Справа № 2а-169/11/1370
Суддя: Ліщинський А.М.
Дата ухвалення: 2014-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2014 р.
Справа № 29810/11/9104

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі :

головуючого судді:
Ліщинського А.М.,

суддів:
Довгої О.І., Запотічного І.І.

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в м.Дрогобичі Львівської
області на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 02
березня 2011 року у справі за позовом
Управління Пенсійного фонду України в
м.Дрогобичі Львівської області до
Відділу державної виконавчої служби
Дрогобицького міськрайонного
управління юстиції про скасування
постанови про накладення штрафу,-

В С Т А Н О
В И Л А:

05.01.2011 року позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом до
відповідача про скасування постанови
ВП №22049006 від 13.12.2010 року про накладення
штрафу в розмірі 340 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вони
не погоджуються з оскаржуваною
постановою, оскільки зверталися до
відповідача із клопотанням про
зупинення виконавчого провадження
відповідно до ст.35 Закону України «Про
виконавче провадження» у зв'язку із
зверненням до суду із заявою про
роз'яснення судового рішення.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 02 березня
2011 року в задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Позивач постанову оскаржив, не
погодившись із зазначеним судовим
рішенням, подав апеляційну скаргу,
зазначивши, що оскаржувана постанова
винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та є незаконною, просить оскаржувану
постанову скасувати та прийняти нову,
якою задовольнити адміністративний
позов.

В апеляційній скарзі покликається на
те, що зверталися до відповідача із
клопотанням про зупинення виконавчого
провадження відповідно до ст.35 Закону
України «Про виконавче провадження» у
зв'язку із зверненням до суду із заявою
про роз'яснення судового рішення. Також
вказують на те, що відсутнє бюджетне
фінансування на дану виплату допомоги.

Особи які беруть участь у справі, в
судове засідання на виклик суду не
з'явилися, хоча належним чином були
повідомлені про місце та час розгляду
справи, що не перешкоджає розгляду
справи в їх відсутності згідно з п.2 ч.1
ст. 197 КАС України.

Судова колегія заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги, вважає за
необхідне її відхилити з наступних
підстав.

Відмовляючи в задоволенні
адміністративного позову суд першої
інстанції виходив з того, що відповідач
діяв на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені законами та
іншими нормативними актами України.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що місцевий суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Правильність вирішення справи
відповідно до вимог ст.13 КАС України
забезпечується системою: апеляційною
та касаційною. Можливість апеляційного
та касаційного оскарження судових
рішень є принципом адміністративного
судочинства, що спрямований на
забезпечення прав осудності
(законності та обґрунтованості)
судових рішень.

Як встановлено судом та підтверджено
матеріалами справи, що відповідачем
21.10.2010 року винесено постанову ВП №22049006
про відкриття виконавчого провадження
з виконання виконавчого листа №2а-1314
від 12.07.2010 року, виданого Дрогобицьким
міськрайонним судом, про зобов'язання
Управління Пенсійного фонду України в
м.Дрогобичі Львівської області
нарахувати та виплатити ОСОБА_1
підвищення пенсії за період з 09.07.2007
року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по
31.12.2008 року у розмірі 30% мінімального
розміру пенсії за віком відповідно до
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» з урахуванням проведених
нарахувань.

Позивачу встановлено строк для
добровільного виконання рішення до
27.10.2010 року. Однак у встановлений строк
рішення не виконано та подано до суду
першої інстанції заяву про роз`яснення
судового засідання, а відповідачу
клопотання про зупинення виконавчого
провадження в силу ст.35 Закону України
«Про виконавче провадження».

Згідно до ч.1 ст.255 КАС України постанова
або ухвала суду, яка набрала законної
сили, є обов'язковою для осіб, які
беруть участь у справі, для їхніх
правонаступників, а також для всіх
органів, підприємств, установ та
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України
«Про виконавче провадження» виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених
цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню.

Стаття 18 вказаного Закону вказує на те,
що державний виконавець відкриває
виконавче провадження на підставі
виконавчого документа: за заявою
стягувача або його представника про
примусове виконання рішення,
зазначеного в ст.3 цього Закону; за
заявою прокурора у випадках
представництва інтересів громадянина
або держави в суді; у разі якщо
виконавчий лист надійшов від суду на
підставі ухвали про надання дозволу на
примусове виконання рішення
іноземного суду в порядку,
встановленому законом; в інших
передбачених законом випадках.

Відповідно до ст.24 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
виконавчого документа до виконання і
цей документ відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, та
пред'явлений до виконання до органу
державної виконавчої служби за
належним місцем виконання рішення.

Стеттею 35 Закону України «Про
виконавче провадження» надано право
державному виконавцю зупинити
виконавче провадження. Даною статтею
передбачено підстави для зупинення
виконавчого провадження.

Так згідно п.1 ч.1 ст.35 Закону України
«Про виконавче провадження» виконавче
провадження може бути зупинено у разі
звернення державного виконавця до
суду, який видав виконавчий документ,
із заявою про роз'яснення рішення, що
підлягає виконанню, про відстрочку або
розстрочку виконання, а також про
встановлення чи зміну способу і
порядку виконання.

Колегія суддів керуючись
вищенаведеним вважає покликання
апелянта на те, що державний виконавець
повинен був зупинити виконавче
провадження у зв'язку з поданою УПФУ в
м.Дрогобичі заяви про роз'ярення
судового рішення є безпідставним,
оскільки таке право, згідно закону,
надано лише державному виконавцю.

Відповідно до ст.87 Закону України «Про
виконавче провадження» у разі
невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язує боржника
виконати певні дії, які можуть бути
виконані лише боржником, та рішення про
поновлення на роботі державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржникe - фізичну
особу в розмірі від двох до десяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян, на посадових осіб - від десяти
до двадцяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян і на
боржника - юридичну особу - від двадцяти
до тридцяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян та
призначає новий строк для виконання.

Оскільки боржник без поважних причин у
встановлений строк рішення не виконав,
то колегія суддів вважає правомірним,
що державний виконавець виніс
постанову ВП №22049006 від 13.12.2010 року про
накладення штрафу в розмірі 340 грн.

Також слід зазначити, що покликання
апелянта на відсутність бюджетного
фінансування передбачених Законом
України «Про соціальний захист дітей
війни» доплат до пенсії як на причину
невиконання покладених на нього
зобов'язань до уваги не приймаються,
оскільки реалізація особою права, що
пов'язане з отриманням бюджетних
коштів, яке базується на спеціальних та
чинних на час виникнення спірних
правовідносин нормативно-правових
актах національного законодавства, не
може бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань (рішення
Європейського суду з прав людини у
справі «Кечко проти України»).

За таких обставин справи колегія
суддів приходить до переконання, що суд
першої інстанції прийшов до
правильного висновку вирішуючи даний
публічно-правовий спір, правильно
встановив фактичні обставини справи та
надав їм у оскаржуваному судовому
рішенні належну правову оцінку, відтак
подана апеляційна скарга задоволенню
не підлягає.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи і
ухвалив судове рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального
права.

Судова колегія вважає, що доводи
апеляційної скарги не являються
суттєвими і не складають підстави для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення справи.

Керуючись статтями 160, 195, 197, 198 п.1, 200, 205,
206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,-

У Х В А Л И
Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м.Дрогобичі
Львівської області залишити без
задоволення, а постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 02
березня 2011 року у справі №2а-169/11/1370 - без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі, та
може бути оскаржена до касаційної
інстанції протягом двадцяти днів
шляхом подання скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції

Головуючий суддя
А.М.Ліщинський

Судді
О.І.Довга

І.І.Запотічний