Справа № 2а-29225/10/0570
Суддя: Голубєва Г.К.
Дата ухвалення: 2014-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/25531/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача
Голубєвої Г.К.

Суддів
Бившевої Л.І.

Карася О.В.

при секретарі судового засідання:
Мосійчук І.М.,

розглянувши касаційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Ворошиловському районі м. Донецька

на ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 31.03.2011 року

та постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 07.02.2011 року

по справі № 2а-29225/10/0570

за позовом Публічного акціонерного
товариства «Донецькавтотранс»

до Державної податкової інспекції у
Ворошиловському районі м. Донецька

про визнання дій неправомірними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
«Донецькавтотранс» звернулось до суду
з позовною заявою до Державної
податкової інспекції у
Ворошиловському районі м. Донецька про
визнання дій неправомірними та
скасування податкових
повідомлень-рішень №/0 від 18.11.2010
року про визначення податкового
зобов'язання з податку на прибуток в
загальному розмірі 8964048,00 грн., в тому
числі за основним платежем 4506625,00 грн.,
за штрафними (фінансовими) санкціями
4457423,00 грн. та №004892340/0 від 18.11.2010 року про
визначення податкового зобов'язання з
податку на додану вартість в
загальному розмірі 4249999,00 грн., в тому
числі за основним платежем 2833333,00 грн.,
за штрафними (фінансовими) санкціями
1416666,00 грн.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 07.02.2011 року,
залишеною без змін ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 31.03.2011 року у даній справі позов
задоволено частково та скасовано
спірні податкові повідомлення-рішення.
У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, відповідач подав
касаційну скаргу, в якій просить їх
скасувати та прийняти нове рішення,
яким у позові відмовити повністю,
оскільки вважає, що постанову та ухвалу
було прийнято з порушенням норм
матеріального права та без належного
врахування всіх обставин справи.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що Державною податковою
інспекцією у Ворошиловському районі м.
Донецька проведена планова виїзна
перевірка Публічного акціонерного
товариства «Донецькавтотранс» з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства, за
наслідками якої податковим органом
зроблений висновок про порушення
позивачем пп. 4.1.3, 4.1.6 п. 4.1 ст. 4, пп. 7.6.1,
7.6.2, 7.6.3, 7.6.4 п.7.6 ст. 7, п. 5.1, 5.2.1 п. 5.2 ст. 5
Закону України від 28.12.1994 року № 334/94-ВР
«Про оподаткування прибутку
підприємств» (далі - Закон № 334/94-ВР) та
пп. 7.2.3, 7.2.4 п. 7.2, пп. 7.4.1, 7.4.5 п. 7.4 ст. 7
Закону України від 03.04.1997 року № 168/97-ВР
«Про податок на додану вартість» (далі -
Закон №168/97-ВР).

За результатами перевірки податковим
органом прийняті спірні податкові
повідомлення-рішення.

Задовольняючи позов частково, суди
виходили з наступних мотивів, з чим
погоджується суд касаційної інстанції.

Податковий кредит - сума, на яку платник
податку має право зменшити податкове
зобов'язання звітного періоду,
визначена згідно з цим Законом (пункт 1.7
статті 1 Закону №168/97-ВР).

Згідно з підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті
7 Закону №168/97-ВР не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що в матеріалах справи
наявні всі необхідні первинні
документи, які складені у
відповідності до вимог підпункту 7.2.1
пункту 7.2 статті 7 Закону №168/97-ВР, що
підтверджують право позивача на
податковий кредит у відповідний
період. Жодних доказів, які б
підтверджували порушення з боку
позивача при укладанні договорів
публічного порядку, відповідачем не
надано. На час укладання договору із
позивачем, його контрагенти були
платниками ПДВ згідно чинного
законодавства та належним чином
зареєстрованими у Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців, тобто мали
достатній об'єм правоздатності для
укладення спірних угод.

Доводи відповідача про нікчемність
угод, укладених між позивачем та його
контрагентами, судами попередніх
інстанцій правомірно не прийняті до
уваги, оскільки в матеріалах справи
відсутні докази на підтвердження
такого факту.

Крім того, пунктом 5.1 статті 5 Закону №
334/94-ВР встановлено, що валові витрати
виробництва та обігу - сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Відповідно до пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону №
334/94-ВР до складу валових витрат
включаються суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Колегія суддів погоджується з
висновком судів про те, що валові
витрати позивачем відповідно до п.5.1 та
п.п.5.2.1 п.5.2 ст.5 Закону № 334/94-ВР
сформовані правомірно. Жодна з ознак
нікчемності спірних правочинів
податковим органом належними та
допустимими доказами не підтверджена.
Настання реальних наслідків угод
підтверджується наявними в справі
первинними документами.

Висновки податкового органу стосовно
заниження позивачем задекларованих
показників валового доходу від
операцій з векселями є безпідставними,
оскільки висновок податкового органу,
що придбані позивачем векселі не є
цінними паперами є помилковим.

Як вбачається з матеріалів справи,
векселі емітовані в 2005-2008 роках з датою
погашення «за пред'явленням». Після
того, як дані векселі були випущені в
обіг, вони виконували функцію, як
виключно цінного паперу (були об'єктом
купівлі-продажу), так і засобом платежу,
а саме, передавалися за індосаментним
надписом в рахунок погашення боргових
зобов'язань.

Позовна давність, яка передбачена
ст.ст. 70, 71 Уніфікованого закону «Про
прості та переказні векселі»
обчислюється з дати настання строку
платежу. Строк пред'явлення до оплати
«за пред'явленням» складає три роки від
дня строку платежу. Жодний із
зазначених строків на момент
пред'явлення позивачем векселів не
збіг. Висновки податкового органу щодо
нікчемності векселів внаслідок їх
погашення строком є безпідставними.

Крім того, виходячи з правового
розуміння акції як виду цінних паперів,
визначеному ст.6 Закону України «Про
цінні папери та фондовий ринок» від 23
лютого 2006 року №3480-IV, який регулює
відносини, що виникають під час
розміщення, обігу цінних паперів,
емітентом акцій є тільки акціонерні
товариства. Порядок прийняття
відповідним органом акціонерного
товариства рішення про розміщення
акцій визначається законом, що регулює
питання утворення, діяльності, та
припинення акціонерних товариств.
Податковим органом не надано жодного
доказу в розумінні цього закону, що
позивач є емітентом придбаних акцій.
Судами встановлено, що емітентом
придбаних акцій є ЗАТ «СК «Фенікс Дон»,
що спростовує висновки податкового
органу стосовно порушення позивачем
правил оподаткування операцій
особливого типу.

За таких обставин, суди дійшли вірного
висновку щодо наявності підстав для
часткового задоволення позову.

Відповідно до ст. 224 КАС України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Отже, колегія суддів вважає, що в
межах касаційної скарги порушень
судами попередніх інстанції норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено.
Правова оцінка обставин у справі дана
вірно, а тому касаційну скаргу слід
залишити без задоволення, а
оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Ворошиловському районі м. Донецька
залишити без задоволення.

Ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 31.03.2011 року
та постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 07.02.2011 року
по справі №2а-29225/10/0570 залишити без змін.

Справу повернути до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав та в порядку, передбачених
статтями 236-239 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий підписГолубєва Г.К.Судді
підписБившева Л.І. підписКарась О.В.

Ухвала складена у повному обсязі 04.04.2014
р.