Справа № 2а-2967/12/2670
Суддя: Бистрик Г.М.
Дата ухвалення: 2014-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
інстанції: Шрамко Ю.Т.
Суддя-доповідач: Бистрик
У Х В А Л А

Іменем України

10 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді: Бистрик Г.М.,

суддів: Карпушової О.В., Оксененка О.М.,

при секретарі: Колотушко Г.О.,

розглянувши у судовому засіданні
адміністративну справу за апеляційною
скаргою відповідача Державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі м. Києва на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
27 квітня 2012 року у справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Феномен»
до Державної податкової інспекції у
Солом'янському районі м. Києва про
скасування податкового
повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2012 року позивач Товариство з
обмеженою відповідальністю «Феномен»
звернулися в суд з адміністративним
позовом до Державної податкової
інспекції у Солом'янському районі м.
Києва Державної податкової служби про
визнання протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення від
27.01.2012 № .

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
27 квітня 2012 року вимоги позивача
задоволено.

Не погоджуючись з вищезазначеним
судовим рішенням, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції як таку, що постановлена з
порушенням норм матеріального і
процесуального права, та ухвалити нове
рішення, яким відмовити позивачу у
задоволенні позовних вимог.

Заслухавши в судовому засіданні
суддю-доповідача, учасників судового
засідання, перевіривши матеріали
справи та доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає залишенню без
задоволення, а постанова суду - без
змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається та
встановлено судом першої інстанції, що
Державною податковою інспекцією у
Солом'янському районі м. Києва
проведено документальну позапланову
невиїзну перевірку Товариства з
обмеженою відповідальністю «Феномен»
з питань правомірності формування
податкового кредиту з податку на
додану вартість при взаємовідносинах з
ТОВ «АРБУЗ.БІЗ» за період з 01.03.2011 року
до 31.03.2011 року, за результатом якої
складено акт від 10.01.2012 року №
101/23-08/31984328. У ході перевірки
встановлено, що позивачем порушено п.
198.1, п.198.2, п. 198.6 ст. 198 та п. 201.4 ст. 201
Податкового кодексу України, що
призвело до заниження податку на
додану вартість на суму 452 230,00 грн..

На підставі акту перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення № від 27.01.2012
року, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в розмірі 454 017,00 грн. (452
230,00 грн. - основний платіж, 1 787,00 грн. -
штрафна (фінансова) санкція).

Апелянт свої вимоги обґрунтовує тим, що
господарські відносини позивача з ТОВ
«АРБУЗ.БІЗ» мали фіктивний характер та
відбувались лише на папері для
мінімізації податкових зобов'язань.

У свою чергу, позивач, на підтвердження
дійсності та фактичності
господарських операцій з
контрагентами надав договір поставки
між позивачем та ТОВ «Бізнес ресурс 2011»
від 03.03.2010 року № АБ/10-03-01.

На підтвердження виконання вказаного
договору позивачем надано рахунки на
оплату від 01.03.2011 року № 50, від 15.03.2011
року № 78; видаткова накладна від 31.03.2011
року № 109; податкові накладні ТОВ
«АРБУЗ.БІЗ» від 31.03.2011 року за № 27, від
31.03.2011 року за № 46 на загальну суму 2 879
200,94 (в т.ч. ПДВ - 453 600,97 грн.); банківськими
виписками оплати отриманих товарів.

Крім того, судом першої інстанції
встановлено, що отримані від ТОВ
«АРБУЗ.БІЗ» товари були реалізовані
ТОВ «Феномен» (агентом) через торгові
пункти своїх контрагентів - ПП
«Техпром-СТ», ТОВ «Хараптторг
ексім-ЛТД» і ТОВ «Альтаріон»
безпосереднім споживачам-фізичним
особам (платникам) відповідно до
агентських договорів від 09.03.2011 року за
№ Ф59-П/2011, від 10.03.2011 року за № Ф103-П/2011 та
№ Ф101-П/2011.

Також, судом першої інстанції
встановлено, що ТОВ «АРБУЗ.БІЗ» на час
вчинення правочинів було
зареєстроване у встановленому порядку
та мало свідоцтво платника податку на
додану вартість.

Колегія суддів, дослідивши матеріали
справи та доводи, викладені в
апеляційній скарзі приходить до
висновку, про законність,
правомірність і обґрунтованість
позиції суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Згідно з пунктом 138.2 статті 138
Податкового кодексу України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 139.1.9. пункту 139.1
статті 139 Податкового кодексу України
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку не
враховуються при визначенні
оподатковуваного прибутку

Згідно з пп. 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України, податкове
зобов'язання - сума коштів, яку платник
податків, у тому числі податковий
агент, повинен сплатити до
відповідного бюджету як податок або
збір на підставі, в порядку та строки,
визначені податковим законодавством (у
тому числі сума коштів, визначена
платником податків у податковому
векселі та не сплачена в установлений
законом строк).

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України,
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Згідно із п. 198.1 статті 198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг.

Згідно із п. 198.3 статті 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Пунктом 198.6 ст. 198 Податкового кодексу
України, зазначено, що не відносяться
до податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з листом Вищого
адміністративного суду України від
02.06.2011 року № 742/11/13-11, витрати для
визначення податкового кредиту для
цілей визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість мають бути
фактично здійснені і підтверджені
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Згідно із п. 201.7 статті 201 Податкового
кодексу України податкова накладна
виписується на кожне повне або
часткове постачання товарів/послуг, а
також на суму коштів, що надійшли на
поточний рахунок як попередня оплата
(аванс).

Відповідно до п. 201.10 статті 201
Податкового кодексу України податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, законодавець визначає дві
основні підстави підтвердження
реальності господарської операції: її
фактичність (тобто дійсне спрямування
на виникнення, зміну та припинення
господарських відносин) та
документальна забезпеченість (тобто
підтвердження відповідними первинними
документами).

Колегія суддів підтримує думку суду
першої інстанції і вважає, що позивач,
наданими до суду доказами, підтвердив
реальність і фактичність здійснення
господарських операцій з контрагентом.
Позивач надав належним чином
оформленні первинні документи, а також
інші докази, що підтверджують
дійсність господарських операцій.
Натомість відповідачем не надано
жодних належних доказів, що
підтверджували б правомірність
складання оспорюваного податкового
повідомлення-рішення.

Відповідно до ст. 69 Кодексу
адміністративного судочинства
України, доказами в адміністративній
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін.

Згідно з ч. 4 ст. 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Позивач належними доказами повністю
довів фактичність і реальність
здійснення господарських операцій з
контрагентами, натомість відповідач
жодних доказів своєї позиції до суду не
надав.

Доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку, що судом першої
інстанції при розгляді справи допущені
порушення норм матеріального чи
процесуального права, які передбачені
ст. ст. 201 - 204 КАС України.

Оскаржуване судове рішення в межах
вимог апеляційної скарги ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 158, 160, 167, 195, 196, 198, 199, 200,
205, 206, 212, 254, КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача
Державної податкової інспекції у
Солом'янському районі м. Києва
Державної податкової служби - залишити
без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 27 квітня 2012 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
в порядку та строки передбаченні ст. 212
КАС України.

Повний текст ухвали суду виготовлено
17.04.2014 року.

Головуючий суддя:
Бистрик Г.М.

Судді:
Карпушова О.В.

Оксененко О.М.

.

Головуючий суддя
Бистрик Г.М.

Судді:
Оксененко О.М.

Карпушова О.В.