Справа № 2а-5195/12/2670
Суддя: Федотов І.В.
Дата ухвалення: 2014-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2а-5195/12/2670
Головуючий у 1-й інстанції: Амельохін
Суддя-доповідач: Федотов І.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів - Ісаєнко Ю.А. та Епель О.В.,

при секретарі - Трегубенко Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду апеляційну
скаргу публічного акціонерного
товариства «Піреус Банк МКБ» на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 13 червня 2012 року у
справі за адміністративним позовом
публічного акціонерного товариства
«Піреус Банк МКБ» до Національного
банку України про визнання
протиправним та скасування рішення від
16 березня 2012 року №186, -

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство
«Піреус Банк МКБ» (далі - позивач)
звернулося до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
адміністративним позовом до
Національного банку України (далі -
відповідач) про визнання протиправним
та скасування рішення Комісії з питань
нагляду та регулювання діяльності
банків Національного банку України про
накладення штрафу на публічне
акціонерне товариство «Піреус Банк
МКБ» в розмірі 34000 грн. від 16 березня 2012
року № 186.

Окружний адміністративний суд міста
Києва своєю постановою від 13 червня 2012
року у задоволенні адміністративного
позову відмовив.

Не погоджуючись з судовим рішенням,
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
13 червня 2012 року та ухвалити нову про
задоволення адміністративного позову,
так як, на думку апелянта, зазначену
постанову суду прийнято з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню частково, а
постанова суду першої інстанції -
скасуванню, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи, у
період з 26 листопада 2011 року по 07 жовтня
2011 року Департаментом фінансового
моніторингу та управлінням
Національного банку України в Сумській
області було проведено планову
перевірку публічного акціонерного
товариства «Піреус Банк МКБ» ( ПАТ
«Піреус Банк МКБ» ) з питань дотримання
ним вимог законодавства, яке регулює
відносини у сфері запобігання
легалізації доходів, одержаних
злочинним шляхом, або фінансування
тероризму.

За результатами перевірки складено
довідку від 07 жовтня 2011 року, в якій
викладено результати перевірки та
відповідні висновки, зроблені на їх
підставі.

Згідно з висновками, наведеними у
вказаній довідці, ПАТ «Піреус Банк МКБ»
було порушено вимоги законодавства у
галузі банківської діяльності, що
стало підставою для винесення
оскаржуваного рішення від 16 березня 2012
року № 186 про накладення штрафу в
розмірі 34000 грн.

Колегія суддів встановила, що,
відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що оскаржуване рішення від 16
березня 2012 року № 186 про накладення
штрафу в розмірі 34000 грн. є правомірним,
а норма статті 250 Господарського
кодексу України щодо строку, протягом
якого до суб'єкта господарювання
можуть бути застосовані
адміністративно-господарські санкції,
не підлягає застосування при
притягненні до відповідальності
банків як суб'єктів первинного
фінансового моніторингу при
здійсненні ними діяльності, пов'язаної
із запобіганням та протидією
легалізації (відмиванню) доходів,
одержаних злочинним шляхом.

Разом з тим, судова колегія не може
погодитись з таким висновком суду
першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини регулюються
Конституцією України, нормами Законів
України «Про Національний банк
України» (далі - Закон № 679-XIV), «Про
банки та банківську діяльність» (далі -
Закон № 2121-III), «Про запобігання та
протидію легалізації (відмиванню)
доходів, одержаних злочинним шляхом,
або фінансуванню тероризму» (далі -
Закон № 249-IV), Положенням про здійснення
банками фінансового моніторингу,
затвердженого постановою Правління
Національного банку України від 14
травня 2003 року № 189 (далі - Положення №
189) у редакції, яка діяла на момент
вчинення порушень, Положенням про
застосування Національним банком
України санкцій за порушення
законодавства з питань запобігання та
протидії легалізації (відмиванню)
доходів, одержаних злочинним шляхом,
або фінансуванню тероризму,
затвердженим Постановою Правління
Національного банку України від 15
червня 2011 року № 192 (далі - Положення №
192), Положенням про Комісію
Національного банку України з питань
нагляду та регулювання діяльності
банків і Комісію з питань нагляду та
регулювання діяльності банків при
територіальному управлінні
Національного банку України,
затвердженого постановою Правління
Національного банку України від 26
жовтня 2007 року № 395 (далі - Положення №
395), Постановою Правління Національного
банку України «Про затвердження Складу
реквізитів та структури файлів
інформаційного обміну між спеціально
уповноваженим органом виконавчої
влади з питань фінансового моніторингу
та банками (філіями)» від 04 червня 2003
року № 233 (далі - Постанова № 233).

Так, відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України, органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно зі статтею 2 Закону № 679-XIV,
Національний банк України є
центральним банком України, особливим
центральним органом державного
управління, юридичний статус, завдання,
функції, повноваження і принципи
організації якого визначаються
Конституцією України, цим Законом та
іншими законами України.

Пунктом четвертим частини другої
статті 14 Закону № 249-IV встановлено, що
Національний банк України зобов'язаний
вимагати від суб'єктів первинного
фінансового моніторингу виконання
вимог законодавства, що регулює
відносини у сфері запобігання та
протидії легалізації (відмиванню)
доходів, одержаних злочинним шляхом,
або фінансуванню тероризму, а в разі
виявлення порушень вимог
законодавства вживати заходів,
передбачених законом.

У частинах 3, 7 статті 23 Закону № 249-IV
закріплено, що в разі невиконання
(неналежного виконання) суб'єктом
первинного фінансового моніторингу
вимог Закону та/або
нормативно-правових актів, що
регулюють діяльність у сфері
запобігання та протидії легалізації
(відмиванню) доходів, одержаних
злочинним шляхом, на нього в
установленому законом порядку може
бути накладено штраф, зокрема: 1) за
порушення вимог щодо ідентифікації та
вивчення фінансової діяльності осіб у
випадках, передбачених законодавством,
- у розмірі до 500 неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян; 2) за не
виявлення, несвоєчасне виявлення та
порушення порядку реєстрації
фінансових операцій, що відповідно до
законодавства підлягають фінансовому
моніторингу, - у розмірі до 800
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян; 3) за порушення порядку
подання Спеціально уповноваженому
органу інформації про фінансові
операції, що відповідно до закону
підлягають такому моніторингу, - у
розмірі до 2000 неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян.

Якщо особа вчинила кілька порушень,
передбачених частиною третьою цієї
статті, стягнення на неї накладається в
межах санкції, встановленої за більш
суворе порушення з числа вчинених.

Відповідно до пункту 1.7 Положення № 192
та підпункту «а» пункту 3.33 Положення №
395, рішення про накладання штрафу на
банк за порушення вимог законодавства
з питань запобігання та протидії
легалізації (відмиванню) доходів,
одержаних злочинним шляхом, або
фінансуванню тероризму приймає
Комісія з питань нагляду та
регулювання діяльності банків.

Таким чином, з викладених правових норм
вбачається, що контролюючим органом,
який здійснює нагляд за дотриманням
суб'єктами первинного фінансового
моніторингу виконання вимог
законодавства, є Національний банк
України (далі - НБУ) в особі
уповноваженого структурного
підрозділу НБУ - Комісії з питань
нагляду та регулювання діяльності
банків (далі - Комісія), до повноважень
якої, між іншим, належить накладення
стягнень на суб'єктів первинного
фінансового моніторингу за порушення
ними відповідних законодавчих
приписів.

При цьому, з правових норм, регулюючих
правовідносини між суб'єктами
первинного фінансового моніторингу,
випливає, що вчинення особою одразу
кількох правопорушень, передбачених
частиною 3 статті 23 Закону № 249-IV, є
підставою для застосування до неї лише
одного стягнення, яке є найбільшим.

Дослідивши обставини справи, судова
колегія встановила, що спірне рішення
від 16 березня 2012 року № 186 про
накладення штрафу в розмірі 34000 грн.
було прийнято Комісією НБУ за фактом
вчинення позивачем шести окремих
порушень вимог законодавства у галузі
банківської діяльності, зокрема,
первинного фінансового моніторингу,
які складаються із сукупності окремих
епізодів, а саме: 1) порушення приписів
пункту 9 статті 6 Закону № 249-IV у частині
надання із запізненням на запит
центрального органу виконавчої влади
зі спеціальним статусом з питань
фінансового моніторингу інформації з
приводу відповідних фінансових
операцій, яке включає один епізод
протиправної діяльності ПАТ «Піреус
Банк МКБ» (далі - порушення № 1); 2)
порушення пункту 22 частини 2 статті 6
Закону № 249-IV у частині незабезпечення
виявлення фінансових операцій, що
підлягають обов'язковому фінансовому
моніторингу, яке складається з двох
епізодів неправомірної діяльності
позивача (далі - порушення № 2); 3)
порушення пункту 3.12 Положення № 189 щодо
не уточнення інформації стосовно
ідентифікації та виявлення клієнтів,
яке складається з одного епізоду
недотримання позивачем законодавчих
вимог (далі - порушення № 3); 4) порушення
підпункту «а» пункту 4.3 Положення № 189 в
частині недотримання порядкової
нумерації реєстрації фінансових
операцій у відповідному реєстрі, яке
складається із сукупності порушень,
узагальнених за два періоди: з 01 грудня
2010 року по 31 грудня 2010 року та з 01 травня
2011 року по 31 травня 2011 року (далі -
порушення № 4); 5) порушення розділу 6
Постанови № 233 шляхом зазначення
неправильних даних контрагентів у
відповідних фінансових документах, яке
складається із сукупності однотипних
порушень (далі - порушення № 5); 6)
порушення розділу 5 Постанови № 233, яке
полягає у зазначенні неправильних
даних контрагента (далі - порушення № 6).

Разом з тим, судова колегія звертає
увагу на те, що відповідно до
матеріалів справи, порушення № 1
вчинене позивачем 04 березня 2011 року;
порушення № 2 складається з чотирьох
окремих епізодів, при цьому два з них
мали місце 23 грудня 2010 року, а третє - 19
жовтня 2010 року; порушення № 3
складається з двох епізодів, що мали
місце у 2009 році та в 2010 році, а
оскаржувана постанова № 186 про
накладення штрафу в розмірі 34000 грн.
була винесена лише 16 березня 2012 року, що
свідчить про порушення строків
застосування
адміністративно-господарських
санкцій, установлених в статті 250
Господарського кодексу України (далі -
ГК України).

Так, відповідно до статті 238 ГК України,
за порушення встановлених
законодавчими актами правил
здійснення господарської діяльності
до суб'єктів господарювання можуть
бути застосовані уповноваженими
органами державної влади або органами
місцевого самоврядування
адміністративно-господарські санкції,
тобто заходи організаційно-правового
або майнового характеру, спрямовані на
припинення правопорушення суб'єкта
господарювання та ліквідацію його
наслідків. Види
адміністративно-господарських
санкцій, умови та порядок їх
застосування визначаються цим
Кодексом, іншими законодавчими актами.
Адміністративно-господарські санкції
можуть бути встановлені виключно
законами.

Частиною 1 статті 250 ГК України
регламентовано, що
адміністративно-господарські санкції
можуть бути застосовані до суб'єкта
господарювання протягом шести місяців
з дня виявлення порушення, але не
пізніш як через один рік з дня
порушення цим суб'єктом встановлених
законодавчими актами правил
здійснення господарської діяльності,
крім випадків, передбачених законом.

Проведення ґрунтовного правового
аналізу змісту наведених законодавчих
норм, з урахуванням положень Закону №
249-IV, надає підстави стверджувати про
те, що заходи стягнення, передбачені
Законом № 249-IV, зокрема статтею 23, за
своєю сутністю є
адміністративно-господарськими
санкціями, а тому відповідач, виносячи
оскаржувану постанову про накладення
штрафу повинен був дотримуватися
приписів частини 1 статті 250 ГК України
і накладати стягнення на ПАТ «Піреус
Банк МКБ» лише за ті порушення
законодавчих норм, з моменту вчинення
яких ще не минув один рік.

З огляду на викладену аргументацію,
колегія суддів вважає, що судом першої
інстанції було помилково витлумачено
зміст положень статей 238 та 250 ГК
України, що призвело до неправильного
застосування норм матеріального права.

Водночас, перевіряючи обґрунтованість
та правомірність оскаржуваного
рішення відповідача у частині
застосування штрафних санкцій за
порушення позивачем вимог
законодавства, які вчинені у межах
строків, встановлених у статті 250 ГК
України, колегія суддів встановила
наступне.

У пункті 22 частини 2 статті 6 Закону №
249-IV закріплено обов'язок суб'єкта
первинного фінансового моніторингу
виявляти фінансові операції, що
підлягають обов'язковому фінансовому
моніторингу, відповідно до статті 15
цього Закону.

Згідно зі статтею 15 Закону № 249-IV,
однією з основних ознак, за наявності
якої фінансова операція підлягає
обов'язковому фінансовому моніторингу,
є розмір суми, на яку вона проводиться,
що повинен дорівнювати або
перевищувати 150000 грн.

При цьому, як вбачається з матеріалів
справи, 02 червня 2011 року позивачем було
здійснено зарахування на рахунок
клієнта № 0312 коштів у сумі 20000,00
доларів США (еквівалент 159470,00 грн.) і
того самого операційного дня зазначені
кошти були переказані з даного рахунку
іншій особі, однак, із зазначених двох
операцій позивачем була виявлена лише
одна, що надає підстави стверджувати
про порушення ПАТ «Піреус Банк МКБ»
вимог пункту 22 частини 2 статті 6 і
статті 15 Закону № 249-IV.

Таким чином, судова колегія
погоджується з висновками суду першої
інстанції у частині правомірності
застосування відповідачем штрафних
санкцій до ПАТ «Піреус Банк МКБ» за
правопорушення № 2 щодо недодержання
позивачем вимог законодавства при
виконанні операцій 02 червня 2011 року.

Доводи апелянта щодо відсутності в
його діях ознак порушення
законодавства є необґрунтованими,
безпідставними і такими, що
спростовуються матеріалами справи.

Досліджуючи правомірність
оскаржуваного рішення відповідача в
частині застосування до ПАТ «Піреус
Банк МКБ» штрафних санкцій за
порушення № 4, суд апеляційної
інстанції встановив наступне.

Відповідно до підпункту «а» пункту 6.13
Положення № 189, до реєстру фінансових
операцій у випадках, передбачених
пунктом 6.10 цього розділу, вносяться
такі дані, як зокрема, порядковий номер
реєстрації в реєстрі фінансових
операцій з початку календарного року і
дата реєстрації.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів
справи та зазначено самим апелянтом,
при внесенні відомостей до реєстру
інформації щодо фінансових операцій
клієнтів, ПАТ «Піреус Банк МКБ» не було
вказано двох порядкових номерів
відповідних фінансових операцій, а
саме: № 1755 та № 592, що свідчить про
порушення позивачем порядку
реєстрації фінансових операцій та
обумовлює наявність правових підстав
для застосування до нього відповідних
санкцій, передбачених статтею 23 Закону
№ 249-IV.

Посилання апелянта на те, що дана
помилка не впливає на досягнення мети
здійснення фінансового моніторингу,
судова колегія вважає
необґрунтованими та безпідставними,
оскільки відсутність номеру
відповідної фінансової операції
унеможливлює здійснення її
ідентифікації та встановлення
необхідної інформації, що у свою чергу,
не узгоджується із правовими засадами
та приписами Закону № 249-IV. Більш того,
порушення порядку реєстрації
фінансових операції на законодавчому
рівні визнається порушенням, яке у
розумінні статті 23 Закону № 249-IV
зумовлює накладення штрафу на
відповідних суб'єкт господарювання.

Досліджуючи правомірність
оскаржуваного рішення відповідача у
частині застосування до ПАТ «Піреус
Банк МКБ» штрафних санкцій за
порушення № 5, 6, суд апеляційної
інстанції встановив наступне.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону
№ 249-IV, обов'язковий фінансовий
моніторинг - сукупність заходів, які
здійснюються суб'єктами первинного
фінансового моніторингу, з виявлення
фінансових операцій, що підлягають
обов'язковому фінансовому моніторингу
відповідно до статті 15 цього Закону,
ідентифікації учасників таких
операцій та вивчення їх діяльності,
ведення обліку цих операцій та
відомостей про їх учасників,
обов'язкового звітування про них
Спеціально уповноваженому органу, а
також подання додаткової інформації
про фінансові операції та їх учасників,
що стали об'єктом фінансового
моніторингу з боку Спеціально
уповноваженого органу (пункт 9);
об'єктом фінансового моніторингу є дії
з активами, пов'язані з відповідними
учасниками фінансових операцій, які їх
проводять, за умови наявності ризиків
використання цих активів з метою
легалізації (відмивання) доходів,
одержаних злочинним шляхом, або
фінансування тероризму, а також
будь-яка інформація про такі дії чи
події, активи та їх учасників (пункт 6);
учасниками фінансової операції є
клієнт, контрагент, а також особи, які
діють від їх імені або в їхніх
інтересах (пункт 18).

Порушення вимог Постанови № 233, яке
полягає у зазначенні неправильних
даних щодо контрагента, кваліфіковано
щодо фінансових операцій, які позивач
виявив за ознаками обов'язкового
фінансового моніторингу,
передбаченими статтею 15 Закону з
кодами 4200 «Здійснення розрахунків за
зовнішньоекономічним контрактом, що не
передбачає фактичного постачання на
митну територію України товарів, робіт
і послуг»та 4060 «Переказ особою коштів
за кордон за відсутності
зовнішньоекономічного договору
(контракту)».

Тобто, об'єктом фінансового
моніторингу в цих випадках були дії з
активами клієнтів ПАТ «Піреус Банк
МКБ», які за їх розпорядженням
передавались іншим особам, а не
позивачу, а отже, контрагентами за цими
операціями були особи, які отримали
відповідні активи, а не банк.

Суть операцій, які здійснювали клієнти
позивача, полягала у переказі коштів з
рахунків клієнтів на рахунки
отримувачів, відкриті за кордоном.

При цьому, відповідно до статті 1 Закону
України «Про платіжні системи та
переказ коштів в Україні»: переказ
коштів (далі - переказ) - рух певної суми
коштів з метою її зарахування на
рахунок отримувача або видачі йому у
готівковій формі. Ініціатор та
отримувач можуть бути однією і тією ж
особою (1.24); отримувач - особа, на
рахунок якої зараховується сума
переказу або яка отримує суму переказу
у готівковій формі (1.23); платіжне
доручення - розрахунковий документ,
який містить доручення платника банку
або іншій установі - члену платіжної
системи, що його обслуговує, здійснити
переказ визначеної в ньому суми коштів
зі свого рахунка на рахунок отримувача
(1.30); меморіальний ордер - розрахунковий
документ, який складається за
ініціативою банку для оформлення
операцій щодо списання коштів з
рахунка платника і
внутрішньобанківських операцій
відповідно до цього Закону та
нормативно-правових актів
Національного банку України (1.19).

Посилання апелянта на відповідні
ордери, які, на його думку, свідчать про
те, що першою фінансовою операцією було
перерахування коштів з поточних
рахунків клієнтів на транзитний
рахунок ПАТ «Піреус Банк МКБ», колегія
суддів вважає необґрунтованими та
безпідставним, оскільки спірні
меморіальні ордери не відображають
суті фінансових операцій, що стали
об'єктом фінансового моніторингу, та не
містять даних щодо отримувача коштів, а
отже не можуть бути підставою для
визначення контрагента за операцією з
переказу коштів, яка виконується
банком за дорученням клієнта.

Враховуючи викладене, судова колегія
вважає правомірними висновки
відповідача щодо наявності правових
підстав для застосування до ПАТ
«Піреус Банк МКБ» штрафних санкцій за
порушення № 2 в частині не відображення
позивачем операції 02 червня 2011 року на
суму 20000,00 доларів США (еквівалент 159470,00
грн.), а також порушень № 4, 5, 6.

Водночас, колегія суддів звертає увагу
на те, що на виконання вимог статті 23
Закону № 249-IV, відповідачем було
накладено на ПАТ «Піреус Банк МКБ» один
штраф у розмірі, встановленому за
найтяжче порушення вимог
законодавства у галузі первинного
фінансового моніторингу із числа
виявлених, а тому визнання
неправомірним і скасування
оскарженого рішення у частині
накладення санкцій за порушення,
виявлені відповідачем поза межами
строків, установлених статтею 250 ГК
України, обумовить необхідність зміни
розміру штрафних санкцій, що належить
виключно до дискреційних повноважень
НБУ і не може здійснюватися судом, який
не уповноважений підмінювати відомчі
органи у реалізації їхньої виключної
компетенції.

З огляду на викладене, колегія суддів,
діючи на підставі та на виконання вимог
частини 2 статті 11 КАС України, вважає
доцільним вийти за межі позовних вимог
з метою забезпечення більш повного
захисту прав, свобод та інтересів
сторін, визнавши протиправним і
скасувавши від 16 березня 2012 року № 186 та
зобов'язавши відповідача розглянути
питання щодо зміни розміру до ПАТ
«Піреус Банк МКБ» штрафних санкцій,
передбачених статтею 23 Закону № 249-IV за
порушення, які були вчинені позивачем у
межах строків, установлених статтею 250
ГК України, а саме: порушення № 2 в
частині не відображення позивачем
операції 02 червня 2011 року на суму 20000,00
доларів США (еквівалент 159470,00 грн.), а
також порушень № 4, 5, 6.

Таким чином, судова колегія приходить
до висновку про те, що судом першої
інстанції було неповно з'ясовано
обставини, що мають значення для
справи, та порушено норми
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Відповідно до статті 202 Кодексу
адміністративного судочинства
України, підставами для скасування
постанови або ухвали суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення,
зокрема, є неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справ
та порушення норм матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи або
питання.

З огляду на це, колегія суддів вважає
необхідним апеляційну скаргу
публічного акціонерного товариства
«Піреус Банк МКБ» - задовольнити
частково, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
13 червня 2012 року - скасувати та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити
адміністративний позов частково.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212,
254 КАС України, судова колегія, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Піреус Банк
МКБ» - задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 13 червня 2012 року -
скасувати.

Адміністративний позов публічного
акціонерного товариства «Піреус Банк
МКБ» до Національного банку України
про визнання протиправним та
скасування рішення Комісії з питань
нагляду та регулювання діяльності
банків Національного банку України про
накладення штрафу на публічне
акціонерне товариство «Піреус Банк
МКБ» від 16 березня 2012 року № 186 -
задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати
рішення Комісії з питань нагляду та
регулювання діяльності банків
Національного банку України про
накладення штрафу на публічне
акціонерне товариство «Піреус Банк
МКБ» від 16 березня 2012 року № 186.

Зобов'язати Національний банк України
розглянути питання щодо зміни розміру
штрафних санкцій, які підлягають
застосуванню до публічного
акціонерного товариства «Піреус Банк
МКБ» за вчинені ним порушення.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів в
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст постанови виготовлено
21.04.2014 року.

Головуючий суддя

Федотов І.В.

Судді:

Ісаєнко Ю.А.

Епель О.В.