Справа № 826/8065/13-а
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2014 року
м. Київ К/800/64909/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Голубєвої Г.К.

Карася О.В.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Дніпровському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві

на постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 28 листопада
2013 року

у справі № 826/8065/13-а

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3

до Державної податкової інспекції у
Дніпровському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3
(далі - ФОП ОСОБА_3;
позивач) звернувся до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Дніпровському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві (далі -
ДПІ у Дніпровському районі ГУ
Міндоходів у м. Києві; відповідач) про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень №
від 04 квітня 2012 року та №
від 04 квітня 2012 року.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 15
серпня 2013 року в
задоволенні адміністративного позову
відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції
мотивовано невідповідністю первинних
документів, поданих на підтвердження
реальності здійснення господарських
операцій, вимогам чинного на час
виникнення спірних правовідносин
законодавства.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, позивач оскаржив її в
апеляційному порядку.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 28 листопада
2013 року апеляційну скаргу ФОП
ОСОБА_3 задоволено. Постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 15
серпня 2013 року скасовано та прийнято
нову постанову, якою позовні вимоги
задоволено. Визнано протиправними та
скасовано податкові
повідомлення-рішення № від 04
квітня 2012 року та № від 04
квітня 2012 року.

Не погоджуючись із зазначеним судовим
рішенням у справі, відповідач оскаржив
його в касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі, з
посиланням на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального права ставиться питання
про скасування постанови Київського
апеляційного адміністративного суду
від 28 листопада 2013 року та залишення в
силі постанови Окружного
адміністративного суду м. Києва від 15
серпня 2013 року.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
правильність застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційну скаргу слід
відхилити, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної
інстанцій встановлено, що відповідачем
проведено документальну планову
виїзну перевірку ФОП ОСОБА_3 з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01 липня 2009 року
по 31 грудня 2011 року, за результатами
якої складено акт
№ 674/17- від 27 лютого 2013 року.

На підставі зазначеного акту
перевірки відповідачем прийнято
податкове повідомлення-рішення №
від 04 квітня 2012 року, яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 2 086 896,25 грн.
(1 669 517,00 грн. - основний платіж, 417 379,25
грн. - штрафні (фінансові) санкції), та
податкове повідомлення-рішення №
від 04 квітня 2012 року, яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку з доходів
фізичних осіб у розмірі 953 658,26 грн. (953
658,26 грн. - основний платіж, 0,00 грн. -
штрафні (фінансові) санкції).

Перевіркою встановлено порушення
позивачем підпункту 7.4.5 пункту 7.4
статті 7 Закону України від 03 квітня 1997
року № 168/97-ВР «Про податок на додану
вартість» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин; далі
- Закон № 168/97-ВР), статті 13
Декрету Кабінету Міністрів України від
26 грудня 1992 року № 13-92 «Про
прибутковий податок з громадян» (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин; далі - Декрет №
13-92) у зв'язку з неправомірним
формуванням податкового кредиту з
податку на додану вартість та витрат,
безпосередньо пов'язаних з одержанням
доходів, в період з 01 липня 2009 року по
31 грудня 2010 року внаслідок
ненадання пояснень та документів, що
стосуються здійснення ФОП ОСОБА_3
господарської (підприємницької)
діяльності в указаний період.

При цьому, обґрунтовуючи свою правову
позицію, контролюючий орган посилався
на приписи пунктів 44.6, 44.7 статті 44
Податкового кодексу України (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин; далі - ПК
України) та наголошував на тому, що
спірні первинні документи вважаються у
підприємця відсутніми на час складання
податкової звітності, оскільки, не
надані до закінчення перевірки або у
терміни, визначені пунктом 44.7 статті 44
ПК України.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
апеляційної інстанції виходив з
наступних мотивів, з якими
погоджується суд касаційної інстанції.

Згідно із статтею 13 Декрету № 13-92
оподаткуванню підлягають доходи
громадян, одержані протягом
календарного року від здійснення
підприємницької діяльності без
створення юридичної особи, а також інші
доходи громадян, не передбачені як
об'єкти оподаткування у розділах II та III
цього Декрету.

Оподатковуваним доходом
вважається сукупний чистий доход,
тобто різниця між валовим доходом
(виручки у грошовій та натуральній
формі) i документально підтвердженими
витратами, безпосередньо пов'язаними з
одержанням доходу. Якщо ці витрати не
можуть бути підтверджені
документально, то вони враховуються
податковими органами при проведенні
остаточних розрахунків за нормами,
визначеними Головною державною
податковою інспекцією України за
погодженням з Міністерством економіки
України та Державним комітетом України
по сприянню малим підприємствам та
підприємництву.

До складу витрат, безпосередньо
пов'язаних з одержанням доходів,
належать витрати, які включаються до
складу валових витрат виробництва
(обігу) або підлягають амортизації
згідно із Законом України від 28 грудня
1994 року № 334/94-ВР «Про оподаткування
прибутку підприємств» (в редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин; далі - Закон № 334/94-ВР).

Пунктом 5.1 статті 5 Закону № 334/94-ВР
визначено, що валовими витратами
виробництва та обігу є сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Згідно з підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті
5 Закону № 334/94-ВР до складу валових
витрат включаються суми будь-яких
витрат, сплачених (нарахованих)
протягом звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Підпунктом 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону
№ 334/94-ВР передбачено, що не належать до
складу валових витрат будь-які витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Відповідно до пункту 1.7 статті 1 Закону
№ 168/97-ВР податковий кредит - це сума, на
яку платник податку має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
періоду, визначена згідно з цим
Законом.

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті
7 Закону № 168/97-ВР податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону
№ 168/97-ВР передбачено, що не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Згідно із статтею 1 Закону України від 16
липня 1999 року № 996-XIV «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» (далі - Закон №
996-XIV) первинним документом є документ,
який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 9
Закону № 996-XIV підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені та підтверджені належним
чином оформленими первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

В свою чергу, судом апеляційної
інстанції встановлено, що на
підтвердження правомірності
формування даних податкового обліку в
охоплений перевіркою період
підприємцем долучено до матеріалів
справи видаткові та податкові
накладні, довіреності на отримання
товарно-матеріальних цінностей, а
також банківські виписки, засвідчені
Публічним акціонерним товариством
комерційним банком «Правекс-Банк».

Певні недоліки видаткових та
податкових накладних, складених за
результатами проведених господарських
операцій, що, зокрема, стало підставою
для відмови в задоволенні
адміністративного позову судом першої
інстанції, на переконання колегії
суддів, не тягнуть за собою втрату ними
статусу належних первинних та
податкових документів відповідно.

Видаткові та податкові накладні є
належними та підтверджують право
покупця на формування даних
податкового обліку і в тому разі, якщо
вони заповнені з окремими недоліками,
що зумовлені, зокрема, результатом
описок чи механічних помилок, проте при
цьому дають змогу ідентифікувати
продавців, містять достатні дані про
зміст господарських операцій,
підтверджують фактичність здійснення
таких операцій та інші обставини, що
підлягають відображенню в
бухгалтерському та податковому обліку.

А відтак, незазначення у видаткових
накладних у графі «відвантажив» посади
та даних особи, за наявності її підпису
та печатки підприємства, а також
посилання в податкових накладних на
рахунки-фактури та договори, які не
долучено до матеріалів справи, не може
бути єдиною беззаперечною підставою
для висновку про неправомірне
формування платником податків валових
витрат та податкового кредиту.

Посилання відповідача в касаційній
скарзі на положення пунктів 44.6, 44.7
статті 44 ПК України колегія суддів
відхиляє, оскільки, за встановлених
судом апеляційної інстанції обставин,
що свідчать про обґрунтованість причин
ненадання позивачем первинних
документів на перевірку (перебування
ФОП ОСОБА_3 на стаціонарному лікуванні,
про що контролюючий орган неодноразово
попереджався), а також з огляду на
долучення належним чином оформлених
документів підприємцем до матеріалів
справи, висновки контролюючого органу
про завищення позивачем даних
податкового обліку є формальними. При
цьому будь-яких доводів про
безтоварність (фіктивність) конкретних
господарських операцій відповідачем в
розглядуваній справі не наведено.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України вважає постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 28 листопада 2013 року
такою, що прийнята з правильним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права, а тому суд
касаційної інстанції не знаходить
підстав, які могли б призвести до її
зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Дніпровському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві відхилити, а
постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 28 листопада
2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав і в порядку, встановленими
главою 3 розділу IV Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Голубєва Г.К.

Карась О.В.