Справа № 813/1920/14
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2014-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
№ 813/1920/14
Львівський окружний адміністративний
суд у складі:
Головуючого-судді Сасевича О.М.,
за участю секретаря судового засідання
представника позивача Лешика І.П.,
третьої особи ОСОБА_2,
представників третіх осіб ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Львівськвй області до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Кайзер
Парк», за участю третіх осіб, які не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору на стороні позивача - ОСОБА_2,
Регіонального ландшафтного парку
«Знесіння» про зобов'язання до
Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю у
Львівськвй області (надалі - Інспекція
ДАБК у Львівській області) звернулася
до суду з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Кайзер
Парк» (надалі - ТзОВ «Кайзер Парк»), в
якому просила зобов'язати відповідача
за власний рахунок знести споруди
стаціонарного атракціону канатної
переправи в Регіональному
ландшафтному парку «Знесіння», що у
Ухвалою судді від 05.03.2014 року у даній
адміністративній справі відкрито
У судовому засіданні 02.04.2014 року судом
було залучено до участі у справі в
якості третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача - ОСОБА_2 та
Регіональний ландшафтний парк
У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав,
просив суд позов задовольнити.
Відповідач явку уповноваженого
представника у судові засідання не
забезпечив, хоча своєчасно та належним
чином був повідомлявся про дату, час та
місце розгляду справи. Жодних заяв про
відкладення розгляду справи чи
проведення розгляду справи у
відсутності представника на адресу
суду від відповідача не надходило.
Третя особа та представники третіх
осіб просили суд позов задовольнити у
Заслухавши пояснення представників
сторін, показання свідка ОСОБА_5,
розглянувши і дослідивши подані
документи та матеріали, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
вважає, що позов слід задовольнити,
вийшовши за межі позовних вимог.
Як було встановлено судом, 24.10.2013 року
позивачем було проведено позапланову
перевірку дотримання вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, державних будівельних
норм, стандартів і правил ТзОВ «Кайзер
Парк» на об'єкті будівництва споруд
стаціонарного атракціону канатної
переправи в Регіональному
ландшафтному парку «Знесіння» у
Під час перевірки Інспекція ДАБК у
Львівській області встановила, що ТзОВ
«Кайзер Парк» здійснено будівництво
двох споруд з металевих конструкцій
стаціонарного атракціону канатної
переправи висотою 5м (гора Стефана) та
висотою 10м (поблизу вул.Заклинських) на
фундаменті розміром у плані відповідно
4,45 х 2,3м та 5,4 х 6,4м в Регіональному
ландшафтному парку «Знесіння» у
м.Львові без належним чином
розробленої та затвердженої проектної
документації, без документу на право
виконання будівельних робіт, тобто
зареєстрованої декларації про початок
виконання будівельних робіт (які
відносяться до III категорії
складності), та на земельній ділянці, що
не надана в користування або приватну
За результатами перевірки було
складено акт перевірки №32-л/ю від 24.10.2013
року, в якому відображено факт
протиправного будівництва,
здійсненого ТзОВ «Кайзер Парк», та
встановлено порушення ст.7, ч.1 ст.9, абз.4
ч.1 ст.27 Закону України «Про
архітектурну діяльність», п.2 ч.1 ст.34
Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності», абз.3 п.2
Порядку виконання будівельних робіт,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України №466 від 13.04.2011 року,
ч.4 ст.26 Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності». Також
позивачем було складено протокол про
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності №18-л/ю від 24.10.2013 року за
правопорушення, передбачене, абз.4 п.4 ч.2
ст.2 Закону України «Про
відповідальність за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності».
Окрім цього, Інспекцією ДАБК у
Львівській області було складено
припис №7-л/ю від 24.10.2013 року, яким ТзОВ
«Кайзер Парк» зобов'язано, з метою
усунення порушень вимог законодавства
у сфері містобудівної діяльності, в
30-ти денний термін з дня отримання
припису здійснити знесення споруд
стаціонарного атракціону канатної
переправи в Регіональному
ландшафтному парку «Знесіння» у
Зокрема, у зв'язку із зафіксованими
порушеннями та керуючись абз.4 п.4 ч.2 ст.2
Закону України «Про відповідальність
за правопорушення у сфері
містобудівної діяльності», на
відповідача було накладено штраф за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності за постановою №1л/378/1-ф від
У подальшому, 17.12.2013 року позивачем було
проведено позапланову перевірку
виконання ТзОВ «Кайзер Парк» вимог
припису №7-л/ю від 24.10.2013 року щодо
знесення споруд стаціонарного
атракціону канатної переправи в
Регіональному ландшафтному парку
«Знесіння» у м.Львові.
Як засвідчила перевірка, такий припис
виконаний не був, з огляду на що,
позивачем було складено акт перевірки
№39-л/ю від 17.12.2013 року, в якому
відображено факт невиконання ТзОВ
«Кайзер Парк» вимог попереднього
припису №7-л/ю, та встановлено
порушення абз.3 п.14 Порядку здійснення
архітектурно-будівельного контролю,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України №553 від 23.05.2011 року.
Окрім того, позивачем було складено
протокол про правопорушення у сфері
містобудівної діяльності №20-л/ю від
17.12.2013 року за правопорушення,
передбачене, абз.2 п.1 ч.6 ст.2 Закону
України «Про відповідальність за
правопорушення у сфері містобудівної
Зважаючи на невиконання відповідачем
вимог Інспекції ДАБК у Львівській
області позивач звернувся до суду з
даною позовною заявою, якою просить
зобов'язати ТзОВ «Кайзер Парк» вчинити
певні дії, а саме - за власний рахунок
знести споруди стаціонарного
атракціону канатної переправи в
Регіональному ландшафтному парку
«Знесіння» у м.Львові. Виходячи зі
змісту позовної заяви та обставин
справи, суд приходить до висновку, що
фактично позивач просить зобов'язати
відповідача виконати вимоги припису
№7-л/ю від 24.10.2013 року, який був виданий
Інспекцією та не виконаний
Як на підставу своїх вимог позивач
посилається на норми ч.1, ч.7 ст.376
Цивільного кодексу України, які
визначають, що житловий будинок,
будівля, споруда, інше нерухоме майно,
якщо вони збудовані або будуються на
земельній ділянці, що не була відведена
для цієї мети, або без відповідного
документа, який дає право виконувати
будівельні роботи чи належно
затвердженого проекту, або з істотними
порушеннями будівельних норм і правил
(самочинне будівництво) за рішенням
суду за позовом відповідного органу
державної влади або органу місцевого
самоврядування, у разі істотного
відхилення від проекту, що суперечить
суспільним інтересам або порушує права
інших осіб, істотного порушення
будівельних норм і правил, можуть бути
перебудовані або ж знесені (якщо
проведення такої перебудови є
неможливим або особа, яка здійснила
(здійснює) будівництво, відмовляється
від її проведення). Загалом, позивач
аргументує свої вимоги відсиланням до
п.3 ч.4 ст.41 Закону України «Про
регулювання містобудівної
діяльності», який наділяє посадових
архітектурно-будівельного контролю
під час перевірки правом видавати
обов'язкові для виконання приписи щодо
усунення порушення вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил, абз.3 п.14
архітектурно-будівельного контролю,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України №553 від 23.05.2011 року,
що зобов'язує суб'єктів містобудування,
щодо яких здійснюється державний
архітектурно-будівельний контроль,
виконувати вимоги інспекції щодо
усунення виявлених порушень вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, ч.5 п.17 Положення про
Інспекцію ДАБК у Львівській області,
затвердженого наказом Державної
архітектурно-будівельної інспекції
України №22 від 02.06.2011 року, який надає
інспекції право здійснювати
претензійно-позовну роботу тощо.
Однак, розглянувши аргументи, доводи й
вимоги позивача, викладені в його
позовній заяві в сукупності, суд
відзначає, що вони не відповідають
нормам чинного законодавства України
та у викладеному позивачем трактуванні
На переконання суду, невиконання
припису, яким позивач обґрунтовує
вимогу щодо зобов'язання відповідача
знести об'єкти самочинного
будівництва, не може бути законною
підставою для зобов'язання до знесення
об'єкта самочинного будівництва (в
розумінні ст.376 Цивільного кодексу
Так, згідно ч.1 ст.376 Цивільного кодексу
України, житловий будинок, будівля,
споруда, інше нерухоме майно
вважаються самочинним будівництвом,
якщо вони збудовані або будуються на
земельній ділянці, що не була відведена
для цієї мети, або без відповідного
документа, який дає право виконувати
будівельні роботи чи належно
затвердженого проекту, або з істотними
порушеннями будівельних норм і правил.
У відповідності до ч.4 ст.376 Цивільного
кодексу України, якщо власник
(користувач) земельної ділянки
заперечує проти визнання права
власності на нерухоме майно за особою,
яка здійснила (здійснює) самочинне
будівництво на його земельній ділянці,
або якщо це порушує права інших осіб,
майно підлягає знесенню особою, яка
здійснила (здійснює) самочинне
будівництво, або за її рахунок. Однак,
як випливає з матеріалів справи, у
даному випадку позивач здійснює свої
повноваження не як власник чи
користувач земельної ділянки, а як
архітектурно-будівельного контролю у
сфері містобудівної та архітектурної
Частиною 7 ст.376 Цивільного кодексу
України передбачено можливість
знесення самочинного будівництва за
позовом відповідного органу державної
влади або органу місцевого
самоврядування у разі істотного
відхилення від проекту, що суперечить
суспільним інтересам або порушує права
інших осіб, істотного порушення
будівельних норм і правил, у випадку
якщо проведення перебудови
будівництво є неможливим або особа, яка
здійснила (здійснює) будівництво,
відмовляється від її проведення. Отож,
саме ця норма закону є підставою для
прийняття рішення про знесення
самочинного будівництва у зв'язку із
порушеннями норм містобудівного
законодавства та законодавства про
архітектурну діяльність.
При цьому, суд акцентує особливу увагу
на тому, що для прийняття рішення про
знесення об'єкта слід було б
обов'язково встановити наявність умов,
передбачених згаданою ч.7 ст.376
Цивільного кодексу України, а саме:
- істотне відхилення від проекту;
- суперечність суспільним
інтересам або порушення права інших
- істотного порушення будівельних
- неможливість проведення
відповідної перебудови або відмова
особи від її проведення.
Однак, як випливає із матеріалів
справи, вимога про знесення об'єкта
будівництва обґрунтовується позивачем
невиконанням припису Інспекції ДАБК у
Львівській області щодо самостійного
знесення такого об'єкта відповідачем,
який (припис) в свою чергу був прийнятий
у зв'язку із виявленими фактами
будівництва без належним чином
розробленої та затвердженої проектної
документації, без документу на право
виконання будівельних робіт та на
земельній ділянці, що не надана в
користування або приватну власність, а
не з підстав, які визначені ч.7 ст.376
Цивільного кодексу України.
Відповідно, суд приходить до висновку,
що позивачем не встановлено та не
доводиться існування обставин,
визначених ч.7 ст.376 Цивільного кодексу
України, саме з наявністю яких
пов'язана можливість знесення
самочинного будівництва за рішенням
суду за позовом відповідного органу
державної влади або органу місцевого
самоврядування. Зокрема, такі
обставини не відображені в жодному зі
складених позивачем актів, протоколах
Більш того, суд також вважає за
необхідне підкреслити
необґрунтованість позиції позивача
щодо його права видавати приписи з
вимогою про знесення приміщень,
будівель чи споруд загалом. Так,
виходячи зі змісту п.3 ч.4 ст.41 Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності», абз.3 п.14, п.17
архітектурно-будівельного контролю,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України №553 від 23.05.2011 року,
за своєю природою припис Інспекції
ДАБК є обов'язковою для виконання
письмовою вимогою посадової особи
архітектурно-будівельного контролю
суб'єкту господарювання щодо усунення
порушень вимог законодавства. Отже,
такий припис зобов'язує особу до
вчинення певних дій.
У даному ж випадку, вимога виданого
позивачем припису №7-л/ю від 24.10.2013 року,
яким відповідача зобов'язано
самостійно здійснити знесення споруд
стаціонарного атракціону, суперечить
нормі ч.7 ст.376 Цивільного кодексу
України, якою передбачено, що об'єкт
самочинного будівництва підлягає
знесенню виключно за рішенням суду.
Отож, зважаючи на те, що законом
передбачено можливість примусового
знесення самочинного будівництва
виключно за рішенням суду, суд дійшов
висновку, що припис позивача, сам по
собі не є тим актом, який може бути
законною підставою для примусового
знесення такого будівництва.
Ураховуючи викладене, суд приходить до
переконання, що заявлені Інспекцією
ДАБК у Львівській області за даним
позовом позовні вимоги є
безпідставними та не обґрунтованими.
У той же час, ч.2 ст.11 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що суд може вийти за межі
позовних вимог у разі, якщо це
необхідно для повного захисту прав,
свобод та інтересів сторін чи третіх
осіб, про захист яких вони просять.
У даній справі як треті особи, які не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору на стороні позивача залучені
ОСОБА_2, Регіональний ландшафтний парк
«Знесіння», який створений для
збереження та відновлення
природно-історичного комплексу гряди
Знесіння і прилеглих територій та на
території якого зведені об'єкти
будівництва, що є предметом даного
спору, а також у ОСОБА_5 (допитаний в
судовому засіданні в якості свідка),
мешканці і власникіи домоволодінь, над
якими пролягають елементи такого
самочинного будівництва (канатна
Як свідчать матеріали справи,
спорудження стаціонарного атракціону
канатної переправи, зокрема, двох
споруд з металевих конструкцій висотою
5м (гора Стефана) та висотою 10м (поблизу
вул.Заклинських) на фундаменті
розміром в плані відповідно 4,45 х 2,3м та
5,4 х 6,4м та їх інших конструктивних
елементів такого атракціону грубо
порушують права усіх цих осіб.
А зокрема, у справі наявні: заява про
вчинення незаконного та самовільного
будівництва на території
Регіонального ландшафтного парку
«Знесіння» від 18.09.2013 року, підписана
мешканцями територій суміжних з місцем
забудови та скерована Інспекції ДАБК у
Львівській області, колективна скарга
мешканців від 05.09.2013 року, скерована
міському голові м.Львова, заява
(повідомлення) про кримінальне
правопорушення за ознаками ст.194
Кримінального кодексу України від
17.09.2013 року, за підписом ОСОБА_2, заява,
датована 16.09.2013 року від імені
Громадської ради при Департаменті
містобудування Львівської міської
ради з питань функціонування РЛП
«Знесіння», заява (повідомлення) про
кримінальне правопорушення від 02.10.2013
року, за підписом ОСОБА_2, заява про
вчинення незаконного та самовільного
будівництва на території
Регіонального ландшафтного парку
«Знесіння» від 18.09.2013 року, підписана
мешканцями територій та скерована
Департаменту містобудування
Львівської міської ради та заступнику
міського голови, лист Департаменту
містобудування Львівської міської
ради №2402-вих-527 від 09.10.2013 року, лист
прокуратури Личаківського району
м.Львова №07/04-351-13 від 19.09.2013 року, вимога
Регіонального ландшафтного парку
«Знесіння» №2404/339 від 16.09.2013 року.
Розглянувши зазначені документи, суд
приходить до висновку, що вони
підтверджують те, що будівництво ТзОВ
«Кайзер Парк» стаціонарного
атракціону канатної переправи в
Регіональному ландшафтному парку
«Знесіння» у м.Львові, яке
здійснювалося в т.ч. шляхом будівництва
двох споруд з металевих конструкцій
стаціонарного висотою 5м (гора Стефана)
та висотою 10м (поблизу вул.Заклинських)
на фундаменті розміром в плані
відповідно 4,45 х 2,3м та 5,4 х 6,4м, завдає
шкоди як правам та інтересам
Регіонального ландшафтного парку
«Знесіння», територія якого належить
до категорії земель природоохоронного,
оздоровчого, рекреаційного та
історико-культурного призначення і
відноситься до природно-заповідного
фонду, так і правам та інтересам
громадян, які проживають на суміжній з
атракціоном території та під його
елементами (зокрема, третім особам у
даній справі), та створює істотну
загрозу їх нормальній життєдіяльності
Окрім того, враховуючи норму ч.1 ст.72
Кодексу адміністративного судочинства
України, якою передбачено, що
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини, суд бере
також до уваги обставини, які були
встановлені рішеннями судів щодо ТзОВ
«Кайзер парк» та є істотними у даній
справі, а саме.

До матеріалів справи було долучено
копію постанови Львівського окружного
адміністративного суду від 16.12.2013 року
у справі №813/7218/13-а, копію рішення
Господарського суду Львівської
області від 17.12.2013 року в справі №914/3941/13
та копію постанови Львівського
окружного адміністративного суду від
24.02.2014 року у справі №813/9002/13-а.

Так, у рішенні в адміністративній
справі №813/7218/13-а судом було
встановлено факт порушення
відповідачем при спірному будівництві
режиму територій та об'єктів
природно-заповідного фонду у
Регіональному ландшафтному парку
«Знесіння» (що полягало, зокрема, у
знятті ґрунтового покриття без
спеціального дозволу, незаконній рубці
та пошкодженні до припинення росту
дерев). Судом при вирішенні справи
№813/7218/13-а було з'ясовано, що
будівництво на території
Регіонального ландшафтного парку
«Знесіння» стаціонарного атракціону -
тролейної переправи «ZIP LINE» порушує
вимоги земельного та
природоохоронного законодавства та не
відповідає цілям створення
регіональних ландшафтних парків. А
також рішенням суду від 16.12.2013 року було
встановлено протиправність ухвали
Львівської міської ради від 27.06.2013 року
№2443 «Про встановлення стаціонарного
атракціону-тролейної переправи «ZIP LINE»
та скасовано її, а відповідно,
протиправним слід вважати й будь-яке
будівництво, здійснюване за такою
ухвалою міської ради.

У свою чергу і в рішенні Господарського
суду Львівської області від 17.12.2013 року
у справі №914/3941/13 було встановлено
факти порушень ТзОВ «Кайзер парк»
вимог чинного законодавства України
при будівництві стаціонарного
атракціону канатної переправи в
Регіональному ландшафтному парку
«Знесіння» у м.Львові. Так,
відповідачем здійснювалося спірне
будівництво за ухвалою Львівської
міської ради №2443 від 27.06.2013 року «Про
встановлення стаціонарного
атракціону-тролейної переправи «ZIP LINE».
Однак, при цьому ним не було виконано
обов'язкових вимог, зазначених у такій
ухвалі, а саме: зведено без достатніх
підстав на території парку «Знесіння»
на фундаменті (що не допускалось) дві
споруди із металевих конструкцій, не
проведено дослідження ґрунту, не
повідомлено Громадську раду при
Департаменті містобудування ЛМР з
питань функціонування РЛП «Знесіння»
про проведення робіт для облаштування
атракціону, здійснено будівництва
окремих елементів атракціону
(проведення канату) над приватними
будинковолодіннями, пошкоджено
трав'яний покрив і знято шар ґрунту,
здійснено зрізання на території парку
«Знесіння» дерев, не проведено робіт з
інженерних вишукувань для будівництва
атракціону, при будівництві відсутній
затверджений проект будівництва
атракціону, який підлягає обов'язковій
санітарно-гігієнічній експертизі та
державній експертизі стосовно
техногенної безпеки, не забезпечено
системи обмеження доступу для
гарантування безпечної експлуатації
атракціону та належної безпеки для
життя і здоров'я людей, відсутній
дозвіл територіального органу з
нагляду за охороною праці на
експлуатацію атракціону, будівництво
здійснено на земельних ділянках, які не
надано у користування чи власність
ТзОВ «Кайзер Парк», а діяльність
відповідача та території
Регіонального ландшафтного парку
«Знесіння» здійснювалася усупереч
нормам, які регулюють порядок
використання земель
природно-заповідного фонду й усупереч
нормам Положення про Регіональний
ландшафтний пар «Знесіння».

У постанові Львівського окружного
адміністративного суду від 24.02.2014 року
у справі №813/9002/13-а судом було
встановлено, що будівництво ТзОВ
«Кайзер Парк» канатної дороги на
території Регіонального ландшафтного
парку «Знесіння» супроводжувалося
руйнуванням ґрунтового покриву такого
ландшафтного парку. Суд, окрім іншого
установив, що ТзОВ «Кайзер Парк» не має
належних документів, визначених
законом, які б підтверджували його
право користування чи право власності
на земельні ділянки в межах території
Регіонального ландшафтного парку
«Знесіння», а тому використання земель
парку для будівництва атракціону є
неправомірним, у зв'язку з чим фактичні
дії ТзОВ «Кайзер Парк» щодо
будівництва тролейної переправи
свідчать про самовільне зайняття ним
земельних ділянок. У даному рішенні
судом також було встановлено, що ТзОВ
«Кайзер Парк» на території
Регіонального ландшафтного парку
«Знесіння» велося будівництво з грубим
порушенням правового режиму земель
природно-заповідного фонду, без
належних дозвільних документів та
законних на те підстав, а отже,
протиправно.

Таким чином, виходячи з системного
аналізу положень чинного
законодавства України, матеріалів
справи та встановлених дійсних
обставин даної справи, суд вважає за
необхідне вийти за межі позовних вимог
з метою повного захисту прав, свобод та
інтересів третіх осіб.

Як регламентовано ч.4 ст.376 Цивільного
кодексу України, якщо самочинне
будівництво порушує права інших осіб,
майно підлягає знесенню особою, яка
здійснила (здійснює) самочинне
будівництво, або за її рахунок.

Зважаючи на те, що будівництво ТзОВ
«Кайзер Парк» споруд стаціонарного
атракціону канатної переправи в
Регіональному ландшафтному парку
«Знесіння» у м.Львові є самочинним, а
поряд з цим забудовником було допущено
й інших численних і грубих порушень
норм чинного законодавства України,
беручи до уваги те, що таке самочинне
будівництво порушує права інших осіб,
воно, на переконання суду, підлягає
знесенню, у відповідності до норм ч.4
ст.376 Цивільного кодексу України. При
цьому, суд відзначає, що хоча знесення
самочинного будівництва є крайньою
мірою реагування, однак, у даному
випадку, суд не вбачає можливості
захисту прав та інтересів третіх осіб
іншим способом та вважає знесення
об'єктів самочинного будівництва
адекватним і дієвим шляхом захисту
прав та інтересів третіх осіб, про що
вказані особи заявляють.

Відповідно до ст.94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судові витрати з відповідача
не належить стягувати.

Керуючись ст.ст.7-11, 14, 69-72, 86, 87, 94, 158, 160-163,
167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И
В :

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Знести споруди стаціонарного
атракціону канатної переправи в
регіональному ландшафтному парку
«Знесіння» у м.Львові, а саме: дві
споруди з металевих конструкцій
стаціонарного атракціону канатної
переправи висотою 5м (гора Стефана) та
висотою 10м (поблизу вул.Заклинських) на
фундаменті розміром в плані відповідно
4,45 х 2,3м та 5,4 х 6,4м в Регіональному
ландшафтному парку «Знесіння» у
м.Львові, разом із такими фундаментами
та іншими конструктивними елементами
споруд, силами чи за рахунок Товариства
з обмеженою відповідальністю «Кайзер
Парк».

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення, а в
разі складення постанови у повному
обсязі у відповідності до ч.3 ст.160 цього
Кодексу, апеляційна скарга подається
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішення за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя
Сасевич О.М.

Повний текст постанови виготовлено та
підписано 29 квітня 2014 року.