Справа № 2270/3836/12
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2014-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2014 року м. Київ
К/9991/67304/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Чалого С.Я.,

Чумаченко Т.А.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні адміністративну справу за
касаційною скаргою Управління
Пенсійного фонду України в
Деснянському районі міста Києва на
постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від 09 липня 2012
року та постанову Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 04 жовтня 2012 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду
України в Деснянському районі міста
Києва, треті особи - Головне управління
Державної казначейської служби
України у Деснянському районі міста
Києва, МРЕВ Деснянського району міста
Києва, про зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Деснянському районі міста Києва, треті
особи - Головне управління Державної
казначейської служби України у
Деснянському районі міста Києва, МРЕВ
Деснянського району міста Києва, про
зобов'язання вчинити дії щодо
повернення 13 355,40 грн. помилково
сплаченого збору на
загальнообов'язкове державне пенсійне
старування при придбанні автомобіля
VOLVO XC90, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Постановою Хмельницького окружного
адміністративного суду від 09 липня 2012
року позов задоволено: зобов'язано
Управління Пенсійного фонду України в
Деснянському районі міста Києва
вчинити дії щодо повернення ОСОБА_2 13
355,40 грн. помилково сплаченого збору на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування при придбанні автомобіля
VOLVO XC90, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Постановою Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 04 жовтня 2012
року постанову Хмельницького
окружного адміністративного суду від 09
липня 2012 року змінено: резолютивну
частину постанови доповнено абзацом
наступного змісту: стягнути з
Державного бюджету України на користь
ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 135,00
грн. шляхом безспірного списання з
рахунку Управління Пенсійного фонду
України в Деснянському районі міста
Києва.

У поданій касаційній скарзі Управління
Пенсійного фонду України в
Деснянському районі міста Києва із
посиланням на порушення судами першої
та апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просило скасувати оскаржувані рішення
судів попередніх інстанцій та
постановити нове, яким відмовити у
задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги, правильність
правової оцінки обставин справи та
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що скарга не
підлягає задоволенню, з огляду на
наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено та матеріалами справи
підтверджено, що позивач на підставі
договору від 06.12.2011 №ВМ-033 придбав
автомобіль марки VOLVO моделі XC90, Executive D5,
вартість якого складає 534 216,00 грн. При
реєстрації вказаного автомобіля
позивачем сплачено збір на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування у розмірі 13355,40 грн., що
підтверджується квитанцією від 13.12.2011
№QS12460828.

Вказуючи на помилковість сплати
зазначеного збору, ОСОБА_2 звернувся до
суду із зазначеним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з позицією якого погодився
суд апеляційної інстанції, виходив з
безпідставності сплати позивачем при
купівлі автомобіля збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування. Зазначена позиція судів
попередніх інстанцій ґрунтується на
тому, що згідно з пунктом 7 статті 1
Закону України "Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування"
платниками збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування є
юридичні та фізичні особи при
відчуженні легкових автомобілів, у той
час як у спірних правовідносинах
позивач є набувачем речового права на
майно, а не його відчужувачем.

Колегія суддів, переглядаючи рішення
судів попередніх інстанцій в межах
касаційної скарги органу Пенсійного
фонду, погоджується із висновками
судів попередніх інстанцій щодо
наявності підстав для задоволення
позову, з огляду на наступне.

Пунктом 7 статті 1 Закону України "Про
збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування", якою визначено вичерпний
перелік осіб - платників збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, передбачено, що
платниками збору є юридичні та фізичні
особи при відчуженні легкових
автомобілів, крім легкових
автомобілів, якими забезпечуються
інваліди, та тих автомобілів, які
переходять у власність спадкоємцям за
законом.

У той же час, відповідно до пункту 12
Порядку сплати збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування з
окремих видів господарських операцій,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 03.11.1998 №1740,
платниками збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування з
операцій з відчуження легкових
автомобілів є підприємства, установи
та організації всіх форм власності, а
також фізичні особи, які набувають
право власності на такі автомобілі,
зокрема, шляхом їх купівлі, у тому числі
у виробників або торгівельних
організацій (крім випадків
забезпечення автомобілями інвалідів
згідно із законодавством).

Відповідно до частини четвертої статті
9 Кодексу адміністративного
судочинства України у разі
невідповідності нормативно-правового
акта Конституції України, закону
України, міжнародному договору, згода
на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України, або іншому
правовому акту суд застосовує правовий
акт, який має вищу юридичну силу.

Аналізуючи співвідношення пункту 7
статті 1 Закону України "Про збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування" та пункту 12 Порядку сплати
збору на обов'язкове державне пенсійне
страхування з окремих видів
господарських операцій, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 03.11.1998 №1740, колегія суддів виходить
з пріоритетності застосування до
спірних правовідносин положень Закону
України "Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування" як
нормативно-правового акту вищої
юридичної сили.

Зазначена позиція суду касаційної
інстанції узгоджується із позицією
Верховного Суду України, викладеною у
постанові від 26 лютого 2013 року у справі
№21-29а13.

Враховуючи викладене, зважаючи на те, у
спірних правовідносинах позивач не є
відчужувачем легкового автомобіля,
колегія суддів погоджується із
позицією судів попередніх інстанцій
щодо безпідставності сплати позивачем
збору на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування, у зв'язку з чим
погоджується із позицією судів
попередніх інстанцій щодо наявності
підстав для стягнення з Державного
бюджету України вказаного збору як
помилково сплаченого.

З урахуванням викладеного, зважаючи на
обставини, встановлені судами
попередніх інстанцій на підставі
доказів, досліджених під час судового
розгляду справи, колегія суддів
погоджується із позицією судів
попередніх інстанцій щодо наявності
підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги висновків
судів першої та апеляційної інстанцій
не спростовують.

Правова оцінка встановлених обставин
справи судами першої та апеляційної
інстанцій дана вірно, порушень норм
матеріального чи процесуального права
при ухваленні оскаржуваних судових
рішень судами не допущено.

Відповідно до частини третьої статті
220-1 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 220-1, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Деснянському районі міста Києва
відхилити, а постанову Хмельницького
окружного адміністративного суду від 09
липня 2012 року, змінену постановою
Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 04 жовтня 2012
року, та постанову Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 04 жовтня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута в порядку
ст.ст.235-2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: