Справа № 805/3027/14
Суддя: Лазарєв В.В.
Дата ухвалення: 2014-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2014 р.
Справа № 805/3027/14

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардейської
дивізії, 17

Донецький окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді
Лазарєва В.В. розглянувши у порядку
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Головного управління юстиції
у Донецькій області про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
певні дії, -

В С Т А Н О В
И В:

У березні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до Головного управління
юстиції у Донецькій області про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити певні дії.

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначила, що 01.12.2011 року, згідно наказу
відповідача № 2284 від 30.11.2011 року, вона
звільнена з посади заступника
начальника Маріупольського міського
управління юстиції - начальника
Орджонікідзевського відділу державної
реєстрації актів цивільного стану у
зв'язку з відмовою від продовження
роботи у зв'язку із зміною істотних
умов праці за п. 6 ст. 36 Кодексу законів
про працю України. Загальний стаж
державного службовця на момент
звільнення складав 20 років та 03 місяці.

03 листопада 2013 року ОСОБА_1 звернулась
до відповідача з проханням виплатити
їй 10 місячних посадових окладів у
відповідності до статті 37 Закону
України «Про державну службу». Однак,
відповідач листом № 580/05-3-32 від 13.12.2013
року повідомив, що вона звільнена у
зв'язку з відмовою від продовження
роботи у зв'язку із зміною істотних
умов праці за п. 6 ст. 36 Кодексу законів
про працю України, а ні в зв'язку з
виходом на пенсію. Таким чином, виплата
допомоги у розмірі 10 місячних
посадових окладів в даному випадку не
передбачена.

Позивач, посилаючись на приписи ст. 37
Закону України «Про державну службу»,
рішення Конституційного суду України,
вважає такі дії відповідача
протиправними. У зв'язку з чим
звернулася до суду із даним позовом в
якому просить визнати протиправними
дії відповідача щодо відмови у виплаті
10-ти місячних посадових окладів та
зобов'язати відповідача виплатити їх 10
місячних посадових окладів у зв'язку з
виходом на пенсію державного
службовця.

Особи, які приймають участь у справі до
судового засідання не прибули.
Позивачем надана заява про розгляд
справи за його відсутності.

Керуючись частиною 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судовий розгляд справи
здійснюється в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов та заперечення
проти нього, дослідивши докази, наявні
в матеріалах справи, судом встановлено
наступне.

Позивач - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно з
наказом № 2284 від 30.11.2011 року звільнена з
посади заступника начальника
Маріупольського міського управління
юстиції - начальника
Орджонікідзевського відділу державної
реєстрації актів цивільного стану
01.12.2011 року, у зв'язку з відмовою від
продовження роботи у зв'язку із зміною
істотних умов праці за п. 6 ст. 36 Кодексу
законів про працю України (а.с. 10).

З матеріалів справи вбачається, що
03.11.2013 року позивач звернулася до
Головного управління юстиції в
Донецькій області із заявою про
виплату їй грошової допомоги у розмірі
десяти місячних посадових окладів
згідно зі статтею 37 Закону України «Про
державну службу», у зв'язку з виходом на
пенсію держаного службовця (а.с. 12).

Проте, листом № 2284 від 30.11.2011 року (а.с. 13)
управління відмовило позивачу у
виплаті 10 місячних посадових окладів,
із посиланням на те, що обов'язковою
умовою для виплати вказаної допомоги є
звільнення працівника з посади
державного службовця у зв'язку з
виходом на пенсію державного
службовця. Отже, відповідно до статті 37
Закону України «Про державну службу»
не встановлено право на отримання 10
місячних посадових окладів, трудові
відносини з яким припинені відповідно
до п. 6 ст.36 Кодексу законів про працю
України, а право на виплату 10 місячних
посадових окладів виникає лише на
підставі припинення трудових відносин,
у зв'язку з виходом на пенсію.

Позивач оскаржує такі дії відповідача,
оскільки вони протирічать вимогам
діючого законодавства України.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при
вирішенні справи керується принципом
законності, відповідно до якого органи
державної влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Суспільні відносини, які охоплюють
діяльність держави щодо створення
правових, організаційних, економічних
та соціальних умов реалізації
громадянами України права на державну
службу регулюються Законом України
«Про державну службу».

Порядок та умови виплати грошової
допомоги державним службовцям
визначений ст. 37 Закону України «Про
державну службу».

Так, згідно із приписами частини 1
вказаної статті на одержання пенсії
державних службовців мають право
чоловіки, які досягли віку 62 роки, та
жінки, які досягли пенсійного віку,
встановленого статтею 26 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», за наявності
страхового стажу, необхідного для
призначення пенсії за віком у
мінімальному розмірі, передбаченого
абзацом першим частини першої статті 28
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", у тому числі стажу
державної служби не менш як 10 років, та
які на час досягнення зазначеного віку
працювали на посадах державних
службовців, а також особи, які мають не
менш як 20 років стажу роботи на посадах,
віднесених до категорій посад
державних службовців, незалежно від
місця роботи на час досягнення
зазначеного віку. Пенсія державним
службовцям призначається в розмірі 80
відсотків суми їх заробітної плати, з
якої було сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а до 1 січня 2011
року - страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, а особам, які на час
звернення за призначенням пенсії не є
державними службовцями, - у розмірі 80
відсотків заробітної плати працюючого
державного службовця відповідної
посади та рангу за останнім місцем
роботи на державній службі, з якої було
сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а до 1 січня 2011
року - страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування.

Частиною 13 вказаної статті
встановлено, що державним службовцям у
разі виходу на пенсію за наявності
стажу державної служби не менше 10 років
виплачується грошова допомога в
розмірі 10 місячних посадових окладів.

Таким чином, грошова допомога в розмірі
10 місячних посадових окладів
виплачується державному службовцю за
умов виходу на пенсію з посади
державного службовця та наявності
страхового стажу, у тому числі стажу
державної служби не менше 10 років.
Жодних додаткових умов для виплати
грошової допомоги державному
службовцю у разі виходу його на пенсію
не встановлено.

Конституційний Суд України, у рішенні
від 26.11.2013 року № 11-рп/2013, зазначає, що
вищевказана грошова допомога,
передбачена вказаним законодавчим
положенням, має разовий характер. Право
на її одержання пов'язане з певним
стажем роботи особи на посаді
державного службовця та припиненням
цієї роботи у зв'язку з виходом на
пенсію державного службовця.

Отже, з вищенаведеного вбачається, що
необхідною умовою для отримання
грошової допомоги в розмірі 10 місячних
посадових окладів на підставі частини
тринадцятої статті 37 Закону України
«Про державну службу»є наявність права
на вихід на пенсію державного
службовця на момент звільнення з
роботи і досягнення граничного
пенсійного віку.

Вищевказана позиція також висловлено у
рішенні Вищого адміністративного суду
України від 06 лютого 2013 року у справі №
К/9991/48888/12 (2а/0570/4703/2012).

Як вбачається з матеріалів справи
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, звільнена з
державної служби 01.12.2011 року у віці 54
років. Тобто, на момент її звільнення
позивач не досягла встановленого
законом пенсійного віку.

Таким чином, з урахуванням
встановлених обставин, як свідчать про
те, що державний службовець ОСОБА_1 на
момент її звільнення на підставі
пункту 6 статті 36 Кодексу законів про
працю України встановленого
законодавством пенсійного віку не
досягла, вона не має права на отримання
цієї допомоги.

Крім того, суд вважає необхідним
звернути увагу на наступне.

Відповідно до пункту 6 частини першої
статті 92 Конституції України основи
соціального захисту, форми і види
пенсійного забезпечення визначаються
виключно законами України.

Право на пенсійне забезпечення,
загальні умови призначення пенсій,
порядок їх нарахування та розміри
визначаються, зокрема, законами
України «Про пенсійне забезпечення»
від 5 листопада 1991 року N 1788-XII з
наступними змінами, «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 9 липня 2003 року N 1058-IV з
наступними змінами.

За змістом вказаних законів право на
пенсію за віком особа набуває не лише
після досягнення загальновизначеного
пенсійного віку чи пенсійного віку,
встановленого спеціальним
законодавством, а також у разі
дострокового виходу на пенсію за
певних обставин.

Так, у відповідності із частиною 1
статті 21 Закону України «Про основні
засади соціального захисту ветеранів
праці та інших громадян похилого віку в
Україні» № 3721-XII від 16.12.1993 особам,
трудовий договір з якими розірвано за
півтора року до досягнення пенсійного
віку, встановленого статтею 26 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», або
віку, що дає право на призначення
пенсії відповідно до законів України
«Про державну службу», «Про статус
народного депутата України», «Про
прокуратуру», «Про наукову і
науково-технічну діяльність» (за
наявності відповідних умов), з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу у зв'язку із
змінами в організації виробництва і
праці, в тому числі ліквідацією,
реорганізацією, перепрофілюванням
підприємств, установ та організацій,
скороченням чисельності або штату
працівників, а також виявленою
невідповідністю працівника займаній
посаді за станом здоров'я, гарантується
право на достроковий вихід на пенсію за
півтора року до встановленого
законодавством строку, якщо вони мають
страховий стаж, необхідний для
призначення пенсії за віком у
мінімальному розмірі, передбачений
абзацом першим частини першої статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Таким чином, передбачено випадки, коли
пенсійний вік для визначеного в ній
кола осіб, зокрема державних
службовців, знижено на півтора року
порівняно із загальновстановленим.

Отже, з наведеної норми закону
вбачається, що гарантується право на
достроковий вихід на пенсію за півтора
року до встановленого законодавством
строку при розірванні трудового
договору з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу у зв'язку із
змінами в організації виробництва і
праці, в тому числі ліквідацією,
реорганізацією, перепрофілюванням
підприємств, установ та організацій,
скороченням чисельності або штату
працівників, а також виявленою
невідповідністю працівника займаній
посаді за станом здоров'я.

Приймаючи до уваги, що позивача
звільнено за пунктом 6 статті 36 Кодексу
законів про працю України у зв'язку з
відмовою ОСОБА_1 від продовження роботи
у зв'язку із зміною істотних умов праці,
приписи вищевказаної статті 21 Закону №
3721 не розповсюджуються на спірні
правовідносини.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно із ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 зазначеної статті Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в
сукупності, проаналізувавши матеріали
справи та надані сторонами докази, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
ОСОБА_1 до Головного управління юстиції
у Донецькій області про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
певні дії є необґрунтованими та не
підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 8, 9, 10, 11, 112, 159, 160, 161, 162, 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,

П О С Т А Н О
В И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
Головного управління юстиції у
Донецькій області про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
певні дії - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили у
строк та у порядку, що визначені
статтею 254 КАС України, і може бути
оскаржена до Донецького апеляційного
адміністративного суду через
Донецькій окружний адміністративний
суд у порядку, визначеному статтею 186
КАС України, шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Суддя
Лазарєв В.В.