Справа № 353/173/14-а
Суддя: Гавриш Я.М. Я. М.
Дата ухвалення: 2014-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 353/173/14-а
Провадження № 2-а/353/10/14
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2014 року
м.Тлумач

Тлумацький районний суд
Івано-Франківської області у складі:

головуючого - судді Гавриш Я.М.

з участю: секретаря Гуцуляк Г.Я.

позивачки ОСОБА_1 та її
представника ОСОБА_2

представника відповідача Кузіва
М.В.

представника третьої особи на
стороні відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Тлумачі
справу за адміністративним позовом
ОСОБА_1 до Олешівської сільської ради
Тлумацького району Івано-Франківської
області, третя особа на стороні
відповідача без самостійних вимог
ОСОБА_5 про визнання незаконними дій
Олешівської сільської ради
Тлумацького району Івано-Франківської
області щодо вирішення земельного
спору та скасування рішень Олешівської
сільської ради Тлумацького району
Івано-Франківської області, -

в с т а н о в и в :

Позивачка звернулась в суд з позовом до
відповідача про визнання незаконними
дій Олешівської сільської ради
Тлумацького району Івано-Франківської
області щодо вирішення земельного
спору, оформлені протоколом засідання
постійної комісії з питань земельних
відносин, агропромислового комплексу,
екологіївід 10 жовтня 2013 року, визнання
незаконним та скасування рішення
Олешівської сільської ради
Тлумацького району Івано-Франківської
області про затвердження протоколу
постійної комісії з питань земельних
відносин, агропромислового комплексу,
екології від 17 листопада 2013 року та
зобов'язання Олешівської сільської
ради Тлумацького району
Івано-Франківської області вирішити
земельний спір відповідно до вимог
чинного законодавства, з тих підстав,
що вона є співвласницею житлового
будинку, господарських будівель та
споруд які знаходяться в с. Олешів
Тлумацького району Івано-Франківської
області. З сусідкою та суміжним
землекористувачем ОСОБА_5 у них
впродовж кількох років триває
земельний спір. З метою його
врегулювання вона неодноразово
зверталась до неї, однак у
добровільному порядку даний спір
врегулювати не можливо.

З метою вирішення даного спору вона
звернулася в сільську раду. 16.07.2010р. був
складений акт про встановлення межових
знаків, з яким вони погодились. Даний
акт був підписаний обома сторонами та
затверджений Олешівською сільською
радою. Однак в подальшому рішення
сільської ради було оскаржене сусідкою
в суді та скасоване.

Рішенням суду сільську раду було
зобов'язано прийняти нове рішення, яке
сільська рада прийняла лише після
втручання державної виконавчої служби.

31.08.2011р. було затверджено новий
протокол засідання постійної комісії з
питань земельних відносин,
агропромислового комплексу, екології,
який через численні порушення був
скасований рішенням суду від 01.06.2012р.
Зазначеним рішенням суду Олешівську
сільську раду було зобов'язано
вирішити земельний спір відповідно до
вимог чинного законодавства.

Рішенням Олешівської сільської ради
від 10 жовтня 2013р. було затверджено
новий протокол про встановлення
межових знаків між їхніми
господарствами.

У порівнянні з протоколом, який був
затверджений сесією сільської ради та
підписаний обома сторонами площа
земельної ділянки, яка виділена їй для
обслуговування господарської споруди
зменшена з одного боку з 80 см. до 37 см. і
з іншого з 65 см. до 24 см. Враховуючи це,
площа, яка надана для обслуговування
господарської будівлі жодним чином не
дозволяє здійснювати її
обслуговування.

З даного приводу нею надавалися
відповідні пояснення, які не були
враховані при розгляді даного
земельного спору.

Незважаючи на те, що спірна межа
розділяє господарські споруди до
участі у земельному спорі не було
залучено спеціалістів будівельної
галузі, які повинні були дати
рекомендації щодо вирішення даного
питання. У зв'язку з цим, вона вважає
рішення сільської ради, яке оформлено
протоколом засідання постійної
комісії з питань земельних відносин,
агропромислового комплексу та
екології від 10.10.2013р. щодо вирішення
земельного спору незаконним і таким, що
підлягає скасуванню.

У зв'язку з тим, що до земельної комісії
не входить більшість депутатів, які
беруть участь у засіданні Олешівської
сільської ради вона мала намір
висловити свої доводи на сесії
сільської ради для запобігання
ухвалення незаконного рішення. Однак,
її жодним чином не було повідомлено про
час та місце розгляду земельного спору
на засіданні Олешівської сільської
ради. Неповідомлення її про час та
місце розгляду земельного спору
позбавило її права давати усні та
письмові пояснення, які стосувалися
земельного спору, а також
користуватися іншими правами які
передбачені законом. В результаті
Олешівською сільською радою було
прийнято рішення про затвердження
протоколу постійної комісії з питань
земельних відносин, агропромислового
комплексу, екології від 17.11.2013р. про
встановлення межових знаків між їхніми
господарствами без її участі.

Про існування даного рішення вона
довідалася за наступних обставин.

З проханням направити спеціалістів для
проведення перевірки, 27.11.2013р. вона
звернулася до Івано-Франківської
обласної державної адміністрації.
13.01.2014р. на її поштову адресу надійшов
лист Головного управління
Держземагентства в Івано-Франківській
області, яким її було повідомлено про
розгляд земельного спору.

З метою з'ясування усіх обставин даної
справи вона звернулася до Олешівської
сільської ради з заявою щодо надання
вищевказаного рішення. Оскаржуване
рішення Олешівської сільської ради
було надано їй 03.02.2014р.

Вважає, що при розгляді земельного
спору Олешівською сільською радою були
порушені норми ч.2 ст.159 ЗК України, де
зазначено, що земельні спори
розглядаються за участю зацікавлених
сторін, які повинні бути завчасно
повідомлені про час і місце розгляду
спору. У разі відсутності однієї із
сторін при першому вирішенні питання і
відсутності офіційної згоди на розгляд
питання розгляд спору переноситься.

Також Олешівською сільською радою було
порушено вимоги ст.160 ЗК України згідно
якої сторони, які беруть участь у
земельному спорі, мають право
знайомитись з матеріалами щодо цього
спору, робити з них виписки, брати
участь у розгляді земельного спору,
подавати документи та інші докази,
заявляти клопотання, давати усні і
письмові пояснення, заперечувати проти
клопотань та доказів іншої сторони,
одержувати копію рішення щодо
земельного спору, і у разі незгоди з цим
рішенням, оскаржувати його.

Більше того, незважаючи на те, що
земельний спір стосується земельної
ділянки, яка розміщена між двома
спорудами, до участі у розгляді
земельного спору не було залучено
спеціалістів будівельної галузі, які
також повинні були дати свої
рекомендації щодо вирішення
земельного спору. Зазначені порушення
не дали можливості членам комісії
встановити межу так, щоб обидва
землевласники мали можливість
здійснювати належне обслуговування
уже споруджених господарських
будівель.

Згідно постанови Пленуму Верховного
суду України від 16 квітня 2004р. № 7 «Про
практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ» розмір земельної
ділянки, необхідної для обслуговування
житлового будинку, будівлі або споруди,
визначається шляхом проведення за
клопотанням сторін експертизи з
врахуванням чинних нормативних
документів у галузі будівництва,
санітарних норм та правил тощо. У
зв'язку з неповідомленням її про час та
місце розгляду земельного спору вона
була позбавлена права клопотати про
залучення належного спеціаліста при
розгляді даного земельного спору.

Крім того, рішення із земельного спору
має відповідати всім тим загальним
вимогам, які пред'являються до рішень,
що виносяться з інших категорій
правових спорів (адміністративних,
цивільних тощо). Тобто, рішення щодо
земельного спору має містити:

1) вступну частину, в якій зазначаються
час і місце його розгляду, найменування
органу, що його постановив, перелік
осіб, які його приймали, найменування
сторін та інших осіб, що брали участь у
справі;

2) описову частину, де викладається суть
вимог заявника, заперечень
відповідача;

3) мотивувальну частину, де
обґрунтовуються висновки з
урахуванням фактичних обставин. Вони
повинні цілком відповідати всім
документам (доказам), що наявні у
справі;

4) резолютивну частину, де міститься
кінцевий висновок, підсумок щодо спору,
порядок його виконання та строк і
порядок оскарження. Однак оскаржуване
рішення цілком не відповідає
зазначеним категоріям, що на її думку
свідчить про його не законність та не
обгрунтованість.

24.04.2014 року позивачка подала доповнення
до позовної заяви, в яких вказує, що
відповідно до ст.107 ЗКУ у разі не
можливості виявлення дійсних меж їх
встановлення здійснюється за
фактичним використанням земельної
ділянки, а у разі якщо фактичне
використання не можливо встановити, -
кожному виділяється однакова за
розміром частина земельної ділянки.

В Постанові Пленуму Верховного Суду
України від 16.04.04 № 7 зазначено, що
розмір земельної ділянки, необхідної
для обслуговування житлового будинку,
будівлі або споруди, визначається з
врахуванням чинних нормативних
документів у галузі будівництва,
санітарних норм, правил тощо.

Критерії визначення розмірів
земельних ділянок, необхідної для
обслуговування житлових будинків, та
порядок визначення розмірів містяться
в ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і
забудова міських і сільських поселень»
та Державних санітарних правилах
планування та забудови населених
пунктів, затверджених наказом
Міністерства охорони здоров`я України
від 19 червня 1996 року № 173.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
будівельні норми» будівельні норми - це
затверджений суб'єктом нормування
підзаконний нормативний акт
технічного характеру, що містить
обов'язкові вимоги у сфері
будівництва, містобудування та
архітектури.

Відповідно до ч. 2 зазначеного закону
дія цього Закону поширюється на
суб'єктів господарювання незалежно
від форми власності, які провадять
будівельну, містобудівну, архітектурну
діяльність і забезпечують
виготовлення продукції будівельного
призначення, а також на органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування.

Згідно з державними будівельними
нормами ДБН 360-92** "Містобудування.
Планування і забудова міських і
сільських поселень" розміщення
об'єктів будівництва на земельних
ділянках регламентується такими
вимогами: відстань до бічної межі
ділянки від найбільш виступної
конструкції стіни повинна становити не
менше 1 м. При цьому повинно бути
забезпечене влаштування необхідних
інженерно-технічних заходів, що
запобігатимуть стіканню атмосферних
опадів з покрівель та карнизів
будівель на територію суміжних
ділянок.

Тому, орган місцевого спмоврядування
при вирішенні питання щодо
встановлення межових знаків між двома
капітальними спорудами повинен був
зробити це з урахуванням розміру
земельної ділянки, яка необхідна для
обслуговування її літньої кухні. Це
необхідно здійснювати на підставі
чинних нормативних документів у галузі
будівництва, санітарних норм, правил,
враховуючи у кожному окремому випадку
відповідні критерії розміщення
житлового будинку, його
характеристики, проектну документацію
міста, району міста тощо, але в
будь-якому випадку такий розмір не може
бути меншим, ніж один метр до бічної
межі ділянки від найбільш виступної
конструкції стіни будівлі.

Не дивлячись на зазначені
норми, органом місцевого
самоврядування було винесене рішення,
відповідно до якого між суміжними
земельними ділянками була встановлена
межа, що проходила на відстані 27
сантиметрів від її літньої кухні.
Наведений нею факт взагалі
унеможливлює обслуговування та
поточний ремонт належної їй споруди.
Стіна її
літньої кухні руйнується від вологи. Це
відбувається тому, що в безпосередній
близькості від будинку розташовані
незаконні будівлі третьої особи,
експлуатація яких поза санітарними,
будівельними й іншими нормами,
наносить матеріальні збитки.

Крім того, в погосподарських книгах
зазначено, що розмір земельної ділянки,
яка надана для

обслуговування гр. ОСОБА_5 в 1993р.
становив 0,8 га, а в період з 1994 по 2010рік. -
0,10 га і при цьому не зазначено причин
збільшення площі земельної ділянки, що
ще раз підтверджує той факт, що ОСОБА_5
збільшила площу своєї земельної
ділянки за рахунок самовільного
заняття належної їй земельної ділянки.

В судовому
засіданні позивачка ОСОБА_1 та її
представник ОСОБА_2 позов підтримали, з
підстав наведених в позовній заяві.
Просили позов задовольнити.
Представник
відповідача - сільський голова с.
Олешів Кузів М.В., попередньо подавши
заперечення, позов не визнав, вказавши
те, що сільська рада у відповідності до
норм чинного законодавства розглянула
земельний спір між сторонами та
прийняла відповідне рішення. Просить в
задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи ОСОБА_4
вважає позов надуманим, оскільки
Олешівська сільська рада у чіткій
відповідності до норм земельного
законодавства вирішила земельний спір.
Прийняте рішення їх повністю
влаштовує.

Суд, вислухавши пояснення
учасників судового розгляду,
дослідивши та оцінивши дані, що
містяться в письмових доказах по
справі, вважає, що позов підлягає до
задоволення, з таких підстав.

ОСОБА_1 є
співвласницею житлового будинку,
господарських будівель та споруд, які
знаходяться в АДРЕСА_1 (а.с.9).

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі та в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.
Відповідно
до ст.55 Конституції України права та
свободи громадян захищаються судом. Це
означає, що суд не може відмовити у
правосудді, якщо громадянин України,
іноземець, особа без громадянства
вважають, що їхні права і свободи
порушені або порушуються, створено
або створюються перешкоди для їх
реалізації, або мають місце інші
ущемлення прав та свобод.
Згідно ч.2 ст.71 КАС
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно ч.3 ст.158 ЗК України
органи місцевого самоврядування
вирішують земельні спори у межах
населених пунктів щодо меж земельних
ділянок, що перебувають у власності і
користуванні громадян, та додержання
громадянами правил добросусідства.
У відповідності
до норм ст.ст.159, 160 ЗК України земельні
спори розглядаються як правило за
участю зацікавлених сторін, які
обов'язково повинні бути завчасно
повідомлені про час і місце розгляду
справи. У рішенні органу місцевого
самоврядування визначається порядок
його виконання. Сторони, які беруть
участь у земельному спорі, мають право
знайомитись з матеріалами щодо цього
спору, робити з них виписки, брати
участь у розгляді земельного спору,
подавати документи та інші докази,
порушувати клопотання, давати усні і
письмові пояснення, заперечувати проти
клопотань та доказів іншої сторони,
одержувати копію рішення щодо
земельного спору, і у разі незгоди з цим
рішенням, оскаржувати його.
Згідно з чинним ЗК
України земельні спори розглядаються
на сесіях рад чи засіданнях їх
виконавчих органів.

Рішення з земельного спору
повинно бути винесене компетентним
органом, тобто тим органом, якому
підвідомчий спір. Рішення щодо
земельного спору повинно містити:
вступну частину, в якій зазначається
час і місце його розгляду, найменування
органу, що його постановив, перелік
осіб, які його приймали, найменування
сторін та інших осіб, що брали участь у
справі; описову частину, де
викладається суть вимоги заявника,
заперечень відповідача; мотивувальну
частину, де обгрунтовуються висновки з
урахуванням фактичних обставин. Вони
повинні цілком відповідати всім
документам (доказам), що наявні у
справі; резолютивну частину, де
міститься кінцевий висновок, підсумок
щодо спору, порядок його виконання та
строки і порядок оскарження.

Рішення
двадцять першої сесії шостого
демократичного скликання Олешівської
сільської ради Тлумацького району
Івано-Франківської області від 17.11.2013
року "Про затвердження протоколу
постійної комісії з питань земельних
відносин, агропромислового комплексу,
екології",

яким затверджено протокол постійної
комісії Олешівської сільської ради з
питань земельних відносин,
агропромислового комплексу, екології
від 10 жовтня 2013 року та викопіровку
«Про встановлення межових знаків між
господарствами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в
АДРЕСА_1», вцілому не відповідають
вищевказаним вимогам (а.с.6-8).

З
протоколу засідання постійної комісії
з питань земельних відносин
агропромислового комплексу, екології
Олешівської сільської ради
Тлумацького району Івано-Франківської
області від 10.10.2013 року вбачається, що
на засіданні були присутніми Галибей
О.В. - голова земельної комісії,
Поповчук О.І. і Лесюк В.С. - члени
земельної комісії, Німа С.Я. - депутат
сільської ради та запрошеними Кузів
М.В., ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_11,
ОСОБА_1 (а.с.6).

Як видно із вищевказаних
документів, при вирішенні органом
місцевого самоврядування земельного
спору не вивчались земельно-облікові
документи Олешівської сільської ради,
матеріали інвентаризації земель
присадибного фонду Олешівської
сільської ради та будь-які інші
документи. При розгляді даного
земельного спору не було залучено
спеціалістів будівельної галузі, які
також повинні давати свої рекомендації
та пропозиції щодо вирішення
земельного спору.

Судом встановлено,
що позивачка ОСОБА_1 не була належно
повідомленою про скликання 17.11.2013 року
сесії сільської ради, що і підтвердив в
судовому засіданні представник
відповідача сільський голова
Олешівської сільської ради - Кузів М.В.
За
встановлених в судовому засіданні
обставин, суд вважає, що рішення
двадцять першої сесії шостого
демократичного скликання Олешівської
сільської ради Тлумацького району
Івано-Франківської області від 17.11.2013
року "Про затвердження протоколу
постійної комісії з питань земельних
відносин, агропромислового комплексу,
екології", яким затверджено протокол
постійної комісії Олешівської
сільської ради з питань земельних
відносин, агропромислового комплексу,
екології від 10 жовтня 2013 року та
викопіровку «Про встановлення межових
знаків між господарствами ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 в АДРЕСА_1», якими затверджено
протокол засідання постійної комісії
Олешівської сільської ради з питань
земельних відносин, агропромислового
комплексу, екології від 10 жовтня 2013
року «Про встановлення межових знаків
між господарствами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в
АДРЕСА_1» є протиправними і підлягають
до скасування.
Питання судових витрат по справі суд
вирішує відповідно до вимог ст.94 КАС
України. На підставі
вищенаведеного та керуючись ст.ст. 158-163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Позов задовольнити.

Визнати неправомірними дії
Олешівської сільської ради
Тлумацького району Івано-Франківської
області щодо вирішення земельного
спору, оформлені протоколом засідання
постійної комісії з питань земельних
відносин, агропромислового комплексу,
екологіївід 10 жовтня 2013 року.

Визнати незаконним та скасувати
рішення Олешівської сільської ради
Тлумацького району Івано-Франківської
області «Про затвердження протоколу
постійної комісії з питань земельних
відносин, агропромислового комплексу,
екології» від 17 листопада 2013 року.

Зобов'язати Олешівську сільську раду
Тлумацького району Івано-Франківської
області в порядку передбаченому ст. 159
ЗК України з дотриманням вимог ст.160 ЗК
України розглянути земельний спір між
гр.гр. ОСОБА_1 та ОСОБА_5 щодо меж
суміжних земельних ділянок.

Стягнути з Олешівської сільської
ради Тлумацького району
Івано-Франківської області на користь
ОСОБА_1 - 73 (сімдесят три) грн. 08 коп.
сплаченого судового збору.

На постанову може бути подана
апеляційна скарга до Львівського
апеляційного адміністративного суду,
через Тлумацький районний суд,
протягом десяти днів з дня отримання її
копії та набирає законної сили в
порядку встановленому ст.254 КАС
України.

Головуючий
Я.М. Гавриш