Справа № 2а/0470/9835/12
Суддя: Муравйов О.В.
Дата ухвалення: 2014-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2014 року м. Київ
К/800/41680/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючий суддя судді Муравйов О. В.
Вербицька О. В. Сірош М. В. розглянувши у
попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу Дніпродзержинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
областіна постанову
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 21.05.2013 рокуу
справі№ 2а/0470/9835/12за позовомПриватного
підприємства «Масляниця і К»до
Дніпродзержинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Дніпропетровської області Державної
податкової службипроскасування
податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
15.08.2012 року у справі № 2а/0470/9835/12 в
задоволенні позову відмовлено.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 21.05.2013 року апеляційну скаргу ПП
«Масляниця і К» задовольнити.
Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
15.08.2012 року у справі № 2а/0470/9835/12
скасовано. Позов задоволено. Скасовано
податкове повідомлення-рішення
Дніпродзержинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Дніпропетровської області Державної
податкової служби від 07.08.2012 року №
.

Не погоджуючись із постановою
апеляційного суду, відповідач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України з касаційною скаргою, в
якій просить її скасувати, залишити в
силі постанову суду першої інстанції.
Свої вимоги заявник обґрунтовує
порушенням судом норм матеріального та
процесуального права, зокрема, ст. 129
Конституції України, п. 1.3 ст. 1, пп. пп.
7.2.1, 7.2.3, 7.2.4. п. 7.2. пп. 7.4.5 п. 7.4, пп. 7.5.1 п. 7.5
ст. 7 Закону України «Про податок на
додану вартість», п. 180.1 ст. 180, п. 185.1 ст.
185, п. 186.1 ст. 186, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п.
п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України, ст. ст. 203, 215, 216
Цивільного кодексу України, ст. 159
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Заперечення на касаційну скаргу не
надходили, що не перешкоджає її
розгляду по суті.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що за результатами
проведеної відповідачем позапланової
документальної невиїзної перевірки ПП
«Масляниця і К» по взаємовідносинам та
взаєморозрахункам з ПП «Кримторг» та
ПП «Укрторгпартнер» за період з 01.01.2009
року по 31.12.2011 року складено акт від
25.07.2012 року № 2318/119/22-206/36363359, яким
зафіксовано порушення товариством ст.
ст. 203, 215, 228, 662, 626, 629, 658, 655, 656 Цивільного
кодексу України в частині недодержання
вимог законодавства в момент вчинення
правочинів, які не спрямовані на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ними по правочинах,
здійснених при придбанні товарів у ПП
«Укрторгпартнер» та ПП «Кримторг»; п. 1.3
ст. 1, пп. пп. 7.2.1, 7.2.3, 7.2.4. п. 7.2. пп. 7.4.5 п. 7.4,
пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість», п. 180.1 ст.
180, п. 185.1 ст. 185, п. 186.1 ст. 186, п. 187.1 ст. 187, п.
188.1 ст. 188, п. п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198
Податкового кодексу України, у зв'язку
з чим занижено податок на додану
вартість на загальну суму 626 277,27 грн.

На підставі акта перевірки
відповідачем 07.08.2012 року прийняте
податкове повідомлення-рішення №
, яким збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість на загальну суму 715 218,00 грн. (626
278,00 грн. - основний платіж та 88 940,00 грн. -
фінансова санкція).

Відмовляючи в позові, суд першої
інстанції виходив з того, що досліджені
в судовому засіданні докази
беззаперечно вказують на те, що
позивачем здійснювалась діяльність з
організації харчування відпочиваючих
відповідно до укладених договорів на
організацію послуг харчування на
території Автономної Республіки Крим,
однак, факт отримання товарів з метою
здійснення вказаної діяльності саме
від контрагентів ПП «Кримторг» та ПП
«Укрторгпартнер» підтверджений не був.

Суд апеляційної інстанції дійшов
висновку про задоволення позову у
зв'язку з правомірністю формування
податкового кредиту по операціям з ПП
«Кримторг» та ПП «Укрторгпартнер».

Колегія суддів погоджується з таким
висновком, враховуючи наступне.

Відповідно до п. 1.7 ст. 1 Закону України
«Про податок на додану вартість»
податковий кредит - сума, на яку платник
податку має право зменшити податкове
зобов'язання звітного періоду,
визначена згідно з цим Законом.

Згідно із пп. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» суми податку, що підлягають
сплаті до бюджету або відшкодуванню з
бюджету, визначаються як різниця між
загальною сумою податкових
зобов'язань, що виникли у зв'язку з
будь-яким продажем товарів (робіт,
послуг) протягом звітного періоду, та
сумою податкового кредиту такого
звітного періоду.

Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін, у разі
якщо договірна ціна на такі товари
(послуги) відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з, зокрема,
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку (пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість»).

Датою виникнення права платника
податку на податковий кредит
вважається, зокрема, дата отримання
податкової накладної, що засвідчує
факт придбання платником податку
товарів (робіт, послуг) (п. 7.5 ст. 7 ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість»).

Згідно із пп. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» податкова накладна
видається платником податку, який
поставляє товари (послуги), на вимогу їх
отримувача, та є підставою для
нарахування податкового кредиту.

Податкова накладна є звітним
податковим документом і одночасно
розрахунковим документом (пп.7.2.3 п. 7.2
ст. 7 цього Закону ).

Податкова накладна видається
платником податку, який поставляє
товари (послуги) на вимогу їх
отримувача, та є підставою для
нарахування податкового кредиту (пп.
7.2.6 п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість»).

Не підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту) (пп. 7.4.5 п. 7.4
ст. 7 Закону України «Про податок на
додану вартість»).

Положеннями пункту 185.1 статті 185
Податкового кодексу України
встановлено, що об'єктом оподаткування
є операції платників податку з:
постачання товарів, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу, у тому числі операції з
передачі права власності на об'єкти
застави позичальнику (кредитору), на
товари, що передаються на умовах
товарного кредиту, а також з передачі
об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю.

Місцем постачання товарів є: а)
фактичне місцезнаходження товарів на
момент їх постачання (крім випадків,
передбачених у підпунктах "б" і "в" цього
пункту); б) місце, де товари перебувають
на час початку їх перевезення або
пересилання, у разі якщо товари
перевозяться або пересилаються
продавцем, покупцем чи третьою особою;
в) місце, де провадиться складання,
монтаж чи встановлення, у разі якщо
товари складаються, монтуються або
встановлюються (з випробуванням чи без
нього) продавцем або від його імені.

Згідно із п. 187.1 ст. 187 Податкового
кодексу України датою виникнення
податкових зобов'язань з постачання
товарів/послуг вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше: а) дата
зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку; б) дата відвантаження товарів,
а в разі експорту товарів - дата
оформлення митної декларації, що
засвідчує факт перетинання митного
кордону України, оформлена відповідно
до вимог митного законодавства, а для
послуг - дата оформлення документа, що
засвідчує факт постачання послуг
платником податку.

Відповідно до п. 188.1 ст. 188 Податкового
кодексу України база оподаткування
операцій з постачання товарів/послуг
визначається виходячи з їх договірної
(контрактної) вартості, але не нижче
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, з
урахуванням загальнодержавних
податків та зборів (крім податку на
додану вартість та акцизного податку
на спирт етиловий, що використовується
виробниками суб'єктами господарювання
для виробництва лікарських засобів, у
тому числі компонентів крові і
вироблених з них препаратів, крім
лікарських засобів у вигляді бальзамів
та еліксирів). До складу договірної
(контрактної) вартості включаються
будь-які суми коштів, вартість
матеріальних і нематеріальних активів,
що передаються платнику податку
безпосередньо покупцем або через
будь-яку третю особу у зв'язку з
компенсацією вартості товарів/послуг.

Згідно із п. 198.1 ст. 198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, які попередньо віднесені
до податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону (п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу
України).

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 Податкового
кодексу України платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою особою та скріплену
печаткою податкову накладну, у якій
зазначається визначений цим Кодексом
перелік обов'язкових реквізитів.

Отже, правові наслідки у вигляді
виникнення права платника податку на
формування витрат та податкового
кредиту з ПДВ наступають лише у разі
реального (фактичного) вчинення
господарських операцій з придбання
товарів/робіт/послуг, що пов'язані з
рухом активів, зміною зобов'язань чи
власного капіталу платника, та
відповідають економічному змісту,
відображеному в укладених платником
податку договорах, а не лише оформлення
відповідних документів або рух
грошових коштів на рахунках платників
податку.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що реальність
господарських операцій по виконанню
договорів, укладених з ПП
«Укрторгпартнер» та ПП «Кримторг»,
підтверджується матеріалами справи,
зокрема, податковими та видатковими
накладними, платіжними дорученнями про
сплату за товари.

Отриманий товар використано у
господарській діяльності платника, що
підтверджується доказами подальшої
реалізації продуктів харчування.

Ні актом перевірки, ні в ході судового
розгляду відсутність у контрагентів
спеціальної податкової
правосуб'єктності або відсутність
реєстрації у ЄДР під час здійснення
господарських операцій не встановлена.

Судом апеляційної інстанції
правомірно відхилено доводи
податкового органу, з якими погодився
місцевий адміністративний суд, про
відсутність товарно-транспортних
накладних, оскільки сама по собі
відсутність товарно-транспортних
накладних не свідчить про відсутність
поставки товарів за умови
підтвердження поставки іншими
первинними документами.

Оскільки в порушення ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
податковим органом не доведено
обґрунтованості висновків акта
перевірки, що стали підставою для
прийняття оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення, колегія суддів
погоджується з постановою апеляційної
інстанції про задоволення позовних
вимог.

Доводи касаційної скарги викладеного
не спростовують, а зводяться до
переоцінки обставин, встановлених
судом апеляційної інстанції, що у
відповідності до ст. 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
не віднесено до повноважень суду
касаційної інстанції.

За таких обставин підстави для
задоволення касаційної скарги
відсутні.

Керуючись ст. ст. 220, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу Дніпродзержинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області відхилити.

Постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 21.05.2013 року у справі № 2а/0470/9835/12
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав та в
порядку, передбачених статтями 236-239-1
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
О. В. Муравйов

Судді
О. В. Вербицька

М. В. Сірош