Справа № 0670/8240/12
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2014-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" квітня 2014 р. м. Київ
К/800/54274/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі: Лосєва А.М., Бившевої Л.І.,
Шипуліної Т.М., за участю секретаря
Титенко М.П.,за участю представників
позивача:Кучерук
М.Г.,відповідача:Чулова С.Ф.,розглянувши
у відкритому судовому засіданні

касаційні скарги Житомирської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області та
Публічного акціонерного товариства
«Житомиргаз»

на постанову Житомирського
окружного адміністративного суду від
08.08.2013

та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 10.10.2013

у справі № 0670/8240/12

за позовом Публічного
акціонерного товариства «Житомиргаз»

до Державної податкової
інспекції у м. Житомирі Житомирської
області Державної податкової служби

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 08.08.2013,
залишеною без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 10.10.2013,
частково задоволено позовні вимоги
Публічного акціонерного товариства
«Житомиргаз» (надалі - позивач, ПАТ
«Житомиргаз») до Державної податкової
інспекції у м. Житомирі Житомирської
області Державної податкової служби,
правонаступником якої є Житомирська
об'єднана державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області (надалі -
відповідач, ДПІ у м. Житомирі): визнано
неправомірним та скасовано податкове
повідомлення-рішення від 20.09.2012 № 000141222
в частині визначення податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість на суму 620 757,00 грн. та в частині
застосування фінансової санкції на
суму 155 191,00 грн. Відмовлено у
задоволенні позовних вимог в частині
нарахування податку на додану вартість
та застосування фінансових санкцій за
порушення, вчинені у податкових
періодах 2010-2011 років.

Вважаючи, що рішення судів першої та
апеляційної інстанцій прийнято з
порушенням норм матеріального права,
позивач звернувся до Вищого
адміністративного суду України із
касаційною скаргою, у якій просить
скасувати постанову Житомирського
окружного адміністративного суду від
08.08.2013 та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 10.10.2013 в частині відмови в
задоволенні позовних вимог та прийняти
нове рішення, яким задовольнити позов у
повному обсязі.

Відповідач також звернувся із
касаційною скаргою з вимогою про
скасування постанови Житомирського
окружного адміністративного суду від
08.08.2013 та ухвали Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 10.10.2013 в частині задоволення
позовних вимог та просив прийняти нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позову.

Відповідно до частини першої статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що за результатами
позапланової виїзної перевірки ПАТ
«Житомиргаз» за період з 01.06.2009 по 01.06.2012
ДПІ у м. Житомирі складено акт від
31.08.2012 № 3050/23-1/03344071/0110.

Відповідно до висновків даного акта
позивачем було допущено порушення ст.
185, ст. 188, п.198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст.198, п.201.4, п.
201.6, п.201.10 ст. 201 Податкового кодексу
України та пп. 3.1.1 п. 3.1 ст. 3, п. 4.1 ст. 4, пп.
7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України від 03.04.1997 №
168/97-ВР «Про податок на додану вартість»
(надалі - Закон України «Про податок на
додану вартість»), яке полягало у
заниженні податку на додану вартість
за період з 01.06.2009 по 01.06.2012 на суму 1 079
439,00 грн., в тому числі: за серпень 2009
року - 33 333,33 грн.; за вересень 2009 року - 214
305,00 грн.; за жовтень 2009 року - 66 667,00 грн.;
за листопад 2009 року - 306 452,00 грн.; за
лютий 2010 року - 73 167,00 грн.; за березень 2010
року - 153 248,00 грн.; за вересень 2010 року - 46
667,00 грн.; за жовтень 2010 року - 42 430,00 грн.;
за липень 2011 року - 35 875,00 грн.; за
листопад 2011 року - 35 875,00 грн.; за грудень
2011 року - 71 420,00 грн.

Податковий орган, проаналізувавши
господарські операції позивача з ПП
«Діатом» за період з 01.06.2009 по 01.06.2012,
дійшов висновку, що у останнього були
відсутні необхідні умови для ведення
відповідної господарської діяльності
(надання послуг, виконання робіт).
Встановлено, що ПП «Діатом» проводив
діяльність, спрямовану на здійснення
операцій, пов'язаних з наданням
податкової вигоди третім особам.
Укладені ним з контрагентами правочини
порушують публічний порядок,
суперечать інтересам держави та
суспільства, вчинені удавано з метою
ухилення від сплати податків третіх
осіб, в тому числі ПАТ «Житомиргаз».

На підставі акта перевірки 20.09.2012 ДПІ у
м. Житомирі винесено податкове
повідомлення-рішення № , яким
позивачу визначено податкове
зобов'язання з податку на додану
вартість в сумі 1 349 299,00 грн., в тому
числі: 1 079 439,00 грн. основного платежу
та 269 860,00 грн. штрафних (фінансових)
санкцій.

Заслухавши суддю-доповідача та
представників сторін, переглянувши
судові рішення у межах касаційних
скарг, перевіривши правильність
застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга позивача підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, основними видами діяльності
ПАТ «Житомиргаз» є забезпечення
населення та юридичних осіб природним
газом вітчизняного та імпортного
походження.

Для здійснення господарської
діяльності ПАТ «Житомиргаз» (замовник)
укладено договори на виконання
будівельно-монтажних робіт з ПП
«Діатом» (субпідрядник), а саме: договір
від 09.07.2009 № 7 на будівництво
газопроводу високого тиску ІІ
категорії від вул. Вересівський шлях до
вул. Бугайченка м. Житомира. Відповідно
до умов договору вартість робіт
визначено в розмірі 5 200 000,00 грн.

17.09.2009 позивачем укладено з ПП «Діатом»
договір № 18 на кільцювання газопроводу
високого тиску ІІ категорії від ГГРП с.
Садки до ГГРП с. Іванівка Житомирського
району. Вартість повного комплексу
робіт визначено в розмірі 7 374 089,00 грн.

04.07.2011 з вказаним субпідрядником було
укладено договір підряду № 9/11 на
кільцювання газопроводу низького
тиску Д. 219 мм від вул. Піонерської до
вул. Західної в м. Житомирі. Відповідно
до умов договору ціна виконання
зазначених робіт становить 430 497,60 грн.

Відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» в редакції, що була чинною до
01.01.2011, податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Підпунктом 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 вказаного
Закону встановлено, що не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

З наведеного вбачається, що наявність у
платника податку, виданих йому
продавцем товару податкових накладних,
оформлених з дотриманням вимог чинного
законодавства, і сплата податку на
додану вартість продавцю у складі
вартості товару є достатніми
підставами для визначення податкового
кредиту при реальному проведенні
господарських операцій.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України, дія якого поширюється
на правовідносини, що виникли після
01.01.2011, податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до ст. 39 цього Кодексу, та складається з
сум податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно п. 198.6 ст. 198 цього Кодексу не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу).

Тобто, необхідною умовою для
віднесення сум податку на додану
вартість до складу податкового кредиту
є факт придбання товарів та послуг з
метою їх використання в господарській
діяльності, що підтверджено належним
чином складеними податковими
накладними (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу) і сплата
податку на додану вартість продавцю у
складі вартості товару.

Суди попередніх інстанцій встановили,
що виконання та оплата позивачем
будівельно-монтажних робіт
підтверджується актами приймання
виконаних робіт форми КБ-2в на суму 5 397
187,72 грн. (ПДВ 1 079 437,55 грн.), довідками
про вартість виконаних робіт форми
КБ-3, затвердженими будівельними
паспортами об'єктів газопроводу,
деклараціями про готовність об'єктів
до експлуатації, виписками банку,
платіжними дорученнями до них,
податковими накладними за період з
01.06.2009 по 01.06.2012. В бухгалтерському
обліку вказані операції відображено
відповідно до наданих для перевірки
бухгалтерських регістрів (Журналів
«Головна книга», обліково-сальдових
відомостей, журналів-ордерів, карток по
контрагенту ПП «Діатом»).

Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначено п.1.2 ст. 1, п.2.1 ст.2
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995, первинні документі - це
письмові свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації на їх проведення.

Статтею 9 Закону України від 16.07.1999 №
996-XIV «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
встановлено вимоги до первинних
документів, які є підставою для
бухгалтерського та податкового обліку.
Відповідно до даної статті, підставою
для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Дія контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Отже, досліджені судами попередніх
інстанцій первинні документи
розкривають зміст господарських
операцій, підтверджують рух активів
позивача та отримання ним реального
результату в процесі господарської
діяльності, тому колегія суддів вважає,
що ПАТ «Житомиргаз» правильно
сформувало податковий кредит з податку
на додану вартість відповідних
періодів за результатом проведення
господарських операцій з ПП «Діатом» з
дотриманням вимог Закону України «Про
податок на додану вартість» та
Податкового кодексу України.

Порушення кримінальної справи щодо
посадових осіб позивача без винесення
обвинувального вироку суду, висновки
податкового органу про відсутність у
ПП «Діатом» можливості здійснювати
господарську діяльність не є
підставами для позбавлення позивача
права на формування податкового
кредиту з податку на додану вартість,
оскільки невиконання свого
зобов'язання однією із сторін
господарських відносин не може
вважатись підтвердженням наявності
мети ухилення від сплати податків та
отримання податкової вигоди іншою
стороною.

Такий висновок відповідає позиції
Верховного Суду України, викладеній у
його постановах від 09.09.2008 у справі №
21-500во08, від 01.06.2010 у справі № 21-573во10,
постанові від 31.01.2011 у справі 21-47а10, а
також узгоджується із практикою
Європейського Суду з прав людини. Так, у
справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії»
(заява № 3991/03) Європейський Суд з прав
людини у своєму рішення від 22.01.2009
зазначив, що платник податку не повинен
нести наслідків невиконання
постачальником його зобов'язань зі
сплати податку і в результаті
сплачувати податок на додану вартість
вдруге, а також сплачувати пеню. На
думку Суду, такі вимоги стали надмірним
тягарем для платника податку, що
порушило справедливий баланс, який
повинен підтримуватись між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту прав власності.

З урахуванням наведених обставин та
положень част. 1 ст. 244-2 Кодексу
адміністративного судочинства України
про обов'язковість судових рішень
Верховного Суду України, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України дійшла висновку про
недоведеність факту порушення
податкового законодавства з боку
позивача при формуванні податкового
кредиту з податку на додану вартість
відповідних періодів в сумі 1 349 299,00
грн., що свідчить про протиправність
спірного податкового
повідомлення-рішення, яке підлягає
скасуванню в повному обсязі.

Крім того, правильність формування
продавцем (ПП «Діатом») податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість за операціями, проведеними з
ПАТ «Житомиргаз» відповідно до
вказаних договорів у 2010-2011 роках,
підтверджується ухвалою Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 29.01.2013, якою залишено без змін
постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 29.01.2013 по
справі № 0670/6094/12 за позовом ПП «Діатом»
до ДПІ у м. Житомирі Житомирської
області Державної податкової служби
про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення від 21.08.2012 №
. Постанова суду апеляційної
інстанції набрала законної сили.

Частина 1 ст. 72 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначає, що обставини, встановлені
судовим рішенням в адміністративній,
цивільній або господарській справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 72 ст. 72
Кодексу адміністративного судочинства
України, наведеним спростовується
позиція судів попередніх інстанцій про
необхідність скасування податкового
повідомлення-рішення лише в частині
визначення податкового зобов'язання з
податку на додану вартість на суму 620
757,00 грн. та в частині застосування
фінансової санкції на суму 155 191,00 грн.

Не зважаючи на те, що судами першої та
апеляційної інстанцій обставини
справи встановлено повно та всебічно, з
урахуванням доводів касаційної скарги
позивача, неправильне застосування
вищезазначених норм матеріального
права є підставою, відповідно до ст. 229
Кодексу адміністративного судочинства
України, для скасування попередніх
судових рішень та прийняття нового
рішення про задоволення позову.

Частиною 6 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що якщо суд апеляційної чи
касаційної інстанції, не повертаючи
адміністративної справи на новий
розгляд, змінить судове рішення або
ухвалить нове, він відповідно змінює
розподіл судових витрат.

Якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (ч. 1 ст. 94
Кодексу адміністративного судочинства
України).

Керуючись ч. 1 та 6 ст. 94, ч. 3 ст. 160, ст.ст.
210, 214, 215, 220, 223, 229,

230, 231, ч. 5 ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

1. Касаційну скаргу Житомирської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області
залишити без задоволення.

2. Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Житомиргаз»
задовольнити.

Постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 08.08.2013 та
ухвалу Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 10.10.2013 у
справі № 0670/8240/12 скасувати в частині
відмови в задоволенні позовних вимог.

Прийняти нову постанову, якою позов
задовольнити повністю. Визнати
протиправним та скасувати податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у м. Житомирі від
20.09.2012 № .

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Публічного акціонерного
товариства «Житомиргаз» () судові витрати в сумі 5 556,40 грн.
(п'ять тисяч п'ятсот п'ятдесят шість
гривень 40 копійок).

3. Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, у порядку та в строки,
встановлені статтями 236 - 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя(підпис)А.М. Лосєв
Судді:(підпис)Л.І. Бившева (підпис) Т.М.
Шипуліна