Справа № 489/1970/14-а
Суддя: Коваленко І. В.
Дата ухвалення: 2014-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа № 2-а/489/158/14
Постанова

Іменем України

22 квітня 2014 року
м.Миколаїв

Ленінський районний суд міста
Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.

при секретарі Коденко К.В.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представників відповідача
Губанової І.О., Курдіяш Г.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Миколаєві
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України у Ленінському районі
м.Миколаєва (далі - УПФ) про
підтвердження факту та зобов'язання
вчинити певні дії

встановив:

У березні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з адміністративним позовом до УПФ
в якому просив підтвердити факт
скасування його заяви від 01.01.2010 про
перерахунок пенсії через скасування
постанови Ленінського районного суду
м.Миколаєва від 31.10.2011; зобов'язати
відповідача нарахувати з 01.01.2014 пенсію
без урахування заяви від 01.01.2010 і
відновити індивідуальний коефіцієнт
заробітної плати до рівня, який був до
01.01.2010.

У позові вказано, що у 2010 році, як
працюючий пенсіонер, позивач
звернувся до місцевого загального суду
як адміністративного суду із позовом
про перерахунок пенсії з 01.01.2010. Однак,
прийняте на його користь судове
рішення було скасовано постановою
апеляційного адміністративного суду
від 03.12.2013.

Після цього, відповідач змінив базу
розрахунку - середньої заробітної
плати з 2009 року на 2007 рік, яка була
встановлена скасованим судовим
рішенням, залишивши без змін
індивідуальний коефіцієнт заробітної
плати, не привівши його до попереднього
стану.

У судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримав та просив
задовольнити.

Представники відповідача позов не
визнали, пояснивши, що перерахунок
пенсії здійснювався відповідно до
заяви позивача, а тому зміна
індивідуального коефіцієнта
заробітної плати є безпідставною.

Представник третьої особи, який
приймав участь в попередньому
судовому засіданні, позов просив
задовольнити.

Суд, заслухавши пояснення присутніх
учасників процесу, дослідивши
матеріали справи і оцінивши зібрані в
ній докази, вважає позов таким, що не
підлягає задоволенню виходячи з
наступного.

Із матеріалів справи встановлено, що
11.01.2010 ОСОБА_1 звернувся до УПФ із заявою
про перерахунок пенсії по стажу і
заробітку. Надавши одночасно свою
згоду на зменшення коефіцієнту
заробітної плати, у видку збільшення
загального розміру пенсії.

Перерахунок пенсії ОСОБА_1 проведено
з 01.01.2010, що оформлено розпорядженням
відповідача від 02.02.2010 № 135500.

У ході розгляду справи встановлено, що
з вказаним перерахунком пенсії позивач
не погодився через застосування
середньої заробітної плати за 2007 рік
замість 2009 року.

З цих підстав ОСОБА_1 в липні 2011 року
звернувся із адміністративним позовом
до Ленінського районного суду
м.Миколаєва, постановою якого від 06.09.2011
зобов'язано УПФ здійснити перерахунок
пенсії позивачу з 01.01.2010 у
відповідності до статті 40, 42 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», із
застосуванням показника середньої
заробітної плати за 2009 рік.

Проте, постановою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 03.12.2013 постанова місцевого
загального суду як адміністративного
суду скасована, а в задоволенні позову
ОСОБА_1 відмовлено.

На підставі постанови апеляційного
адміністративного суду відповідач
здійснив перерахунок пенсії позивача,
виходячи з показника середньої
заробітної плати за 2007 рік, без зміни
індивідуального коефіцієнта
заробітної плати.

Із змісту листа УПФ від 10.02.2014 № 22910/06
вбачається, що до 01.01.2010 індивідуальний
коефіцієнт заробітної плати позивача
складав - 2,26741, а після перерахунку -
1,84533. У листі також вказано, що
незважаючи на зменшення
індивідуальний коефіцієнт заробітної
плати розмір пенсійної виплати
збільшився.

Вказані обставини позивач не
оспорював.

Із пояснень представників відповідача
встановлено, що після скасування
постанови місцевого загального суду як
адміністративного суду проведено
перерахунок пенсії позивачу через
зміну середньої заробітної плати. При
цьому, розмір пенсії у порівнянні із
розміром, який був до звернення в січні
2010 року позивача із заявою до УПФ, не
зменшився. У зв'язку із цим, на думку
представників відповідача підстави
для відновлення індивідуального
коефіцієнта заробітної плати до
попереднього рівня - 2,26741, згоду на
зменшення якого надав позивач
письмово, відсутні.

Отже, спірним питання у даній справі є
правомірність дій відповідача при
визначені індивідуального
коефіцієнта заробітної плати при
проведенні перерахунку пенсії
позивачу після скасування постанови
місцевого адміністративного суду від
06.09.2011.

Частиною другою статті 40 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
визначено формулу, за якою
визначається заробітна плата особи для
обчислення її пенсії, яка передбачає
множення середньої заробітної плати
працівників (Зс), зайнятих у галузях
економіки України за відповідний рік,
на індивідуальний коефіцієнт
заробітної плати особи, який
визначається (Ск : К) шляхом ділення
суми коефіцієнтів заробітної плати за
кожен з місяців (Ск), що включено до
страхового стажу, на кількість цих
місяців страхового стажу особи (К).

Цією ж нормою передбачено, що
коефіцієнт заробітної плати
застрахованої особи за кожний місяць
страхового стажу (КЗ) визначається
шляхом ділення суми заробітної
застрахованої особи за місяць, який
враховується для обчислення пенсії (Зв)
на розмір середньої заробітної плати
працівників (Зс), зайнятих у галузях
економіки України.

Таким чином, розмір коефіцієнту
заробітної плати застрахованої особи є
величиною, яка зворотно пропорційна
розміру середньої заробітної плати
працівників, зайнятих у галузях
економіки України.

Оскільки перерахунок пенсії позивачу,
проводився на підставі судового
рішення за 2010 рік, із застосуванням
показника середньої заробітної плати
працівників, зайнятих у галузях
економіки України, що передували року
перерахунку, та враховуючи, що розмір
такого показника був більшими, ніж той,
який застосовувались при попередньому
обрахуванні пенсії позивача, це в
арифметичному розрахунку призвело до
зменшення коефіцієнту заробітної
плати застрахованої особи за кожний
місяць страхового стажу (КЗ) та суми
коефіцієнтів заробітної плати за кожен
з місяців (Ск), що включено до
страхового стажу, а відповідно і до
зменшення індивідуального коефіцієнту
заробітної плати позивача.

Слід зазначити, що перерахунок пенсії
ОСОБА_1 проведено на підставі його
заяви, що відповідає статті 44 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», та
оформлено розпорядженням від 02.02.2010 №
135500, з яким позивач був не згодний лише
в частині застосування показника
середньої заробітної плати за 2007 рік,
через що в 2011 року звернувся до суду.

Згідно із положеннями статті 2 КАС
України завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

У справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Таким чином, враховуючи, що в ході
розгляду справи не встановлено
порушення відповідачем законодавства
при перерахунку пенсії позивачу, а
також те, що попередній перерахунок
було проведено на підставі заяви
позивача, який надав письмову згоду на
зменшення індивідуального коефіцієнта
заробітної плати при умові збільшення
розміру пенсії, що у даному випадку
відсутнє, суд вважає вимоги
необґрунтованими, а відтак позов
задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 7-12, 70, 71, 159, 161-163 КАС
України, суд

п о с т а н о в и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України у
Ленінському районі м.Миколаєва про
підтвердження факту та зобов'язання
вчинити певні дії - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до
Одеського апеляційного
адміністративного суду через
Ленінський районний суд міста
Миколаєва протягом десяти днів з дня
її проголошення.

Суддя

Повний текст постанови

підписано 23.04.2014.