
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.2. ст. 198 Податкового
кодексу України, датою виникнення
права платника податку на віднесення
сум податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: або дата списання
коштів з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Водночас, пунктом 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
передбачено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п. 193.1
ст. 193 цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно п. 198.6. статті 198 Податкового
кодексу України, не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими порушенням
вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими п.
201.11 ст. 201 цього Кодексу. У разі коли на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, попередньо включені де
складу податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до цього Кодексу.

При дослідженні матеріалів даної
справи колегією суддів було
встановлено, що між ТОВ "Компанія з
управління будівельними проектами
"Герц" та ТОВ «БК «Векс-Буд» і ФОП -
ОСОБА_2 у період, що перевірявся, були
укладені наступні договори субпідряду
на виконання робіт: з ТОВ «БК
«Векс-Буд» №0108.Д-15048 від 14.10.2011,
№0108.Д-15048.01 від 02.11.2011, №0108.Д-15048.04 від
21.11.2011, №0108.Д-15048.05 від 23.01.2012, №0108.Д-15048.06
від 13.02.2012, №0108.Д-15048.07 від 27.02.2012; з ФОП -
ОСОБА_2 №0086.Д-15828.01 від 14.09.2011.

За умовами зазначених договорів ТОВ
«БК «Векс-Буд» та ФОП - ОСОБА_2
(субпідрядники) зобов'язувались на свій
ризик виконати будівельно-монтажні
роботи на Обєкті та передати їх
результати ТОВ «КУБП «ГЕРЦ»
(генпідрядник), а генпідрядник
зобов'язувався прийняти виконані
роботи та оплатити їх на умовах цих
договорів.

На виконання умов вищевказаних
договорів ТОВ «БК «Векс-Буд» та ФОП -
ОСОБА_2 було виконано роботи (надано
послуги), виконання яких
підтверджується складеною виконавчою
документацією згідно приписів
ДБНА.3.1-5-96 «Організація будівельного
виробництва», а прийняття робіт -
складанням актів приймання-передачі
виконаних робіт, а саме:

- ТОВ «БК «Векс-Буд» виконано та
передано ТОВ "Компанія з управління
будівельними проектами «ГЕРЦ» за
відповідними актами за період з лютого
по квітень 2012 будівельні роботи
(послуги) на загальну суму 4 060 859,39 грн. (в
т. ч. ПДВ - 676 809,90 грн.);

- ФОП - ОСОБА_2 виконано та передано ТОВ
"Компанія з управління будівельними
проектами «ГЕРЦ» за відповідними
актами у лютому 2012 будівельні роботи
(послуги) на загальну суму 235 993,30грн. (в
т.ч. ПДВ - 39 332,27 грн.).

Заперечуючи проти вимог даного позову
відповідач, серед іншого, посилається
на нікчемність укладених позивачем
правочинів, які на його думку є
фіктивними та не створюють жодних
юридичних наслідків, крім тих, які
пов'язані з їх недійсністю.

Відповідно до статті 202 Цивільного
кодексу України правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Приписами статті 203 Цивільного кодексу
України установлені загальні вимоги,
додержання яких є необхідним для
чинності правочину.

Згідно ст. 215 Цивільного кодексу
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Відповідно до ст. 216 Цивільного кодексу
України недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю.

Дії, вчинені у межах нікчемного
правочину, не можна вважати
господарськими операціями, оскільки
зазначений правочин не створює інших
юридичних наслідків, окрім пов'язаних з
його недійсністю.

Відповідно до пункту 18 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 9 від
06 листопада 2009 року «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»,
перелік правочинів, які є нікчемними як
такі, що порушують публічний порядок,
визначений статтею 228 Цивільного
кодексу України: 1) правочини,
спрямовані на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина: 2) правочини, спрямовані на
знищення, пошкодження майна фізичної
або юридичної особи, держави,
Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним.

Такими є правочини, що посягають на
економічні та соціальні основи
держави, зокрема: правочини, спрямовані
на використання всупереч закону
комунальної, державної або приватної
власності; правочини, спрямовані на
незаконне відчуження або незаконне
володіння, користування, розпорядження
об'єктами права власності українського
народу - землею як основним
національним багатством, що перебуває
під особливою охороною держави, її
надрами, іншими природними ресурсами
(стаття 14 Конституції України);
правочини щодо відчуження викраденого
майна; правочини, що порушують правовий
режим вилучених з обігу або обмежених в
обігу об'єктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на
порушення інших об'єктів права,
передбачені іншими нормами публічного
права, не є такими, що порушують
публічний порядок.

Відповідно до статті 228 Цивільного
кодексу України правочин вважається
таким, що порушує публічний порядок,
якщо він був спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Правочин, який порушує
публічний порядок, є нікчемним.

Положенням статті 234 ЦК України
передбачено, що фіктивним є правочин,
який вчинено без наміру створення
правових наслідків, які обумовлювалися
цим правочином. Фіктивний правочин
визнається недійсним в судовому
порядку. В розумінні даної норми
цивільного закону характеризуючими
ознаками фіктивного правочину є те, що
сторони вчиняють його лише для вигляду,
знаючи заздалегідь що він не буде
виконаний. Тобто, при вчинені
фіктивного правочину учасники мають
інші цілі, ніж ті що передбачені самим
правочином, не маючи на меті
встановлення його правових наслідків.
При цьому, фіктивним можна визнати
правочин тільки за умови, що обидві
сторони діяли без наміру як створення
так і досягнення відповідних
цивільно-правових наслідків.

Відповідно до інформаційного листа
Вищого адміністративного суду України
від 02.06.2011 року № 742/11/13-11, з метою
встановлення факту здійснення
господарської операції, формування
витрат для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість належить з'ясовувати,
зокрема, обставини щодо руху активів у
процесі здійснення господарської
операції, установлення спеціальної
податкової правосуб'єктності
учасників господарської операції,
установлення зв'язку між фактом
придбання товарів (послуг),
спорудженням основних фондів, імпортом
товарів (послуг), понесенням інших
витрат і господарською діяльністю
платника податку.

Дослідженню підлягають усі первинні
документи, які належить складати
залежно від певного виду господарської
операції: договори, акти виконаних
робіт, документи про перевезення,
зберігання товарів тощо.

Необхідно перевіряти фізичні, технічні
та технологічні можливості певної
особи до вчинення тих чи інших дій, що
становлять зміст господарської
операції, як-от: наявність
кваліфікованого персоналу, основних
фондів, у тому числі транспортних
засобів для перевезення або
виробництва, приміщень для зберігання
товарів тощо, якщо такі умови необхідні
для здійснення певної операції;
можливість здійснення операцій з
відповідною кількістю певного товару у
відповідні строки з урахуванням
терміну його придатності, доступності
на ринку тощо; наявність відповідних
ліцензій та інших дозвільних
документів, що необхідні для ведення
певного виду господарської діяльності.

Про відсутність факту здійснення
господарської операції можуть також
свідчити і результати, відображені у
даних податкового обліку будь-кого з
учасників господарської операції, які
фактично не настали внаслідок
відсутності відповідних дій будь-кого
з учасників такої операції (наприклад,
відображення отримання послуг без їх
фактичного надання або в разі їх
надання іншою особою, ніж та, що вказана
у даних податкового обліку чи
первинних документах; імітація купівлі
товару в особи, яка ніколи його не
продавала тощо).

Обгрунтовуючи реальність
досліджуваних господарських
взаємовідносин позивачем до суду були
надані опосередковані докази
виконання ТОВ «БК «Векс-Буд» та ФОП -
ОСОБА_2 будівельних робіт (надання
послуг), а саме: фотознімки та
листування з контрагентами щодо умов
виконання вищевказаних договорів.

На підтвердження оплати виконаних
субпідрядниками робіт позивачем були
надані належним чином завірені копії
виписок з рахунку від: 16.02.2012, 13.04.2012,
20.03.2012, 04.04.2012, 13.04.2012, 17.02.2012, 20.03.2012, 05.04.2012,
27.04.2012.

Крім того, на підтвердження формування
податкового кредиту позивачем були
надані належним чином завірені копії
податкових накладних, а саме: №6
від16.02.2012, №30 від 13.04.2012, №19 від 20.03.2012,
№23 від 30.03.2012, №29 від 13.04.2012, №41 від
30.04.2012, №42 від 30.04.2012, №18 від 20.03.2012, №37
від 27.04.2012, №14 від 03.03.2012, №24 від 05.04.2012,
№11 від 29.02.2012, №12 від 29.02.2012, №28 від
13.04.2012, №20 від 20.03.2012, №13 від 29.02.2012, №27
від 13.04.2012, №2 від 02.02.2012.

Отримані від ТОВ «БК «Векс-Буд» та ФОП -
ОСОБА_2 будівельні роботи (послуги)
позивачем були передані замовникам
будівництва об'єктів - ТОВ
«Станіславська торгова компанія» та
ТОВ «Кронос» відповідно, що в свою
чергу підтверджується актами
приймання-передачі виконаних робіт
(наданих послуг), копії яких містяться в
матеріалах даної справи.

Відповідно до п.п. 201.1, 201.4, 201.7, 201.8 ст. 201
Податкового кодексу України платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну;
податкова накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг; податкова
накладна виписується на кожне повне
або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс); право на
нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку в порядку,
передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Згідно із частинами 1, 2 статті 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»,
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні облікові документи можуть
бути складені на паперових носіях і
повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Отже, податкова накладна, відповідно до
абзацу першого пункту 201.10 статті 201
Податкового кодексу України, видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.
При цьому, законодавцем визначено
єдину підставу виникнення права у
платника податку на отримання
податкового кредиту, пов'язану з
отриманням таким платником податку
податкової накладної, оформленої
належним чином із зазначенням усіх
обов'язкових реквізитів, визначених
Податковим кодексом України, та видану
суб'єктом підприємницької діяльності,
зареєстрованим платником податку на
додану вартість.

Таким чином, з аналізу діючого
законодавства слід зробити висновок,
що нормами Податкового кодексу України
право платника податку на
відшкодування ПДВ не поставлене в
залежність від встановлення періоду
виникнення податкових зобов'язань по
всьому ланцюгу постачання, а також від
наявності документального
підтвердження сплати податку на додану
вартість контрагентами у ланцюгу
постачання товару.

Заперечуючи проти вимог даного позову
відповідач, зокрема, посилається на акт
ДПІ у Печерському районі м. Києва ДПС
від 03.04.2013 №1236/22.5/34935928 про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ «БК
«Векс-Буд», в якому містяться відомості
про відсутність даного підприємства за
місцезнаходженням та ненадання ним до
перевірки первинних бухгалтерських
документів.

В свою чергу, що стосується
взаємовідносин позивача з ФОП - ОСОБА_2,
податковий орган зауважує, що ФОП -
ОСОБА_2 мінімізує отримані доходи,
донарахування сум грошових зобов'язань
оскаржує в судовому порядку, а
податкову звітність направляє до
податкового органу з різних адрес. Крім
того, від ГВПМ ДПІ у Шевченківському
районі м. Києва ДПС було отримано
службову записку №1471/ДПІ/0710/3 від 02.07.2012
щодо не встановлення місцезнаходження
ФОП - ОСОБА_2

Відповідно до правової позиції
Верховного Суду України, у разі, якщо
дії платника податку свідчать про його
добросовісність, а вчинені ним
господарські операції не викликають
сумніву в їх реальності та
відповідності дійсному економічному
змісту, для підтвердження права на
податковий кредит та/або бюджетне
відшкодування достатньо наявності
належним чином оформлених документів,
зокрема податкових накладних. Разом з
тим, не є підставою для відмови у праві
на податковий кредит та бюджетне
відшкодування з податку на додану
вартість порушення податкової
дисципліни, вчинені контрагентом
платника податку. Також не є підставою
для визнання неправомірними операцій
платника податків подальше припинення
чи анулювання статусу платника податку
на додану вартість його контрагента.
Усі операції, вчинені контрагентом
платника податку до припинення такого
контрагента, не можуть автоматично
розглядатися як нікчемні правочини в
силу самого собою припинення юридичної
особи або анулювання її податкового
статусу. У такому разі достатньо
встановити необізнаність платника
податку, що заявляє право на податковий
кредит чи бюджетне відшкодування з
податку на додану вартість про факт
припинення або недобросовісний
характер діяльності контрагента
(зокрема про несплату податків чи
неподання податкової звітності).

У разі, якщо на час здійснення
господарських операцій, за якими
податкова інспекція не визнає
обґрунтованим віднесення позивачем до
податкового кредиту сум податку на
додану вартість, постачальники були
включені до Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, а також мали
свідоцтво про реєстрацію платника
податку на додану вартість, покупець не
може нести відповідальність за
несплату податків продавцями, ні за
можливу недостовірність відомостей
про них, наведених у зазначеному
реєстрі, за умови необізнаності щодо
неї.

Так на момент укладення спірних
правочинів у Єдиному державному
реєстрі були відсутні відомості, які б
ставити під сумнів цивільну
правоздатність контрагентів позивача -
ТОВ «БК «Векс-Буд» та ФОП - ОСОБА_2, які
були зареєстровані в порядку,
визначеному Законом України «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців».

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України
«Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців»
від 15.05.2003 № 755-IV, державна реєстрація
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців засвідчення факту
створення або припинення юридичної
особи, засвідчення факту набуття або
позбавлення статусу підприємця
фізичною особою, а також вчинення інших
реєстраційних дій, які передбачені цим
Законом, шляхом внесення відповідних
записів до Єдиного державного реєстру.

Згідно статті 33 Закону України «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців», юридична
особа припиняється в результаті
передання всього свого майна, прав та
обов'язків іншим юридичним особам -
правонаступникам у результаті злиття,
приєднання, поділу, перетворення
(реорганізації) або в результаті
ліквідації за рішенням, прийнятим
засновниками (учасниками) юридичної
особи або уповноваженим ними органом,
за судовим рішенням або за рішенням
органу державної влади, прийнятим у
випадках, передбачених законом.

Юридична особа є такою, що припинилася,
з дати внесення до Єдиного державного
реєстру запису про державну реєстрацію
припинення юридичної особи.

Водночас, положенням статті 46
вказаного Закону визначено вичерпний
перелік підстав для Державної
реєстрації припинення підприємницької
діяльності фізичної особи - підприємця.

Так, згідно частини 3 даної статті,
фізична особа позбавляється статусу
підприємця з дати внесення до Єдиного
державного реєстру запису про державну
реєстрацію припинення підприємницької
діяльності фізичної особи - підприємця.

Відповідно до Рішень Європейського
суду з прав людини у справах Інтерсплав
проти України (2007 рік, заява № 803/02),
«Булвес» АД проти Болгарії (2009 рік,
заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр
проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03),
які згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» підлягають застосуванню
судами як джерела права, платника
податку не може бути позбавлено права
на бюджетне відшкодування ПДВ за
відсутності доказів того, що його було
залучено до протиправної діяльності,
пов'язаної з незаконним отриманням
бюджетного відшкодування; при цьому
платник ПДВ не повинен нести
відповідальність за зловживання,
вчинені його постачальниками, якщо
платник ПДВ не знав про такі
зловживання і не міг про них знати.

З огляду на принцип персональної
відповідальності платника податку
право на податковий кредит не може
ставитись у пряму залежність від
додержання податкової дисципліни
третіми особами. Тобто якщо контрагент
не виконав свого зобов'язання щодо
сплати податку до бюджету, це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме щодо цієї особи, а тому
сама по собі несплата податку (у тому
числі внаслідок ухилення від сплати) не
може бути підставою для відмови у праві
платника податку на податковий кредит
за наявності факту здійснення
господарської операції.

Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Верховного суду України від
31.01.2011 у справі за позовом ЗАТ
«Мукачівський лісокомбінат» до
Мукачівської об'єднаної державної
податкової інспекції в Закарпатській
області про визнання недійсним
податкового повідомлення-рішення.

Крім того, відсутність платника
податків за місцем реєстрації, на думку
колегії суддів, не може свідчити про не
реальність вчинених ним правочинів.

Отже, враховуючи відсутність доказів,
на які відповідач посилається як на
підставу нікчемності правочинів,
укладених позивачем з його
контрагентами - ТОВ «БК «Векс-Буд» та
ФОП - ОСОБА_2, суб'єктивний та оціночний
характер доводів, якими це
обгрунтовується, наявність первинних
документів та інших доказів на
підтвердження товарності договірних
операцій, колегія суддів приходить до
висновку про правомірність включення
позивачем складу податкового кредиту
за період лютий-квітень 2012 року сум
податку на додану вартість в розмірі 649
382,00 грн.

За таких обставин, заявлені позивачем
вимоги колегія суддів знаходить
обґрунтованими та такими, що
підлягають до задоволення.

Згідно зі ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.

Апелянтом не було надано доказів на
підтвердження заявлених ним вимог, а
тому доводи апеляційної скарги
спростовуються вищевикладеним,
матеріалами справи та не відповідають
вимогам чинного законодавства.

З підстав вищенаведеного, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв законне і обґрунтоване
рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його скасування не
вбачається.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду без
змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м.Києві
залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 16 січня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя суддя суддя
Я.М. Собків Л.П. Борисюк В.Ю.
Ключкович

Повний текст ухвали виготовлено -
07.04.14р.

.

Головуючий суддя
Собків Я.М.

Судді:
Борисюк Л.П.

Ключкович В.Ю.