Справа № 706/1039/13-а
Суддя: Петрик І.Й.
Дата ухвалення: 2014-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 706/1039/13-а
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Петрик І.Й.
У Х В А Л А

Іменем України

16 квітня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Петрика
І.Й.

Суддів:
Ключковича В.Ю.,

Собківа
Я.М.,

При секретарі:
Валяєвій Х.В.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні апеляційну скаргу
ОСОБА_3 на ухвалу Христинівського
районного суду Черкаської області від
30 грудня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до Прокурора Черкаської
області, Начальника УМВС України в
Черкаській області про визнання дій
протиправними, зобов'язання вчинити
дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 пред'явив позов до прокурора
Черкаської області, начальника УМВС
України в Черкаській області щодо
неправомірності відмови прокуратурою
Черкаської області і УМВС України в
Черкаській області виконати ухвалу
апеляційного суду Черкаської області
від 6 вересня 2011 року і не законне
направлення ними до суду кримінальної
справи, щодо яких винесена дана ухвала.

Ухвалою Христинівського районного
суду Черкаської області від 30 грудня 2013
року у відкритті провадження
відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої
інстанції, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить її скасувати та
ухвалити нову, якою справу направити до
суду першої інстанції для продовження
розгляду.

Дослідивши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі -КАС України), до адміністративних
судів можуть бути оскаржені будь-які
рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів
владних повноважень, крім випадків,
коли щодо таких рішень, дій чи
бездіяльності Конституцією чи
законами України встановлено інший
порядок судового провадження.

Положеннями частини 2 статті 17 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
публічно-правові спори, зокрема: спори
фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом
владних повноважень щодо оскарження
його рішень (нормативно-правових актів
чи правових актів індивідуальної дії),
дій чи бездіяльності; спори з приводу
прийняття громадян на публічну службу,
її проходження, звільнення з публічної
служби; спори між суб'єктами владних
повноважень з приводу реалізації
їхньої компетенції у сфері управління,
у тому числі делегованих повноважень;
спори, що виникають з приводу
укладання, виконання, припинення,
скасування чи визнання нечинними
адміністративних договорів; спори за
зверненням суб'єкта владних
повноважень у випадках, встановлених
Конституцією та законами України;
спори щодо правовідносин, пов'язаних з
виборчим процесом чи процесом
референдуму.

У відповідності до частини 2 статті 4
Кодексу адміністративного судочинства
України юрисдикція адміністративних
судів поширюється на всі
публічно-правові спори, крім спорів,
для яких законом встановлений інший
порядок судового вирішення.

При визначенні судової юрисдикції щодо
вирішення справи суд виходить з
характеру спірних правовідносин, прав
та інтересів, за захистом яких
звернувся позивач, суб'єктного складу
сторін, предмета спірних
правовідносин.

Публічно-правовим спором за Кодексом
адміністративного судочинства України
є не будь-який публічно-правовий спір,
а лише той, який випливає із здійснення
суб'єктом владних повноважень своїх
владних управлінських функцій.

Водночас колегія суддів звертає увагу
на те, що органи дізнання, слідства та
прокуратури під час перевірки заяви
про злочин та її вирішення, виконують
не владні управлінські функції, а
владні процесуальні функції.

Згідно із п. 2 ч. З ст. 17 КАС України,
юрисдикція адміністративних судів не
поширюється на публічно-правові
справи, що належить вирішувати в
порядку кримінального судочинства.

Відповідно до статей 110, 234, 236
Кримінально-процесуального кодексу
України (далі - КПК України), дії органів
дізнання, слідчого, прокурора можуть
бути оскаржені до суду.

Згідно із ч. 1, 2 ст. З КПК України,
провадження в кримінальних справах на
території України здійснюється за
правилами цього Кодексу незалежно від
місця вчинення злочину. При
провадженні в кримінальній справі
застосовується
кримінально-процесуальний закон, який
діє відповідно під час дізнання,
досудового слідства або судового
розгляду справи.

Завданнями кримінального судочинства
є охорона прав та законних інтересів
фізичних і юридичних осіб, які беруть в
ньому участь, а також швидке і повне
розкриття злочинів, викриття винних та
забезпечення правильного застосування
Закону з тим, щоб кожний, хто вчинив
злочин, був притягнутий до
відповідальності і жоден невинний не
був покараний (ст. 2 КПК України).

Отже, кримінальне судочинство - це
врегульований нормами КПК України
порядок діяльності органів дізнання,
попереднього слідства, прокуратури і
суду (судді) щодо порушення,
розслідування, розгляду і вирішення
кримінальних справ, а також діяльність
інших учасників кримінального процесу
- підозрюваних, обвинувачених,
підсудних, потерпілих, цивільних
позивачів і відповідачів, їх
представників та інших осіб з метою
захисту своїх конституційних прав,
свобод та законних інтересів.

Частиною 2 статті 97 КПК України
встановлено, що по заяві або
повідомленню про злочин прокурор,
слідчий, орган дізнання або суддя
зобов'язані не пізніше триденного
строку прийняти одне з таких рішень: 1)
порушити кримінальну справу; 2)
відмовити в порушенні кримінальної
справи; 3) направити заяву або
повідомлення за належністю.

Законність процесуальних актів, дій чи
бездіяльності, вчинених при здійсненні
процесуальних повноважень, не може
перевірятися за межами передбаченого
законом процесуального контролю.

Намагання здійснити контроль за
процесуальною діяльністю поза межами
відповідного процесуального
регулювання є протиправним втручанням
у діяльність особи, наділеної в
установленому порядку процесуальними
правами, та є посяганням на її
процесуальну незалежність.

Зважаючи на те, що процесуальні
рішення, дії чи бездіяльність осіб, які
їх вчиняють, перевіряються за нормами
того процесу, в межах якого вони
вчиняються, то вимоги позивача про
неправомірності відмови прокуратурою
Черкаської області і УМВС України в
Черкаській області виконати ухвалу
апеляційного суду Черкаської області
від 6 вересня 2011 року і не законне
направлення ними до суду кримінальної
справи, щодо яких винесена дана ухвала,
повинні розглядатися у межах
кримінального, а не адміністративного
судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Верховного суду України від
24 квітня 2012 року.

Таким чином, вимоги позивача не
пов'язані з оскарженням рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень, тому зазначений спір не є
адміністративним і цей спір не
пов'язаний із захистом прав, свобод чи
інтересів у сфері публічно-правових
відносин від порушень з боку органів
державної влади, - що виключає розгляд
справи у порядку адміністративного
судочинства.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновками суду
першої інстанції щодо відмови у
відкритті провадження, а тому
апеляційну скаргу позивача необхідно
залишити без задоволення, а ухвалу суду
першої інстанції - без змін, оскільки
вона ухвалена з дотриманням норм
процесуального права

Керуючись ст. ст. ст. 17, 18, 41, 196, 199, 200
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу
Христинівського районного суду
Черкаської області від 30 грудня 2013 року
залишити без задоволення.

Ухвалу Христинівського районного суду
Черкаської області від 30 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
порядку та строки передбачені ст. 212
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
Петрик І.Й.

Судді:
Ключкович В.Ю.

Собків Я.М.

.

Головуючий суддя
Петрик І.Й.

Судді:
Ключкович В.Ю.

Собків Я.М.