Справа № 816/1335/14
Суддя: А.О. Чеснокова
Дата ухвалення: 2014-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2014 року м. ПолтаваСправа №
816/1335/14

Полтавський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Чеснокової А.О.,

за участю:

секретаря судового засідання -
Шевченко О.С.,

представника відповідача - Крещик Н.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Полтавського Національного
технічного університету імені Юрія
Кондратюка до Управління Пенсійного
фонду України Октябрського району в м.
Полтаві про визнання протиправним та
скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

09 квітня 2014 року позивач Полтавський
Національний технічний університет
імені Юрія Кондратюка звернувся до
Полтавського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до УПФУ
Октябрського району в м. Полтаві про
визнання протиправним та скасування
рішення про застосування фінансових
санкцій за подання до органів
Пенсійного фонду України
недостовірних відомостей, що
використовуються в системі
персоніфікованого обліку від 28 березня
2014 року № 25.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилався на те, що на момент винесення
спірного рішення норма Закону, яка
передбачала відповідальність за
виявлене в ході проведення перевірки
правопорушення, втратила чинність,
внаслідок чого рішення про
застосування фінансових санкцій за
подання до органів Пенсійного фонду
України недостовірних відомостей, що
використовуються в системі
персоніфікованого обліку від 28 березня
2014 року № 25 підлягає визнанню
протиправним та скасуванню.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, причин неявки
суду не повідомив.

Відповідач у судовому засіданні проти
позову заперечував, просив відмовити у
задоволенні позовних вимог,
посилаючись на встановлення органом
Пенсійного фонду факту порушень,
допущених відповідачем щодо подання
недостовірних відомостей, що
використовуються в системі
персоніфікованого обліку. Крім того
зауважив на можливість застосування до
позивача штрафних санкцій відповідно
до абз. 5 п. 7 розділу VІІІ Прикінцевих та
перехідних положень Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування".

Судом визнано за можливе розглядати
справу за даної явки на підставі
доказів, наявних в матеріалах справи, в
порядку статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Розглянувши подані позивачем
документи, об'єктивно оцінивши докази,
які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд вважає, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що в період з 21
березня 2014 року по 28 березня 2014 року
УПФУ Октябрського району в м. Полтаві
проведено позапланову перевірку
позивача щодо достовірностей
відомостей, поданих до Державного
реєстру загальнообов'язкового
державного соціального страхування за
період з 01 січня 2000 року по 31 грудня 2000
року, з 01 січня 2002 року по 31 грудня 2006
року.

За результатами перевірки
відповідачем складено акт від 28
березня 2014 року № 75 (а.с. 8-19) в якому
встановлено, що страхувальником не
подано своєчасної індивідуальної
відомості з позначкою "коригуюча" з
урахуванням сум надбавок за вислугу
років та допомоги на оздоровлення при
наданні щорічної відпустки, нараховані
згідно постанови Кабінету Міністрів
України від 19 вересня 2005 року № 934 "Про
реалізацію Закону України "Про
реструктуризацію заборгованості з
виплат, передбачених статтею 57 Закону
України "Про освіту" педагогічним,
науково-педагогічним іншим категоріям
працівників навчальних закладів" за
період з липня 2000 року по серпень 2002
року. Крім того, при складанні
відомостей про застрахованих осіб за
2000 рік, 2002-2006 роки не враховані вимоги
щодо внесення відпускних та лікарняних
до відповідного місяця тільки в сумі,
що припадає на дні відпустки або
лікарняних у цьому місяці згідно
Порядку формування та подання органам
Пенсійного фонду України відомостей
про застраховану особу (Постанова
Пенсійного фонду України від 10 червня
2004 року № 7-6), що є порушенням вимог
пункту 2 частини 3 статті 21, підпункту 5
пункту 11 частини 2 статті 17 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування".

На підставі акта перевірки від 28
березня 2014 року № 75 відповідачем
складено припис про усунення порушення
вимог законодавства у сфері
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування щодо
достовірності відомостей, поданих до
реєстру застрахованих осіб Державного
реєстру загальнообов'язкового
державного пенсійного страхування від
28 березня 2014 року № 4136/07-11 (а.с. 19) та
прийнято рішення про застосування
фінансових санкцій за подання до
органів Пенсійного фонду України
недостовірних відомостей, що
використовуються в системі
персоніфікованого обліку від 28 березня
2014 року № 25 (а.с. 5).

Позивач, не погоджуючись із позицією
відповідача щодо правомірності
застосування фінансових санкцій,
вважає спірне рішення необґрунтованим,
протиправним, оскільки останнє
прийняте без урахування фактичних
обставин, з порушенням чинного
законодавства, а також без наявності
правових підстав для винесення,
внаслідок чого звернувся до суду з
вимогою про визнання протиправним та
скасування рішення про застосування
фінансових санкцій за подання до
органів Пенсійного фонду України
недостовірних відомостей, що
використовуються в системі
персоніфікованого обліку від 28 березня
2014 року № 25.

Позивач в позовній заяві не
заперечував проти встановлення
порушення.

Надаючи правову оцінку спірному
рішенню про застосування фінансових
санкцій за подання до органів
Пенсійного фонду України
недостовірних відомостей, що
використовуються в системі
персоніфікованого обліку від 28 березня
2014 року № 25, суд приходить до наступних
висновків.

За період до 01 січня 2011 року відносини,
що виникали між суб'єктами системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, регулювались
Законом України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування". Виключно цим Законом
визначалися платники страхових
внесків, порядок їх нарахування,
обчислення та сплати страхових
внесків, стягнення заборгованості за
цими внесками.

Так, відповідно до статті 106
вищевказаного Закону відповідальність
за своєчасність, достовірність,
повноту нарахування та сплату внесків
на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування несе
страхувальник-роботодавець.

При цьому згідно з пунктом 5 частини 9
статті 106 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" за неподання, несвоєчасне
подання, подання не за встановленою
формою або подання недостовірних
відомостей, що використовуються в
системі персоніфікованого обліку та
іншої звітності, передбаченої
законодавством, до територіальних
органів Пенсійного фонду накладається
штраф у розмірі 10 відсотків суми
страхових внесків, які були сплачені
або підлягали сплаті за відповідний
звітний період, за кожний повний або
неповний місяць затримки подання
відомостей, звітності, але не менше
десяти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян, а в разі повторного
протягом року такого порушення - у
розмірі 20 відсотків зазначених сум та
не менше 20 неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян.

Із набранням чинності з 01 січня 2011 року
Законом України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування"
наведена вище норма матеріального
права із Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" була виключена.

У той же час згідно з абзацом 5 пункту 7
Прикінцевих та перехідних положень
Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування"
стягнення заборгованості зі сплати
страхових внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 01 січня 2011 року, в
тому числі страхових внесків, строк
сплати яких на 01 січня 2011 року не
настав, здійснюється фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно до
законодавства, що діяло на момент
виникнення такої заборгованості або
застосування штрафних санкцій.
Погашення заборгованості з
використанням коштів, що надходять у
рахунок сплати єдиного внеску,
забороняється.

Абзацом 6 цього ж пункту встановлено, що
на період до повного стягнення
заборгованості зі сплати страхових
внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 01 січня 2011 року, в
тому числі нарахованих внесків, строк
сплати яких на 01 січня 2011 року не
настав, та відповідних штрафних
санкцій за фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування зберігаються
повноваження щодо контролю за
правильністю нарахування,
своєчасністю сплати страхових внесків,
застосування фінансових санкцій, якими
вони були наділені до набрання
чинності цим Законом.

Аналізуючи норми закону, суд зазначає,
що наведене правило щодо збереження
порядку стягнення та контрольних
функцій фондів загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
передбачених законодавством, чинним до
01 січня 2011 року, поширюється лише на
заборгованість зі сплати страхових
внесків та сум штрафних санкцій, які
були нараховані та/або не сплачені до
зазначеної дати. Питання ж
відповідальності страхувальників, не
пов'язані із такою заборгованістю,
знаходяться поза межами регулювання,
зокрема, Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" та абзаців 5-6 пункту 7
Прикінцевих та перехідних положень
Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування".

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно зі статтею 58 Конституції
України закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Згідно з пунктами 1, 2 частини 3 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано.

Оскільки спірне рішення відповідачем
прийнято під час дії Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" за порушення
позивачем вимог пункту 5 частини 9
статті 106 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", приписи якої були
виключені у зв'язку з прийняттям Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", а також з
урахуванням того, що відповідач, не
довів правомірності прийнятого ним
рішення, суд погоджується з доводами
позивача про протиправність
останнього.

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Відповідно до статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд згідно із
статтею 86 цього ж Кодексу, оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Приписами статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що судове рішення повинно
бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене судом на підставі повно і
всебічно з'ясованих обставин в
адміністративній справі,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, суд перевіривши матеріали
справи, оцінивши надані докази, дійшов
висновку, що позовні вимоги
обґрунтовані, підтверджені
матеріалами справи та підлягають
задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги Полтавського
Національного технічного університету
імені Юрія Кондратюка до Управління
Пенсійного фонду України Октябрського
району в м. Полтаві про визнання
протиправним та скасування рішення -
задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
рішення Управління Пенсійного фонду
України Октябрського району в м.
Полтаві про застосування фінансових
санкцій за подання до органів
Пенсійного фонду України
недостовірних відомостей, що
використовуються в системі
персоніфікованого обліку від 28 березня
2014 року № 25.

Стягнути з Державного бюджету України
в особі Управління Пенсійного фонду
України Октябрського району в м.
Полтаві (ідентифікаційний код 22599735) на
користь Полтавського Національного
технічного університету імені Юрія
Кондратюка (ідентифікаційний код 02071100)
витрати зі сплати судового збору у
розмірі 182 (сто вісімдесят дві) грн. 70
коп.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Полтавський окружний адміністративний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення постанови з одночасним
поданням її копії до суду апеляційної
інстанції. У разі складення постанови у
повному обсязі відповідно до статті 160
Кодексу адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови
виготовлено 28 квітня 2014 року.

Суддя
А.О. Чеснокова