Справа № 813/7168/13-а
Суддя: Крутько Олена Василівна
Дата ухвалення: 2014-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
справа № 813/7168/13-а
Львівський окружний адміністративний
суд у складі колегії суддів:
головуючої судді Крутько О.В.,
судді Сасевича О.М.,
судді Кедик М.В.,
з участю секретаря судового засідання
представників позивача Малинівської
представника відповідача Тістечка Ю.Я.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Львові адміністративну
справу
за позовом ТзОВ « 1001 Дрібниця»
до Львівської митниці Міндоходів,
про визнання протиправними та
скасування рішень, зобов'язання
ТзОВ « 1001 дрібниця» звернулось з
позовом у якому згідно збільшених та
уточнених позовних вимог просило
визнати протиправними та скасувати
рішення Львівської митниці Міндоходів
про коригування митної вартості
товарів: № 209000003/2013/200078/2 від 03.04.2013 р., №
209000003/2013/200101/2 від 26.04.2013 р., №
209000003/2013/200019/2 від 13.06.2013 р., №
209000003/2013/200025/2 від 19.06.2013 р., №
209000003/2013/200055/2 від 15.07.2013 р., №
209000003/2013/200113/2 від 03.09.2013 р., №
209000003/2013/200171/2 від 07.10.2013 р., №
209000003/2013/200210/2 від 15.11.2013 р., №
209000006/2013/200225/2 від 07.12.2013 р., №
209000006/2013/200233/2 від 18.12.2013 р.; зобов'язати
Львівську митницю Міндоходів
зарахувати ТзОВ « 1001 дрібниця» в
рахунок майбутніх платежів суму зайво
сплачених 46806,34 грн. ввізного мита та
166164,82 грн. податку на додану вартість.

Позов мотивується тим, зокрема, що при
поданні ТзОВ « 1001 дрібниця» митних
декларацій №№ 209140000/2013/009044,
209140000/2013/013167, 209140000/2013/019041, 209140000/2013/019910;
209140000/2013/023236, 209140000/2013/030361, 209140000/2013/035369;
209140000/2013/040814, 209140000/2013/043979, 209140000/2013/045685
для митного контролю та митного
оформлення товарів, що імпортуються на
митну територію України згідно
контракту № 90 від 24.08.2012 року з
додатковою угодою 1/2012 від 01.10.2012 року до
контракту № 90 від 24.08.2012 р. позивачем
були долучені усі документи, які
підтверджують митну вартість товарів,
перелік яких визначений ч.2 та ч.3 ст. 53
МК України та які свідчать про
правильність обрання методу
визначення митної вартості товарів;
документи, надані Львівській митниці
ТзОВ « 1001 дрібниця» при митному
оформленні товарів, містять достатньо
інформації та усі необхідні відомості
для застосування декларантом методу
визначення митної вартості за ціною
договору, згідно ст. 58 МК України, а
зокрема містять відомості, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів та
ціни, що була фактично сплачена за
даний товар.

Представники позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримали з
підстав, наведених у позовній заяві,
просили позов задоволити.

Відповідач проти позову заперечив,
представник відповідача зазначив, що
посадові особи Львівської митниці при
здійсненні контролю митної вартості
імпортованого позивачем товару діяли в
межах повноважень та відповідно до
вимог чинного законодавства; митний
орган не одержав усіх підтверджуючих
документів щодо задекларованої митної
вартості, позивач не надав усі
необхідні документи, на підставі яких
можливе визначення митної вартості
товару за першим методом, тому
застосування такого було неможливим.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши присутніх представників
сторін, оцінивши докази, які мають
значення для справи суд виходив з
наступного.

ТзОВ « 1001 дрібниця» для митного
контролю та митного оформлення
товарів, що імпортуються на митну
територію України (вироби загального
використання виготовлені із пластмаси:
будівельні відра, ємності будівельні
(корита), лотки (екобокси) згідно
контракту № 90 від 24.08.2012 року з
додатковою угодою 1/2012 від 01.10.2012 року до
контракту № 90 від 24.08.2012 р. було подано
митні декларації №№ 209140000/2013/009044,
209140000/2013/013167, 209140000/2013/019041, 209140000/2013/019910;
209140000/2013/023236, 209140000/2013/030361, 209140000/2013/035369;
209140000/2013/040814, 209140000/2013/043979, 209140000/2013/045685 із
заявленою митною вартістю товару за
ціною договору та інші документи,
передбачені ст. 53 МК України.

Львівською митницею прийнято наступні
рішення про коригування митної
вартості товарів та винесено картки
відмови у прийнятті митної декларації,
митному оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення:

- рішення № 209000003/2013/200078/2 від 03.04.2013
р., картка відмови № 209140000/2013/00177,

- рішення № 209000003/2013/200101/2 від 26.04.2013
р., картка відмови № 209140000/2013/00229,

- рішення № 209000003/2013/200019/2 від 13.06.2013
р., картка відмови № 209140000/2013/00344,

- рішення № 209000003/2013/200025/2 від 19.06.2013
р., картка відмови № 209140000/2013/00362,

- рішення № 209000003/2013/200055/2 від 15.07.2013
р., картка відмови № 209140000/2013/00422,

- рішення № 209000003/2013/200113/2 від 03.09.2013
р., картка відмови № 209140000/2013/00780,

- рішення № 209000003/2013/200171/2 від 07.10.2013
р., картка відмови № 209140000/2013/00870,

- рішення № 209000003/2013/200210/2 від 15.11.2013
р., картка відмови № 209140000/2013/00952,

- рішення № 209000006/2013/200225/2 від 07.12.2013
р., картка відмови № 209140000/2013/00980,

- рішення № 209000006/2013/200233/2 від 18.12.2013
р., картка відмови № 209140000/2013/00991.

За твердженням митного органу митна
вартість імпортованих товарів не може
бути визнана за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються у зв'язку з
тим, що основні документи, які подані
для підтвердження митної вартості,
містять розбіжності та не містять усіх
даних, необхідних для обраного
декларантом методу визначення митної
вартості.

При винесенні рішення №209000003/2013/200078/2
від 03.04.2013 р., рішення № 209000003/2013/200101/2 від
26.04.2013 р. та рішення № 209000003/2013/200210/2 від
15.11.2013 р. митна вартість визначена
митним органом із застосуванням 6
(резервного) методу визначення митної
вартості товару, а при винесенні інших
рішень - 3-го методу.

Позивачем подано нові уточнені
електронні митні декларації,
зазначивши у ній вартість
імпортованого товару, визначену
Львівською митницею.

Вирішуючи спір, суд виходив з
наступного.

Митна справа в Україні регулюється
Митним кодексом України від 13 березня
2012 року № 4495-VI, що набрав чинності 01
червня 2012 року.

Статтею 7 Митного кодексу України
визначено, що державну митну справу
становлять встановлені порядок і умови
переміщення товарів через митний
кордон України, їх митний контроль та
митне оформлення, застосування
механізмів тарифного і нетарифного
регулювання зовнішньоекономічної
діяльності, справляння митних
платежів, ведення митної статистики,
обмін митною інформацією, ведення
Української класифікації товарів
зовнішньоекономічної діяльності,
здійснення відповідно до закону
державного контролю нехарчової
продукції при її ввезенні на митну
територію України, запобігання та
протидія контрабанді, боротьба з
порушеннями митних правил, організація
і забезпечення діяльності митних
органів та інші заходи, спрямовані на
реалізацію державної політики у сфері
державної митної справи, становлять.

Державна митна справа здійснюється з
додержанням прийнятих у міжнародній
практиці форм декларування товарів,
методів визначення митної вартості
товарів, систем класифікації та
кодування товарів та системи митної
статистики, інших загальновизнаних у
світі норм і стандартів.

Відповідно до ст. 49 Митного кодексу
України митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.

Ст. 51 Митного кодексу України
визначено, що митна вартість товарів,
що переміщуються через митний кордон
України, визначається декларантом
відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 53 Митного кодексу
України у випадках, передбачених цим
Кодексом, одночасно з митною
декларацією декларант подає митному
органу документи, що підтверджують
заявлену митну вартість товарів і
обраний метод її визначення.

Відповідно до ст. 53 митного кодексу
України документами, які підтверджують
митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що
подається у випадках, визначених у
частинах п'ятій і шостій статті 52 цього
Кодексу, та документи, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості, на підставі яких проводився
розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або
рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські
платіжні документи, що стосуються
оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи,
якщо за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт
товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, -
страхові документи, а також документи,
що містять відомості про вартість
страхування.

У разі якщо документи, зазначені у
частині другій цієї статті, містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, декларант або уповноважена ним
особа на письмову вимогу митного
органу зобов'язані протягом 10
календарних днів надати (за наявності)
такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів
третім особам на користь продавця, якщо
такі платежі здійснюються за умовами,
визначеними договором (угодою,
контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту);

4) виписку з бухгалтерської
документації;

5) ліцензійний чи авторський договір
покупця, що стосується оцінюваних
товарів та є умовою продажу оцінюваних
товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни
відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем було дотримано вимоги,
передбачені зазначеними нормами
Митного кодексу України та подано у
встановленому порядку документи, що
підтверджують митну вартість товару
(перелік поданих документів зазначено
у картках відмови).

Згідно з положеннями ст. 54 Митного
кодексу України контроль правильності
визначення митної вартості товарів
здійснюється митним органом під час
проведення митного контролю і митного
оформлення шляхом перевірки числового
значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення
митної вартості товарів за основним
методом - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється митним органом
шляхом перевірки розрахунку,
здійсненого декларантом, за
відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього
Кодексу. За результатами здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості товарів митний орган
визнає заявлену декларантом або
уповноваженою ним особою митну
вартість чи приймає письмове рішення
про її коригування відповідно до
положень статті 55 цього Кодексу.

Як вбачається із рішень Львівської
митниці Державної митної служби
України про коригування митної
вартості товарів № 209000003/2013/200078/2 від
03.04.2013 р., № 209000003/2013/200101/2 від 26.04.2013 р., №
209000003/2013/200019/2 від 13.06.2013 р., №
209000003/2013/200025/2 від 19.06.2013 р., №
209000003/2013/200055/2 від 15.07.2013 р., №
209000003/2013/200113/2 від 03.09.2013 р., №
209000003/2013/200171/2 від 07.10.2013 р., №
209000003/2013/200210/2 від 15.11.2013 р., №
209000006/2013/200225/2 від 07.12.2013 р., №
209000006/2013/200233/2 від 18.12.2013 р. відповідачем
при виконанні ним п.4.1 ст.54 МК України
встановлено, що ряд поданих позивачем
документів містять розбіжності та не
містять всіх даних відповідно до
обраного методу визначення митної
вартості.

Так, у рішенні № 209000003/2013/200078/2 від 03.04.2013
р. зазначається, що умови поставки,
зазначені у гр.20 МД та у контракті № 90
від 24.08.2012 р., фактурі № FPRW/13/02/0044/DH від
21.02.2013 відрізняються між собою.

У рішенні № 209000003/2013/200210/2 від 15.11.2013 р.
вказано, що підписи посадових осіб у
контракті та додатку відрізняються між
собою, сума, зазначена в експортній
декларації не співпадає з сумою,
зазначеною в інвойсі № FX13/11/0006WL від
14.11.13 р.

У рішенні № 209000006/2013/200225/2 від 07.12.2013 р. та
рішенні № 209000006/2013/200233/2 від 18.12.2013 р.
митний орган вказав, що підпис сторони
продавця під додатком № 2
відрізняється від підпису продавця під
контрактом № 90 та під додатком № 1 від
01.10.12 р., відсутнє підтвердження
замовлення, яке передбачене п.2.1
зовнішньоекономічного договору від
24.08.2012 № 90.

З приводу наведеного у рішеннях, суд
зазначає, що висновки відповідача є
несумісними з функціями контролю,
передбаченими п.4.1 ст.54 МК України, адже
при виконанні зазначених функцій,
відповідач не наділений
повноваженнями перевіряти
ідентичність підписів. Відповідачем не
досліджувалось, які особи підписували
документи продавця, чи наділені вони
повноваженнями на підписання
документів.

У графі 20 МД 209140000/2013/009044 зазначено
умови поставки FCA PL Krakow, у п.4.1 контракту
№ 90 від 24.08.2012 року вказано, що
продавець зобов'язується
відвантажувати товар на умовах FCA PL Krakow
або FCA Wielun, тому розбіжності у договорі
та МД відсутні.

У інших рішеннях, які оспорюються у
даній справі, не зазначено, які
розбіжності були виявлені митним
органом. Тому не приймаються до уваги
обґрунтування даних рішень та
зазначення інших розбіжностей у
запереченні на позов.

Відповідно до ч.6 ст. 54 Митного кодексу
України митний орган може відмовити у
митному оформленні товарів за
заявленою декларантом або
уповноваженою ним особою митною
вартістю виключно за наявності
обґрунтованих підстав вважати, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів, у разі: невірно
проведеного декларантом або
уповноваженою ним особою розрахунку
митної вартості; неподання декларантом
або уповноваженою ним особою
документів згідно з переліком та
відповідно до умов, зазначених у
частинах другій - четвертій статті 53
цього Кодексу, або відсутності у цих
документах всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари; невідповідності обраного
декларантом або уповноваженою ним
особою методу визначення митної
вартості товару умовам, наведеним у
главі 9 цього Кодексу; надходження до
митного органу документально
підтвердженої офіційної інформації
митних органів інших країн щодо
недостовірності заявленої митної
вартості.

У разі якщо під час проведення митного
контролю митний орган не може
аргументовано довести, що заявлено
неповні та/або недостовірні відомості
про митну вартість товарів, у тому
числі невірно визначено митну вартість
товарів, заявлена декларантом або
уповноваженою ним особою митна
вартість вважається визнаною
автоматично (ч. 7).

Згідно ч.1 ст.57 МК України визначення
митної вартості товарів, які ввозяться
в Україну відповідно до митного режиму
імпорту, здійснюється за такими
методами: основний - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції); та
другорядні:

а) за ціною договору щодо
ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання
вартості;

г) на основі додавання
вартості (обчислена вартість);

ґ) резервний.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів
передує процедура консультацій між
органом доходів і зборів та
декларантом з метою визначення основи
вартості згідно з положеннями статей 59
і 60 цього Кодексу. Під час таких
консультацій орган доходів і зборів та
декларант можуть здійснити обмін
наявною у кожного з них інформацією за
умови додержання вимог щодо її
конфіденційності.

Так, відповідно до вищевказаної норми
метод визначення митної вартості
товарів за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні.

Правову позицію з даного питання було
викладено в постановах Верховного Суду
України від 29.05.2012 року та 11.09.2012 року,
зокрема в останніх було зазначено:

- "за умови не наведення митним органом
доказів того, що документи, подані
декларантом для митного оформлення
товару є недостатніми чи такими, що у
своїй сукупності викликають сумнів у
достовірності наданої інформації, а
витребування цим органом переліку
документів, передбачених пунктом 11
Порядку №1766, без зазначення обставин,
які ці документи повинні підтвердити,
суд дійшов правильного висновку про
протиправність рішення цього органу
щодо застосування шостого (резервного)
методу визначення митної вартості";

- "ненадання декларантом запитуваних
митним органом документів, за
відсутності обґрунтування
неможливості визначення митної
вартості товару за першим методом, не є
достатнім для висновку про наявність
підстав для застосування митним
органом іншого методу визначення
митної вартості". Суд залишив в силі
рішення нижчестоящих судів, яким
позовні вимоги задоволені, в тому числі
про стягнення з Державного бюджету
податку на додану вартість.

Відповідно до ст. 57 Митного кодексу
України за основу визначення митної
вартості товару як основного методу,
позивачем була взята ціна контракту.

Суд вважає, що з наданих позивачем
документів митний орган мав можливість
встановити митну вартість товару на
підставі першого методу визначення
митної вартості і за ціною договору
щодо товарів, які імпортуються в
Україну, оскільки в цих документах була
чітко зазначена ціна купівлі-продажу
товару і саме ця ціна була сплачена
згідно платіжних доручень.

З аналізу наведених норм законодавства
з питань митної справи вбачається, що
право митного органу на витребування
від декларанта додаткових документів
виникає лише у разі наявності
обґрунтованого сумніву у повноті
та/або достовірності відомостей про
митну вартість товарів, однією з
підстав виникнення якого є виявлення
розбіжностей у поданих декларантом
документах і такі розбіжності мають
впливати саме на числове значення
складових митної вартості товарів.

Як вбачається з матеріалів справи,
митний орган не вказав на розбіжності в
поданих декларантом документах, які
впливають на значення складових митної
вартості товарів та дають підстави для
обґрунтованого сумніву у
достовірності відомостей про митну
вартість товарів.

У відповідача були в наявності всі
документи для визначення митної
вартості за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються. Оцінивши
подані декларантом документи в
сукупності митний орган мав можливість
встановити як умови поставки, так і
дійсну вартість товару, що поставлявся.

Інших аргументів, які б викликали
обґрунтовані сумніви в достовірності
проведеного позивачем розрахунку
митної вартості товару за ціною
договору, відповідачем не наведено, а
інших обставин, які б впливали на
рівень задекларованої позивачем
митної вартості товару не встановлено.

З огляду на наведене, суд дійшов
висновку про порушення відповідачем
вимог чинного законодавства при
прийнятті рішень про коригування
митної вартості товарів.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, не довів правомірність
прийнятих ним рішень.

Тому рішення про коригування митної
вартості товарів № 209000003/2013/200078/2 від
03.04.2013 р., № 209000003/2013/200101/2 від 26.04.2013 р., №
209000003/2013/200019/2 від 13.06.2013 р., №
209000003/2013/200025/2 від 19.06.2013 р., №
209000003/2013/200055/2 від 15.07.2013 р., №
209000003/2013/200113/2 від 03.09.2013 р., №
209000003/2013/200171/2 від 07.10.2013 р., №
209000003/2013/200210/2 від 15.11.2013 р., №
209000006/2013/200225/2 від 07.12.2013 р., №
209000006/2013/200233/2 від 18.12.2013 р. слід визнати
протиправними та скасувати.

Частиною першою статті 301 Митного
кодексу України передбачено, що
повернення помилково та/або надміру
сплачених сум митних платежів
здійснюється відповідно до Бюджетного
та Податкового кодексів України.

Згідно з приписами частини третьої
зазначеної статті, помилково та/або
надміру зараховані до державного
бюджету суми митних платежів
повертаються з державного бюджету в
порядку, визначеному центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування та реалізує
державну політику у сфері фінансів.

Відповідно до приписів частини другої
статті 45 Бюджетного кодексу України
центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, веде бухгалтерський
облік усіх надходжень Державного
бюджету України та за поданням органів,
що контролюють справляння надходжень
бюджету, здійснює повернення коштів,
помилково або надміру зарахованих до
бюджету.

На виконання частини другої статті 45
Бюджетного кодексу України розроблено
Порядок повернення платникам податків
коштів, що обліковуються на
відповідних рахунках митного органу як
передоплата, і митних та інших
платежів, помилково та/або надмірно
сплачених до бюджету, контроль за
справлянням яких здійснюється митними
органами, затверджений наказом
Державної митної служби України від
20.07.2007 року №618.

Пунктом 8 розділом ІІІ згаданого
Порядку передбачено, що суми митних та
інших платежів, перераховані митними
органами на рахунки з обліку доходів,
відкриті в територіальних органах
Державного казначейства, які
підлягають поверненню за рішенням
суду, повертаються у порядку,
визначеному Державною митною службою
України та Державним казначейством
України.

В результаті прийняття відповідачем
спірних рішень про коригування митної
вартості товарів позивачем надміру
сплачено 46806,34 грн. ввізного мита та
166164,82 грн. податку на додану вартість,
які позивач підставно просить
зарахувати в рахунок майбутніх
платежів.

Отже, позов слід задоволити повністю,
визнати протиправними та скасувати
рішення Львівської митниці Міндоходів
про коригування митної вартості
товарів: № 209000003/2013/200078/2 від 03.04.2013 р., №
209000003/2013/200101/2 від 26.04.2013 р., №
209000003/2013/200019/2 від 13.06.2013 р., №
209000003/2013/200025/2 від 19.06.2013 р., №
209000003/2013/200055/2 від 15.07.2013 р., №
209000003/2013/200113/2 від 03.09.2013 р., №
209000003/2013/200171/2 від 07.10.2013 р., №
209000003/2013/200210/2 від 15.11.2013 р., №
209000006/2013/200225/2 від 07.12.2013 р., №
209000006/2013/200233/2 від 18.12.2013 р. Зобов'язати
Львівську митницю Міндоходів
зарахувати ТзОВ « 1001 дрібниця» в
рахунок майбутніх платежів суму зайво
сплачених 46806,34 грн. ввізного мита та
166164,82 грн. податку на додану вартість.
Стягнути з Державного бюджету України
на користь ТзОВ « 1001 дрібниця» 3233,02 грн.
судового збору.

Керуючись ст.ст. 71, 86, 158, 159, 160-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати
рішення Львівської митниці Міндоходів
про коригування митної вартості
товарів:

№ 209000003/2013/200078/2 від 03.04.2013 р.,

№ 209000003/2013/200101/2 від 26.04.2013 р.,

№ 209000003/2013/200019/2 від 13.06.2013 р.,

№ 209000003/2013/200025/2 від 19.06.2013 р.,

№ 209000003/2013/200055/2 від 15.07.2013 р.,

№ 209000003/2013/200113/2 від 03.09.2013 р.,

№ 209000003/2013/200171/2 від 07.10.2013 р.,

№ 209000003/2013/200210/2 від 15.11.2013 р.,

№ 209000006/2013/200225/2 від 07.12.2013 р.,

№ 209000006/2013/200233/2 від 18.12.2013 р.

Зобов'язати Львівську митницю
Міндоходів зарахувати ТзОВ « 1001
дрібниця» в рахунок майбутніх платежів
суму зайво сплачених 46806,34 грн. ввізного
мита та 166164,82 грн. податку на додану
вартість.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ТзОВ « 1001 дрібниця» 3233,02 грн.
судового збору.

Постанова набирає законної сили в
строк та в порядку, передбаченому ст.254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Львівський окружний адміністративний
суд з одночасним надсиланням копії
апеляційної скарги особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається протягом десяти днів з дня її
проголошення.

У разі застосування судом ч.3 ст.160
Кодексу адміністративного судочинства
України апеляційна скарга подається
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови.

Головуючий суддя
Крутько О.В.

Суддя
Сасевич О.М.

Суддя
Кедик М.В.