Справа № 805/3618/14
Суддя: Бабаш Г.П.
Дата ухвалення: 2014-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2014 р.
Справа № 805/3618/14

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардейської
дивізії, 17

Донецький окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді Бабаш
Г.П.

розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом Управління Пенсійного фонду
України в м. Краматорську до Відділу
державної виконавчої служби
Краматорського міського управління
юстиції Донецької області про визнання
протиправною бездіяльності щодо
невиконання примусового стягнення
боргу по постанові про накладення
адміністративного стягнення № 13 від
13.02.2012 року (ВП № 31694493 від 15.03.2012 року), -

ВСТАНОВИВ:

Управління Пенсійного фонду України у
м. Краматорську Донецької області
звернулося до Донецького окружного
адміністративного суду з позовною
заявою до Відділу державної виконавчої
служби Краматорського міського
управління юстиції Донецької області
про визнання протиправною
бездіяльності щодо невиконання
примусового стягнення боргу по
постанові про накладення
адміністративного стягнення № 13 від
13.02.2012 року (ВП № 31694493 від 15.03.2012 року).

Позовні вимоги мотивовані тим, що на
думку позивача відповідачем не
здійснюються необхідні заходи щодо
примусового стягнення заборгованості
з ОСОБА_1 за постановою від 13.02.2012 року №
13 на суму 3570 грн. Так, загальна сума
заборгованості ОСОБА_1 перед УПФУ у м.
Краматорську склала у розмірі 57834,00
грн., та цей борг частково утримується
із заробітної плати боржника тільки в
сумі 1000,00 грн. на місяць у зв'язку з чим
борг буде повернутий тільки через 58
місяців, при цьому, як вказує позивач,
боржник має у власності автомобіль, але
відповідач не здійснює жодних заходів
щодо його реалізації з метою погашення
суми боргу. Таким чином, позивач
просить у судовому порядку зобов'язати
відповідача усунути допущенні
порушення та виконати дії, передбачені
Законом України «Про виконавче
провадження».

Від представника позивача надійшла
заява про розгляд справи в порядку
письмового провадження.

Представник відповідача у судове
засідання не з,явився, про час та місце
розгляду справи повідомлявся належним
чином. В своїх письмових запереченнях
позовні вимоги не визнав, посилаючись
на безпідставність заявлених позовних
вимог. Заперечення обґрунтовані тим, що
державним виконавцем в межах
виконавчого провадження із
примусового виконання виконавчих
документів, у тому числі: постанови від
13.02.2012 року № 13 про стягнення штрафу з
ОСОБА_1 в сумі 3570 грн., були вчинені
необхідні дії: постановою про
відкриття провадження накладено арешт
на майно боржника в межах суми боргу та
направлено цю постанову до органів
реєстрації обтяжень, а також
направлені запити до
обліково-реєстраційних установ з метою
виявлення ліквідного майна боржника,
здійснено захід на утримання з
заробітної плати боржника суми боргу.
Таким чином, відповідач просить суд
відмовити позивачу у задоволенні
позовних вимог.

Розглянувши подані документи і
матеріали, з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд встановив
наступне.

Позивач - УПФУ у м. Краматорську є
юридичною особою публічного права,
суб'єктом владних повноважень.
Відповідно до Положення про Пенсійний
фонд України, затвердженого Указом
Президента України від 06.04.2011 № 384/2011,
Пенсійний фонд України є центральним
органом виконавчої влади, діяльність
якого спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України через
Віце-прем'єр-міністра України -
Міністра соціальної політики України.
Пунктом 7 вказаного Положення
передбачено, що Пенсійний фонд України
здійснює свої повноваження
безпосередньо та через утворені в
установленому порядку територіальні
органи.

Згідно Закону України від 24 березня 1998
року № 202/98-ВР «Про державну виконавчу
службу» державна виконавча служба
входить до системи органів
Міністерства юстиції України. Органом
державної виконавчої служби, зокрема, є
районні, міські (міст обласного
значення), районні в містах відділи
державної виконавчої служби
відповідних управлінь юстиції.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 2 Закону
України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про
виконавче провадження» (далі - Закон №
606) примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.

Згідно ч. 3 ст. 181 Кодексу
адміністративного судочинства України
відповідачем у справах з приводу
рішень, дій або бездіяльності
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби є відповідний орган державної
виконавчої служби.

Тобто, з урахуванням приписів
вищезазначеної норми відповідачем у
даній адміністративній справі є саме
Відділ державної виконавчої служби
Краматорського міського управління
юстиції Донецької області.

З наявних у справі письмових доказів
судом встановлено, що у ВДВС
Краматорського МУЮ на примусовому
виконанні знаходиться виконавче
провадження ВП № 31694493 про стягнення з
ОСОБА_1 на користь УПФУ у м.
Краматорську штрафу в сумі 3570 грн.

15.03.2012 року старшим державним
виконавцем Відділу державної
виконавчої служби Краматорського
міського управління юстиції Донецької
області була прийнята постанова про
відкриття цього виконавчого
провадження.

При цьому, постановою від 21.05.2013 року
виконавче провадження ВП № 31694493
приєднано до зведеного виконавчого
провадження.

Позивач зазначив, що з відкриття
виконавчого провадження постановою
від 15.03.2012 року пройшло понад шість
місяців, проте борг залишається не
стягнутим, а тому відповідачем
порушені вимоги частини другої статті
30 Закону № 606, якою встановлено, що
державний виконавець зобов'язаний
провести виконавчі дії з виконання
рішення протягом шести місяців з дня
винесення постанови про відкриття
виконавчого провадження, а з виконання
рішення немайнового характеру - у
двомісячний строк.

Відповідач спростовує зазначене тим,
що даною нормою також встановлено, що
строк здійснення зведеного
виконавчого провадження обчислюється
з моменту приєднання до такого
провадження останнього виконавчого
документа.

Так, у ВДВС Краматорського МУЮ на
примусовому виконанні знаходиться
декілька виконавчих документів УПФУ у
м. Краматорську щодо примусового
стягнення з ОСОБА_1 заборгованості, які
приєднані до зведеного виконавчого
провадження, при цьому, останній
виконавчий документ приєднаний до
такого зведеного виконавчого
провадження у серпні 2013 року.

Судом також встановлено, що державним
виконавцем в межах виконавчого
провадження проведені наступні заходи.

ВДВС Краматорського МУЮ направлялись
запити до Управління Держкомзему у м.
Краматорську Донецької області від
08.08.2012 року № 06-10, від 15.02.2014 року № 4-17-345
з метою встановлення інформації про
реєстрацію за ОСОБА_1 земельної
ділянки.

З листа-відповіді від 14.03.2014 року №
02-9/1203 вбачається, що за даними
Державного земельного кадастру станом
на 01.01.2013 року на території м.
Краматорська ОСОБА_1 земельні ділянки у
власність та користування не
передавалися.

На запит відповідача до Державної
податкової служби України про джерела
отримання доходів боржників - фізичних
осіб від 21.02.2014 року надійшли відповіді
від 24.02.2014 року та від 25.02.2014 року з
інформацією про податкових агентів,
які нараховували заробітну плату
ОСОБА_1, а також про те, що ОСОБА_1 на
обліку в органах ДПС не перебуває.

З відповідей ВРЕР м. Краматорську при
УДАІ ГУМ-ВСУ в Донецькій області від
04.05.2011 року № 27/3719 та від 05.05.2011 року №
27/3744 вбачається, що на ОСОБА_1
зареєстрований автомобіль марки SHEVROLET
AVEO SF69Y, однак на цей автомобіль
накладено арешт.

Так, автомобіль марки SHEVROLET AVEO SF69Y є
заставним майном за договором застави
від 08.08.2008 року у ПАТ «Креді Агріголь
Банк», а тому державний виконавець не
має можливості провести оцінку цього
транспортного засобу та його
реалізацію з метою погашення боргу.

З матеріалів справи судом також
встановлено, що відповідачем
надсилалися листи від 29.05.2012 року та від
08.08.2012 року до ВАДР ГУДМС з питання
отримання інформації про наявність у
ОСОБА_1 паспорту для виїзду за кордон.
Отримана відповідь від 24.07.2012 року
свідчить про відсутність такого
паспорту у боржника.

Водночас, ухвалою Краматорського
міського суду Донецької області від
24.05.2013 року у справі № 234/6553/13-ц
задоволено подання державного
виконавця ВДВС Краматорського МУЮ про
тимчасове обмеження у праві виїзду
громадянина України ОСОБА_1 за кордон у
зв'язку з ухиленням від виконання
фінансового зобов'язання, покладеного
на нього постановами УПФУ у м.
Краматорську про стягнення боргу.

Проаналізувавши наведене, суд дійшов
висновку, що посилання УПФУ у м.
Краматорську на те, що державним
виконавцем не було здійснено всіх
необхідних виконавчих дій у
відповідності до вимог Закону № 606
стосовно примусового стягнення з
боржника суми заборгованості - є
безпідставними та такими, що
спростовуються відповідними доказами,
наданими відповідачем.

У відповідності до ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до преамбули Закону України
від 21.04.1999 року № 606-XIV «Про виконавче
провадження» (далі - Закон № 606)
зазначений Закон визначає умови і
порядок виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку.

За статями 6 та 11 Закону № 606 державний
виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб. Державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом.

Згідно зі ч 1, 2 ст. 25 Закону № 606,
державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення такого документа до
виконання, він відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби. Державний
виконавець протягом трьох робочих днів
з дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження. У
постанові державний виконавець вказує
про необхідність боржнику самостійно
виконати рішення у строк до семи днів з
моменту винесення постанови (у разі
виконання рішення про примусове
виселення боржника - у строк до
п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі
ненадання боржником документального
підтвердження виконання рішення буде
розпочате примусове виконання цього
рішення із стягненням з боржника
виконавчого збору і витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.

Строк здійснення виконавчих дій у
межах виконавчого провадження
визначений у ч. 2 ст. 30 Закону № 606.

Так, у відповідності до цієї норми
державний виконавець зобов'язаний
провести виконавчі дії з виконання
рішення протягом шести місяців з дня
винесення постанови про відкриття
виконавчого провадження, а з виконання
рішення немайнового характеру - у
двомісячний строк. Строк здійснення
виконавчого провадження не включає час
відкладення провадження виконавчих
дій або зупинення виконавчого
провадження на період проведення
експертизи чи оцінки майна,
виготовлення технічної документації
на майно, реалізації майна боржника,
час перебування виконавчого документа
на виконанні в адміністрації
підприємства, установи чи організації,
фізичної особи, фізичної особи -
підприємця, які здійснюють
відрахування із заробітної плати
(заробітку), пенсії та інших доходів
боржника. Строк здійснення зведеного
виконавчого провадження обчислюється
з моменту приєднання до такого
провадження останнього виконавчого
документа.

Згідно ст. 32 Закону № 606 заходами
примусового виконання рішень є: 1)
звернення стягнення на кошти та інше
майно (майнові права) боржника, у тому
числі якщо вони перебувають в інших
осіб або належать боржникові від інших
осіб; 2) звернення стягнення на
заробітну плату (заробіток), доходи,
пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення
в боржника і передача стягувачу певних
предметів, зазначених у рішенні; 4) інші
заходи, передбачені рішенням.

У відповідності до статті 52 Закону № 606,
якою визначений порядок звернення
стягнення на кошти та інше майно
боржника, містить, в тому числі,
наступні приписи: 1) звернення
стягнення на майно боржника полягає в
його арешті, вилученні та примусовій
реалізації; 2) стягнення за виконавчими
документами звертається в першу чергу
на кошти боржника у гривнях та
іноземній валюті, інші цінності, у тому
числі кошти на рахунках і вкладах
боржника у банках та інших фінансових
установах, на рахунки в цінних паперах
у депозитаріях цінних паперів; 3)
готівкові кошти, виявлені у боржника,
вилучаються; 4) на кошти та інші
цінності боржника, що знаходяться на
рахунках, вкладах та на зберіганні у
банках чи інших фінансових установах,
накладається арешт. Арешт поширюється
також на кошти на рахунках, які будуть
відкриті після винесення постанови про
накладення арешту; 5) у разі відсутності
у боржника коштів та інших цінностей,
достатніх для задоволення вимог
стягувача, стягнення звертається також
на належне боржнику інше майно, за
винятком майна, на яке згідно із
законом не може бути накладено
стягнення. Звернення стягнення на
майно боржника не зупиняє звернення
стягнення на кошти боржника. Боржник
має право запропонувати ті види майна
чи предмети, на які необхідно в першу
чергу звернути стягнення. Черговість
стягнення на кошти та інше майно
боржника остаточно визначається
державним виконавцем.

З урахуванням встановлених у справі
обставин, суд зазначає, що нормою ч. 3 ст.
2 Кодексу адміністративного
судочинства України визначено, що у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Отже, враховуючи наведені приписи
Закону, суд дійшов висновку, що
відповідачем вжиті достатні заходи для
стягнення з боржника боргу, а саме
звернення стягнення на доходи
боржника, здійснені заходи щодо
встановлення рухомого та нерухомого
майна боржника.

Стосовно дотримання відповідачем
строку здійснення виконавчого
провадження суд зазначає, що згідно ч. 2
ст. 30 Закону № 606 державний виконавець
зобов'язаний провести виконавчі дії з
виконання рішення протягом шести
місяців з дня винесення постанови про
відкриття виконавчого провадження, а з
виконання рішення немайнового
характеру - у двомісячний строк. Строк
здійснення зведеного виконавчого
провадження обчислюється з моменту
приєднання до такого провадження
останнього виконавчого документа.

Тому, враховуючи наявність
вищезазначеного, судом не встановлено
порушення строків виконання вимог про
стягнення боргу на користь позивача.

Згідно ст. 11 Кодексу адміністративного
судочинства України розгляд і
вирішення справ в адміністративних
судах здійснюються на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

Згідно із ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 зазначеної статті Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов
висновку, що докази, надані
відповідачем у якості заперечень проти
позову, є належними доказами у справі,
адже вони містять вичерпну інформацію,
яка об'єктивно спростовує
обґрунтованість позовних вимог.

Позивачем не доведено неналежне
здійснення відповідачем своїх
обов'язків, з наданих суду відомостей
не вбачається, що виконавчий документ
не виконаний протягом встановленого
законом строку з вини відповідача.

З огляду на досліджені матеріали
виконавчого провадження вбачається, що
невиконання виконавчого документу на
користь позивача пов'язано не з
будь-якими протиправними діями чи
бездіяльністю відповідача, а з
недостатністю грошових коштів та майна
у боржника.

Таким чином, судом не встановлено
обставин, які б свідчили про
незаконність бездіяльності
відповідача та порушення прав чи
інтересів Управління при примусовому
виконанні вимог про сплату недоїмки,
підстави для задоволення даного позову
відсутні.

Керуючись ст. ст. 71, 86, 94, ст. 105, 158 - 163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову Управління
Пенсійного фонду України в м.
Краматорську до Відділу державної
виконавчої служби Краматорського
міського управління юстиції Донецької
області про визнання протиправною
бездіяльності щодо невиконання
примусового стягнення боргу по
постанові про накладення
адміністративного стягнення № 13 від
13.02.2012 року (ВП № 31694493 від 15.03.2012 року) -
відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги.

Постанова може бути оскаржена до
Донецького апеляційного
адміністративного суду через
Донецький окружний адміністративний
суд.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом частини третьої статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Суддя
Бабаш Г.П.