Справа № 2а-815/11/2670
Суддя: Амельохін В.В.
Дата ухвалення: 2011-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

21 квітня 2011 року 15:00 №
2а-815/11/2670

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Амельохіна В.В., суддів: Федорчука А.Б.,
Аблова Є.В., при секретарі Чупринко Н.І.,
розглянувши в судовому засіданні
адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства надзвичайних
ситуацій України

третя особа ОСОБА_2

про визнання протиправними дій та
визнання нечинними та скасування
наказу,

за участю:

позивача -ОСОБА_3

відповідача -ОСОБА_4

На підставі частини 3 статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
в судовому засіданні 19 квітня 2011 року
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови.

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач)
звернувся з позовом до Міністерства
надзвичайних ситуацій України (далі по
тексту - відповідач), третя особа -
ОСОБА_2 про визнання протиправними дії
Міністра України з надзвичайних
ситуацій та у справах захисту
населення від наслідків
Чорнобильської катастрофи щодо
винесення наказу №178 від 29 грудня 2010
року в частині відсторонення ОСОБА_1
від роботи на посаді начальника
Головного управління МНС України у м.
Києві, покладення тимчасового
виконання обов'язків начальника
Головного управління МНС України м.
Києві на ОСОБА_2, попередження ОСОБА_1
про наступне вивільнення із займаної
посади через два місяці та про
звільнення ОСОБА_1 з 28 лютого 2011 року та
визнання нечинним та скасування наказу
Міністра України з надзвичайних
ситуацій та у справах захисту
населення від наслідків
Чорнобильської катастрофи щодо
винесення наказу №178 від 29 грудня 2010
року в частині відсторонення ОСОБА_1
від роботи на посаді начальника
Головного управління МНС України у м.
Києві, покладення тимчасового
виконання обов'язків начальника
Головного управління МНС України м.
Києві на ОСОБА_2, попередження ОСОБА_1
про наступне вивільнення із займаної
посади через два місяці та про
звільнення ОСОБА_1 з 28 лютого 2011 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що відповідачем в порушення
вимог частини третьої статті 40 Кодексу
законів про працю України звільнено
позивача з посади начальника Головного
управління МНС України в м. Києві.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав.

Відповідач проти заявленого позову
заперечив, посилаючись на те, що при
винесені оскаржуваного наказу у
відповідача був відсутній доказ того,
що позивач перебуває у стані
тимчасової непрацездатності.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

29 грудня 2010 року Міністерством
надзвичайних ситуацій України видано
наказ №178 про покладення тимчасового
виконання обов'язків на ОСОБА_2 та
звільнення ОСОБА_1, яким відповідно до
Указу Президента України від 21.03.2002р.
№277 "Про переліки посад
військовослужбовців і працівників
правоохоронних органів, що підлягають
заміщенню особами вищого офіцерського
(начальницького) складу, та граничних
військових і спеціальних звань за цими
посадами" та від 18.08.2006р. №692/2006 «Про
внесення змін до Указу Президента
України від 21 березня 2002 року
№277»відсторонено від роботи ОСОБА_1,
начальника Головного управління МНС
України в м. Києві; відповідно до п. 32, 44,
45 Положення про порядок проходження
служби особами рядового і
начальницького складу органів і
підрозділів цивільного захисту
покладено на підполковника служби
цивільного захисту ОСОБА_2, заступника
начальника Головного управління МНС
України в м. Києві тимчасове виконання
обов'язків за посадою начальника
головного управління МНС України в м.
Києві, без звільнення з основної
роботи; відповідно до статті 49-2 Кодексу
законів про працю України попереджено
ОСОБА_1, начальника Головного
управління МНС України в м. Києві про
наступне вивільнення із займаної
посади через два місяці; відповідно до
п. 1 статті 40 Кодексу законів про працю
України звільнено ОСОБА_1 з посади
начальника Головного управління МНС
України в м. Києві, з 28 лютого 2011 року;
відповідно до статті 44 та 83 Кодексу
законів про працю України виплатити
вихідну допомогу у розмірі середнього
місячного заробітку та компенсацію за
невикористану щорічну відпустку.

Як зазначено в даному наказі
«посада начальника Головного
управління МНС України в м. Києві
підлягає заміщенню особою вищого
начальницького складу із граничним
спеціальним званням за посадою
-генерал-майор служби цивільного
захисту»підставою для звільнення
ОСОБА_1 послугувало те, що останній є
цивільною особою та не має
спеціального звання служби цивільного
захисту.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Згідно з статтею 46 Кодексу
законів про працю України від 10.12.1971р.
відсторонення працівників від роботи
власником або уповноваженим ним
органом допускається у разі: появи на
роботі в нетверезому стані, у стані
наркотичного або токсичного сп'яніння;
відмови або ухилення від обов'язкових
медичних оглядів, навчання,
інструктажу і перевірки знань з
охорони праці та протипожежної
охорони; в інших випадках, передбачених
законодавством.

Водночас, статтею 22 Закону
України «Про державну службу»від 16
грудня 1993 року3723-XII передбачено, що
невиконання службових обов'язків, що
призвело до людських жертв або
заподіяло значної матеріальної чи
моральної шкоди громадянинові,
державі, підприємству, установі,
організації чи об'єднанню громадян, є
підставою для відсторонення
державного службовця від виконання
повноважень за посадою із збереженням
заробітної плати. Рішення про
відсторонення державного службовця
від виконання повноважень за посадою
приймається керівником державного
органу, в якому працює цей службовець.

Тривалість відсторонення від
виконання повноважень за посадою не
повинна перевищувати часу службового
розслідування. Службове розслідування
проводиться у строк до двох місяців у
порядку, визначеному Кабінетом
Міністрів України.

Якщо правомірність рішення про
відсторонення державного службовця
від виконання повноважень за посадою
не підтверджується результатами
службового розслідування, це рішення
скасовується.

В судовому засіданні представник
позивача надав пояснення, що
службового розслідування з приводу
відсторонення позивача від виконання
повноважень за посадою не ініційовано
та не проводилось відповідачем.

Як вбачається з оскаржуваного
наказу ОСОБА_1 звільнено з посади на
підставі п. 1 статті 40 Кодексу законів
про працю України, а саме зміни в
організації виробництва і праці, в тому
числі ліквідації, реорганізації,
банкрутства або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату
працівників.

Разом з тим, наказ про покладення
тимчасового виконання обов'язків на
ОСОБА_2 та звільнення ОСОБА_1 від 29.12.2010р.
№178, не містить жодних вимог щодо
реорганізації Головного управління
МНС України в м. Києві, а як вбачається з
п. 2 зазначеного наказу тимчасове
виконання обов'язків начальника
Головного управління МНС України в м.
Києві покладено на підполковника
служби цивільного захисту ОСОБА_2,
заступника начальника Головного
управління МНС України в м. Києві, без
звільнення з основної посади.

Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_1
протиправно звільнено з посади
начальника Головного управління МНС
України в м. Києві на підставі п. 1
статті 40 Кодексу законів про працю
України

Як вбачається з матеріалів справи
станом на день звільнення позивача (29
грудня 2010 року), останній перебував на
лікарняному, що підтверджується
листком непрацездатності серії АВК 537561
від 29.12.2010р.

Відповідно до частини третьої статті 40
Кодексу законів про працю України не
допускається звільнення працівника з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу в період
його тимчасової непрацездатності (крім
звільнення за пунктом 5 цієї статті), а
також у період перебування працівника
у відпустці. Це правило не поширюється
на випадок повної ліквідації
підприємства, установи, організації.

Розірвання трудового договору з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу не може бути
визнано обґрунтованим, якщо в день
звільнення працівнику видано
лікарняний листок (довідку в
установлених законом випадках) про
його тимчасову непрацездатність.

На думку колегії суддів, відповідачем
неправомірно та необґрунтовано
прийнятий наказ від 29.12.2010р. №178 про
покладення тимчасового виконання
обов'язків на ОСОБА_2 та звільнення
ОСОБА_1, з урахуванням вимог
встановлених частиною другою статті 19
Конституції України та частиною
третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а тому, виходячи з меж
заявлених позовних вимог, системного
аналізу положень законодавства
України та доказів, наявних у
матеріалах справи, позовні вимоги
ОСОБА_1 підлягають задоволенню у
повному обсязі.

Частиною першою статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого: 1) суд вирішує
справи відповідно до Конституції та
законів України, а також міжнародних
договорів, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України; 2) суд
застосовує інші нормативно-правові
акти, прийняті відповідним органом на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до частини першої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа). У зв'язку з тим, що
позивачем не заявлено вимогу про
стягнення з бюджету судового збору, суд
не присуджує понесені ним судові
витрати.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити
повністю.

1. Визнати протиправними дії
Міністра України з надзвичайних
ситуацій та у справах захисту
населення від наслідків
Чорнобильської катастрофи щодо
винесення наказу №178 від 29 грудня 2010
року в частині відсторонення ОСОБА_1
від роботи на посаді начальника
Головного управління МНС України у м.
Києві, покладення тимчасового
виконання обов'язків начальника
Головного управління МНС України м.
Києві на ОСОБА_2, попередження ОСОБА_1
про наступне вивільнення із займаної
посади через два місяці та про
звільнення ОСОБА_1 з 28 лютого 2011 року.

2. Визнати нечинним та скасувати
наказ Міністра України з надзвичайних
ситуацій та у справах захисту
населення від наслідків
Чорнобильської катастрофи щодо
винесення наказу №178 від 29 грудня 2010
року в частині відсторонення ОСОБА_1
від роботи на посаді начальника
Головного управління МНС України у м.
Києві, покладення тимчасового
виконання обов'язків начальника
Головного управління МНС України м.
Києві на ОСОБА_2, попередження ОСОБА_1
про наступне вивільнення із займаної
посади через два місяці та про
звільнення ОСОБА_1 з 28 лютого 2011 року.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання заяви про
апеляційне оскарження, встановленого
Кодексом адміністративного
судочинства України, якщо таку заяву не
було подано. Якщо було подано заяву про
апеляційне оскарження, але апеляційна
скарга не була подана у встановлений
строк постанова набирає законної сили
після закінчення цього строку.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими ст. ст.
185-187 Кодексу адміністративного
судочинства України, шляхом подання
через суд першої інстанції апеляційної
скарги.

Повний текст постанови виготовлений
26.04.2011р.

Головуючий суддя
В.В. Амельохін

Судді:
А.Б. Федорчук

Є.В. Аблов