Справа № 2а-14143/10/2670
Суддя: Амельохін В.В.
Дата ухвалення: 2010-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
тел. 278-43-43 П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 листопада 2010 року 09:06 №
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Амельохіна В.В.,
при секретарі Чупринко Н.І.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу
за позовомприватного нотаріуса
ОСОБА_1до Державної податкової
інспекції у Подільському районі м.
Києвапровизнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,за участю:
відповідача -Марченко Н.М.
На підставі частини 3 статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
в судовому засіданні 17 листопада 2010
року проголошено вступну та
резолютивну частини постанови.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Приватний нотаріус ОСОБА_1 (далі по
тексту - позивач) звернувся з позовом до
Державної податкової інспекції у
Подільському районі м. Києва (далі по
тексту - відповідач) про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень.
В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що відповідачем при
застосуванні штрафних санкцій
визначених податковими
повідомленнями-рішеннями порушено
чинні норми законодавства.
Позивач надіслав клопотання про
розгляд справи за його відсутності.
Відповідач проти заявленого позову
заперечив, посилаючись на те, що
штрафні санкції застосовані у розмірі
2675,26грн. згідно з податковими
повідомленнями-рішеннями відповідають
вимогам чинного законодавства.
Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника відповідача, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд міста Києва, -
Державною податковою інспекцією
у Подільському районі м. Києва
проведено перевірку щодо своєчасності
сплати узгоджених сум податкових
зобов'язань по податку з доходів
фізичних осіб на підставі чого
складено акт №3/17-119 від 02.10.2009р. про
результати невиїзної документальної
перевірки своєчасності сплати
узгоджених сум податкових зобов'язань
по податку з доходів фізичних осіб за
2009 рік приватного нотаріуса ОСОБА_1
(далі по тексту -акт перевірки).
Перевіркою встановлено, що
позивач несвоєчасно сплатив протягом
граничних строків узгоджені суми
податкових зобов'язань, чим порушено
статті 19 Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб»від 22.05.2003р. №889-IV
(із змінами та доповненнями) та п.п. 5.2.1.
п. 5.2. статті 5 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами»від
21.12.2000р. №2181-ІІІ.
Відповідно до п.п. 17.1.7. п. 17.1 статті
17 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами»у разі коли платник
податків не сплачує узгоджену суму
податкового зобов'язання протягом
граничних строків, визначених цим
Законом, такий платник податку
зобов'язаний сплатити штраф у таких
розмірах: при затримці до 30 календарних
днів, наступних за останнім днем
граничного строку сплати узгодженої
суми податкового зобов'язання, - у
розмірі десяти відсотків погашеної
суми податкового боргу; при затримці
від 31 до 90 календарних днів включно,
наступних за останнім днем граничного
строку сплати узгодженої суми
податкового зобов'язання, - у розмірі
двадцяти відсотків погашеної суми
податкового боргу; при затримці, що є
більшою 90 календарних днів, наступних
за останнім днем граничного строку
сплати узгодженої суми податкового
зобов'язання, - у розмірі п'ятдесяти
відсотків погашеної суми податкового
2 жовтня 2009 року відповідачем
складено акт про відмову від писання
акту перевірки №3/17-119 від 02.10.2009р.
На підставі акту перевірки №3/17-119
від 02.10.2009р. відповідачем винесенні
податкові повідомлення-рішення від
податкового зобов'язання нараховані
штрафні санкції та пеня.
Не погоджуючись з податковими
повідомленнями-рішеннями позивач
оскаржив їх в адміністративному
порядку до Держаної податкової
адміністрації у м. Києві.
Рішенням про результати розгляду
скарги від 18.03.2010р. №266/Т/25-214 Держаною
податковою адміністрацією у м. Києві
скарга позивача залишена без
задоволення, а податкові
повідомлення-рішення без змін.

Рішенням про результати розгляду
повторної скарги від 03.06.2010р. №3476/Т/25-0315
Державна податкова адміністрація
України скаргу залишила без
задоволення, а податкові
повідомлення-рішення без змін.

Частиною другою статті 19 Конституції
України передбачено, що органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до частини третьої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Позивач в позовній заяві
зазначає, що на підставі поданої ним
декларації про отриманні за 2008 рік
доходи, останнім визначено суму
податкового зобов'язання у розмірі
13376,31грн. і своєчасно подано платіжне
доручення до ВАТ КБ «Надра»про
перерахування відповідної суми
податку до бюджету.

Проте, у зв'язку з порушенням
адміністрації КБ «Надра»правил
прийняття та виконання платіжних
доручень клієнтів (не проведення у
встановлений строк та неповернення у
встановлений строк платіжних доручень
із зазначенням підстав повернення).

7 липня 2009 року позивач подав до
ВАТ КБ «Надра»заяву про перерахування
грошових коштів у розмірі 13376,31грн. на
рахунок ВДК у Подільському районі м.
Києва. Призначення платежу -«Сплата
податку з доходів фізичних осіб -СПД і
належної професійної діяльності за 2008
рік згідно податкового повідомлення
форми «Ф»за №/0 від 04.06.2009р., строк
сплати 10.07.2009р.».

Відповідно до частини першої
статті 55 Закону України «Про банки і
банківську діяльність»від 07.12.2000, №
2121-III відносини банку з клієнтом
регулюються законодавством України,
нормативно-правовими актами
Національного банку України та угодами
(договорами) між клієнтом та банком.

Відповідно до статей 1066-1068
Цивільного кодексу України, за
договором банківського рахунка банк
зобов'язується приймати і зараховувати
на рахунок, відкритий клієнтові
(володільцеві рахунка), грошові кошти,
що йому надходять, виконувати
розпорядження клієнта про
перерахування і видачу відповідних сум
з рахунка та проведення інших операцій
за рахунком. Банк має право
використовувати грошові кошти на
рахунку клієнта, гарантуючи його право
безперешкодно розпоряджатися цими
коштами.

Банк не має права визначати та
контролювати напрями використання
грошових коштів клієнта та
встановлювати інші, не передбачені
договором або законом, обмеження його
права розпоряджатися грошовими
коштами на власний розсуд.

Банк зобов'язаний зарахувати грошові
кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в
день надходження до банку відповідного
розрахункового документа, якщо інший
строк не встановлений договором
банківського рахунка або законом та за
розпорядженням клієнта видати або
перерахувати з його рахунка грошові
кошти в день надходження до банку
відповідного розрахункового
документа, якщо інший строк не
передбачений договором банківського
рахунка або законом.

Згідно до п. 8.1 статті 8 Закону
України «Про платіжні системи та
переказ коштів в Україні»від 05.04.2001, №
2346-III банк зобов'язаний виконати
доручення клієнта, що міститься в
розрахунковому документі, який
надійшов протягом операційного часу
банку, в день його надходження.

Пунктом 22.4 статті 22 Закону
України «Про платіжні системи та
переказ коштів в Україні»передбачено,
що при використанні розрахункового
документа ініціювання переказу
вважається завершеним з моменту
прийняття банком платника
розрахункового документа на виконання.
Банки мають забезпечувати фіксування
дати прийняття розрахункового
документа на виконання.

У разі надходження
розрахункового документа клієнта до
обслуговуючого банку після закінчення
операційного часу банк зобов'язаний
виконати доручення клієнта, що
міститься в цьому розрахунковому
документі, не пізніше наступного
робочого дня.

Законом України «Про податок з
доходів фізичних осіб»не встановлено
окремого порядку оподаткування
доходів приватних нотаріусів, то їх
доходи, одержані від здійснення
незалежної професійної діяльності, з
вищезазначених підстав підлягають
оподаткуванню на загальних підставах.
Якщо ж приватний нотаріус одержує
доходи від осіб, які не є податковими
агентами, тобто згідно з п.п. 8.2.2. п.8.2
статті 8 Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб»від нерезидента
або фізичної особи, яка не має статусу
суб'єкта підприємницької діяльності,
то приватний нотаріус повинен до 1
квітня року, наступного за звітним,
подати річну податкову декларацію, де
зазначити доходи, одержані від таких
осіб (стаття 8, 17, 18, 19 Закону України
«Про податок з доходів фізичних осіб»).
При цьому приватні нотаріуси, що
одержують доходи не від податкових
агентів, є особами, відповідальними за
нарахування, утримання та сплату
(перерахування) до бюджету податку з
таких одержаних ними доходів (статті 17,
20 Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб»).

Крім того, платник податків, може
вчиняти сплату податку через установи
банку, шляхом перерахування
банківською установою коштів з рахунку
клієнта на рахунок одержувача.

Статтею 32 Закону України «Про
платіжні системи та переказ коштів в
Україні», встановлено
відповідальність банків у вигляді пені
перед платником та отримувачем за
порушення банком строків виконання
доручень клієнтів.

Відповідно до п.п. 16.5.1. п. 16.5 статті
16 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» за порушення
строків перерахування податків, зборів
(обов'язкових платежів) до бюджетів або
державних цільових фондів,
встановлених Законом України "Про
платіжні системи та переказ грошей в
Україні" банк сплачує пеню за кожний
день прострочення, включаючи день
сплати, у розмірах, встановлених
підпунктом 16.4.1 пункту 16.4 статті 16, та
штрафні санкції, встановлені
підпунктом 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 цього
Закону, а також несе іншу
відповідальність, встановлену цим
Законом, за порушення порядку
своєчасного та повного внесення
податку, збору (обов'язкового платежу)
до бюджету або державного цільового
фонду. При цьому платник податків,
зборів (обов'язкових платежів)
звільняється від відповідальності за
несвоєчасне або неповне зарахування
таких платежів до бюджетів та
державних цільових фондів, включаючи
нараховану пеню або штрафні санкції.

Згідно з п.п. 16.5.2 п. 16.5 статті 16
Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами»днем подання до установ банків
платіжного доручення за всіма видами
податкових платежів вважається день
його реєстрації у цих установах.

Відповідно до п.п. 16.5.3 п. 16.5 статті
16 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами»не вважається
порушенням строків зарахування
податків і зборів (обов'язкових
платежів) з вини банку, якщо таке
порушення стало наслідком регулювання
Національним банком України
економічних нормативів такого банку,
що призводить до браку вільного
залишку коштів на такому
кореспондентському рахунку для
здійснення зарахування.

Згідно з статтею 2 Закону України
«Про банки і банківську
діяльність»економічні нормативи -
показники, що встановлюються
Національним банком України і
дотримання яких є обов'язковим для
банків; тимчасова адміністрація -
процедура, що застосовується
Національним банком України при
здійсненні банківського нагляду за
обставин, передбачених цим Законом.

Враховуючи вищевикладене,
введення у банківській установі
мораторію на задоволення вимог
кредиторів під час здійснення
тимчасової адміністрації можна
вважати регулюванням Національним
банком України економічних нормативів
такого банку в контексті п.п. 16.5.3 п. 16.5
статті 16 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами».

Тому порушення стоків
зарахування податків і зборів
(обов'язкових платежів) за платіжними
дорученнями клієнтів банку в період
дії в банку мораторію на задоволення
вимог кредиторів під час здійснення
тимчасової адміністрації не
вважаються порушенням з вини банку,
внаслідок чого пеня та штрафні санкції,
передбачені п.п. 16.5.1 п. 16.5 статті 16
Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами»не застосовуються.

Після закінчення дії мораторію в
банку з метою застосування п.п. 16.5.1 п. 16.5
статті 16 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами», відлік термінів
зарахування податків, зборів
(обов'язкових платежів) за платіжними
дорученнями клієнтів на сплату таких
податків, наданими під час дії
мораторію, розпочинається з дати,
наступної за днем закінчення дії
мораторію.

Крім того, після закінчення дії
мораторію органи податкової служби
мають право заявити до сплати суми
податків, зборів (обов'язкових
платежів), штрафних санкцій та пені,
нарахованих згідно з п.п. 16.5.1 п. 16.5
статті 16 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами»на дату введення
мораторію за платіжними дорученнями
клієнтів на сплату таких податків.

Відповідно до п.30.1 статті 30 Закону
України «Про платіжні системи та
переказ коштів в Україні»від 05.04.2001, №
2346-III з моменту зарахування суми
переказу на рахунок отримувача або її
видачі йому в готівковій формі -переказ
вважається завершеним, а обов'язок
юридичної та фізичної особи щодо
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів) таким, що виконано.

В судовому засіданні представником
відповідача надано копію заяви ОСОБА_1,
яку останній долучав до скарг на
податкові повідомлення-рішення при їх
адміністративному оскарженні, яка не є
платіжним документом, оскільки не
відповідає формі встановленої Законом
України «Про платіжні системи та
переказ коштів в Україні», а тому
доводи позивача щодо здійснення такої
операції документально не
підтвердженні та є безпідставними.

Таким чином, штрафні санкції
застосовані до позивача у розмірі
2675,26грн. згідно з податковими
повідомленнями -рішеннями ДПІ у
Подільському районі м. Києва від
09.10.2009р. №/0, від 29.12.2009р. №/1,
від 23.03.2010р. №/2 та від 10.06.2010р.
№/3 відповідають вимогам чинного
законодавства.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного
суду міста Києва, позивачем не надано
достатніх беззаперечних доказів в
обґрунтування обставин, на яких
ґрунтуються його позовні вимоги, а
відповідач довів, що він діяв з
урахуванням вимог встановлених
частиною другою статті 19 Конституції
України та частиною третьої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, а тому, виходячи з меж
заявлених позовних вимог, системного
аналізу положень законодавства
України та доказів, наявних у
матеріалах справи, у задоволенні
адміністративного позову відмовити
повністю.

Оскільки судове рішення ухвалене на
користь суб'єкта владних повноважень,
судові витрати, відповідно з частини
другої статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, відсутні.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 128, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову приватному
нотаріусу ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання заяви про
апеляційне оскарження, встановленого
Кодексом адміністративного
судочинства України, якщо таку заяву не
було подано. Якщо було подано заяву про
апеляційне оскарження, але апеляційна
скарга не була подана у встановлений
строк постанова набирає законної сили
після закінчення цього строку.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими ст. ст.
185-187 Кодексу адміністративного
судочинства України, шляхом подання
через суд першої інстанції апеляційної
скарги.

Повний текст постанови виготовлено
24.11.2010р.

Суддя
В.В. Амельохін