Справа № 809/2380/13-а
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2014-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 809/2380/13-а
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:
головуючого судді Чуприни О.В.,
суддів: Боброва Ю.О.,
при секретарі судового засідання
Драгомирецькому І.М.
представника відповідача: Генеральної
прокуратури України - Гоголя В.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_2 до Генеральної прокуратури
України про визнання незаконними дій і
бездіяльності Генеральної прокуратури
України при здійсненні контролю за
розслідуванням кримінальної справи
№132862 та зобов'язання до вчинення
Долинський районний суд
Івано-Франківської області 17.01.2007 року
зареєстрував позовну заяву ОСОБА_2
(надалі по тексту - позивач) до
Генеральної прокуратури України
(надалі по тексту - відповідач) про
визнання незаконними дій і
бездіяльності Генеральної прокуратури
України при здійсненні нагляду за
розслідуванням кримінальної справи
№132862 та зобов'язання до вчинення дій.
Адміністративна справа за вказаним
позовом ОСОБА_2 впродовж 2007-2008 років
розглядалася судами різних інстанцій.
Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 29.10.2008 року постановлені
судові рішення першої та апеляційної
інстанцій скасовано, справу направлено
до суду першої інстанції для
продовження розгляду справи в частині
вимог та вирішення питання про
закриття провадження в іншій частині
За наслідками розгляду даної справи
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд ухвалою від 20.07.2010
року закрив провадження у справі по
всіх позовних вимогах.
Ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 02.07.2013 року
вказана вище ухвала суду від 20.07.2010 року
скасована, а справа направлена до суду
першої інстанції для продовження її
Первинні позовні вимоги, викладені в
позовній заяві та доповнені під час
судового розгляду письмовими
поясненнями, мотивовано тим, що позивач
- ОСОБА_2 є керівником і власником
малого підприємства ''Бескиди'' (надалі
по тексту - МП ''Бескиди''), яке у 1990
році на підставі відповідних первинних
документів придбало металоконструкції
і будівельні матеріали, з яких на
частині території кооперативу
''Експрес'', розташованого в селі Мала
Тур'я Долинського району
Івано-Франківської області, збудувало
арочний бокс (виробничий ангар). В даній
споруді позивач розпочав здійснювати
виробничу і господарську діяльність. В
подальшому, на вказаний арочний бокс із
його обладнанням протиправно
пред'явило правові вимоги кооператив
''Експрес'', підробивши, на переконання
позивача, документи первинного
бухгалтерського обліку, що імітували
безпідставне придбання матеріалів, з
яких збудований виробничий ангар. З
приводу правоналежності арочного
боксу і підстав набуття права
власності між посадовими особами МП
''Бескиди'' і кооперативу ''Експрес''
виник спір, вирішення якого мало місце
в судових органах (арбітражних судах,
судах загальної і господарської
юрисдикцій), а також шляхом розгляду
скарг правоохоронними органами. В 2000
році без відома позивача арочний бокс
був демонтований, металоконструкції та
інші складові частини виробничих
приміщень із обладнанням вивезли в
невідомому напрямку з території
кооперативу ''Експрес'' (викрадені). По
заяві позивача, як директора МП
''Бескиди'', у 1995 році Долинською
міжрайонною прокуратурою
Івано-Франківської області порушена
кримінальна справа №132862 щодо підробки
та використання фіктивних
бухгалтерських і платіжних документів
та зловживання своїм службовим
становищем головою кооперативу
''Експрес'' ОСОБА_4 З 1995 року по 2002 рік
прокурорами та слідчими органів
прокуратури Івано-Франківської
області за заявами позивача та
зустрічними заявами посадових осіб
кооперативу ''Експрес'', малого
підприємства ''Інтеграл'' (надалі по
тексту - МП ''Інтеграл'')
порушувалися кримінальні справи по
нових епізодах за фактами: вчинення
ОСОБА_4 шахрайства з фінансовими
ресурсами, в тому числі складання
фіктивних документів, які подавалися
нею у державну нотаріальну контору з
метою сплати держмита у неповному
обсязі; підробки та використання
фіктивних бухгалтерських і платіжних
документів та зловживання своїм
службовим становищем директором МП
''Інтеграл'' ОСОБА_5 і юрисконсультом
кооперативу ''Експрес'' ОСОБА_6;
фальсифікації договорів між МП
''Бескиди'' і ''Прикарпатський бізцентр'',
між МП ''Бескиди'' і товариством з
обмеженою відповідальністю ''Айсберг''
(надалі по тексту - ТзОВ
''Айсберг''); зловживання посадовим
становищем ОСОБА_4 і ОСОБА_5, підробки і
використання ними офіційних
документів з метою створення умови для
неповернення майна за рішенням
арбітражних судів; крадіжки арочного
боксу і сушильної камери - майна МП
''Бескиди''. В межах даної кримінальної
справи із 1995 року по день пред'явлення
позову, а ж до червня 2007 року,
порушувались кримінальні справи по
нових епізодах, виділялися матеріали
із кримінальної справи по окремих
епізодах для провадження додаткових
перевірок і здійснення самостійного
досудового розслідування. Досудове
слідство по матеріалах кримінальної
справи №132862 (в тому числі №221487) з 1995
року по 2007 рік здійснювалося
прокурорами, слідчими органів
прокуратури і органів внутрішніх справ
різних областей. За вказаний період
кримінальна справа поверталася судом
до органів прокуратури для проведення
додаткового розслідування,
неодноразово виносилися постанови про
закривалася кримінальної справи і про
скасування таких процесуальних рішень.
Позивач як потерпілий і підозрюваний
неодноразово звертався до Генеральної
прокуратури України на неправомірні
дії, бездіяльність, незаконні, на думку
ОСОБА_2, процесуальні рішення посадових
осіб органів прокуратури і внутрішніх
справ, що здійснювали розслідування
кримінальної справи №132862. ОСОБА_2
вважає, що Генеральна прокуратура
України, як найвища інстанції в системі
органів прокуратури України за
неодноразовими зверненнями
здійснювала неналежний нагляд і
контроль за підлеглими під час
розслідування кримінальної справи
№132862. Такий нагляд і контроль
виразився у протиправній
бездіяльності та діях, які стали
наслідком незаконного втручання у хід
розслідування злочинів. Зокрема, на
переконання позивача, протиправними є
дії окремих працівників Генеральної
прокуратури України, які незаконно
скасували постанову про відмову в
порушенні кримінальної справи та
постанову про закриття кримінальної
справи по окремих епізодах в межах
єдиної кримінальної справи №132862, які
стосувалися підозри і обвинувачення
ОСОБА_2 Незаконним вважає позивач
витребування в 1999 році заступником
Генерального прокурора України
Щоткіним Б.І. матеріалів кримінальної
справи №132862 від слідчого Снятинської
прокуратури Івано-Франківської
області та перенаправлення її із
необґрунтованими, такими які не мають
відношення до справи, вказівками для
продовження досудового слідства в
прокуратуру Тернопільської області.
Позивач переконаний, що розслідування
кримінальної справи №132862 здійснено із
порушенням процесуальних строків, без
їх продовження наглядовим прокурором.
За фактом крадіжки арочного боксу і
сушильних камер - майна МП ''Бескиди'' не
проводилися належні слідчі дії і як
наслідок даному епізоду кримінальної
справи не надано правової оцінки, не
прийнято законне та обґрунтоване
процесуальне рішення, винні до
відповідальності не притягнуті,
порушене право позивача не відновлено,
а шкода не відшкодована. Відповідачем,
на думку позивача, не вжито жодних
заходів щодо перевірки за зверненнями
ОСОБА_2 фактів протиправного зникнення,
викрадення із кримінальної справи
№132862 речових доказів і частини
документів - книги наказів і трьох
касових книг кооперативу ''Експрес'',
матеріалів Монастириського районного
суду Тернопільської області і інших
окремих документів справи. Слідчими
вісім разів приймалися незаконні, на
думку позивача, постанови про закриття
кримінальної справи №132862, які були
скасовані наглядовим прокурором.
Однак, жодні із вказівок у ході
проведення додаткових слідчих дій
виконані не були. Слідчі, які приймали
такі постанови до відповідальності не
притягнуті. У зв'язку із тим, що
розслідування кримінальної справи
здійснювали працівники органів
прокуратури і органів внутрішніх справ
різних областей, єдиним органом, який
зобов'язаний був реагувати на численні
факти порушення вимог
кримінально-процесуального
законодавства - Генеральною
прокуратурою України, належні заходи
впливу по контролю за розслідуванням
кримінальної справи №132862, не
вживалися. По вказаних порушеннях
ОСОБА_2 з 1995 по 2007 рік неодноразово
письмово звертався до відповідача, в
тому числі тричі був на особистому
прийомі у різних Генеральних
прокурорів України та тричі в їх
заступників. Втім, незважаючи на цілий
кримінально-процесуального
законодавства, вказані позивачем
протиправні рішення, дії і
бездіяльність залишилися без
належного реагування з боку
Генеральної прокуратури України.
Протиправне зволікання і неналежний
контроль за розслідуванням
кримінальної справи зі сторони
Генеральної прокуратури України
призвело до неправомірного закриття
кримінальної справи по всіх епізодах і
не притягнення винних до кримінальної
відповідальності за вчинені злочини.
Окрім вказаного, на думку позивача,
Генеральна прокуратура України
порушила його права як потерпілого у
кримінальній справі на справедливе
розслідування, що стало наслідком не
повернення викраденого майна і не
відшкодування шкоди.
У зв'язку із вказаним, заявленим
позовом від 28.11.2006 року ОСОБА_2 просить:
1. Визнати незаконними дії Генеральної
прокуратури України щодо:
- скасування постанови помічника
Долинського міжрайонного прокурора
Івано-Франківської області від 17.08.1998
року про відмову в порушенні
кримінальної справи;
- скасування постанови слідчого
прокуратури Снятинського району
Івано-Франківської області від 22.12.1998
року про закриття кримінальної справи;
- незаконного та безпідставного
витребування від слідчого прокуратури
Івано-Франківської області в січні 1999
року, завершеної розслідуванням
кримінальної справи №132862, в час, коли
обвинувачені у відповідності до статей
218-220 Кримінально-процесуального
кодексу України знайомилися із
матеріалами справи;
- умисного вилучення із справи речових
доказів - трьох касових книг та книг
розпоряджень кооперативу ''Експрес'';
2. Визнати бездіяльність Генеральної
прокуратури України, як вищого органу в
системі органів прокуратури, яка
полягає в наступному:
- проведення більше семи років
досудового слідства без належного
продовження строків розслідування
Кримінально-процесуального кодексу
- відсутності реального та дієвого
контролю і нагляду за розслідуванням
кримінальної справи №132862, що привело
до багаторічної тяганини і не
притягнення, винних у скоєнні злочинів
осіб до кримінальної відповідальності;
- розслідування справи на протязі
більше шести років без постанови
слідчого чи прокурора про відновлення
- відсутності реагування на численні
порушення прокурорськими працівниками
грубих порушень закону при
розслідуванні справи;
- не притягнення старшого слідчого
прокуратури Тернопільської області
ОСОБА_7 до відповідальності за
викрадення оригіналу господарського
договору від 15.07.1992 року;
- не вияснення обставин викрадення із
кримінальної справи №132862 матеріалів
Монастирського районного суду
Тернопільської області (том 1 а.с. 2-6).
Позивач 11.09.2013 року подав заяву про
збільшення позовних вимог, якою
3. По факту викрадення (вилучення)
документів - матеріалів
Монастириського районного суду та
апеляційного суду Тернопільської
області, трьох касових книг, книги
наказів та інших із кримінальної
справи №132862, зобов'язати Генеральну
прокуратуру України як контрольну
інстанцію здійснити правові заходи по
порушенню кримінальної справи по факту
зловживання службовим становищем
посадових осіб прокуратури, які
причетні до здійснення досудового
слідства, прокурорського нагляду та
контрольних функцій по цій
кримінальній справі, встановити
причетних до крадіжки (вилучення)
документів осіб, притягнути їх до
кримінальної відповідальності та
направити справу до суду для розгляду
4. Зобов'язати Генеральну прокуратуру
України прийняти необхідні в межах
компетенції Генеральної прокуратури
правові заходи по скасуванню
незаконної постанови про закриття
кримінальної справи №132862 слідчим
прокуратури Рогатинського району
Івано-Франківської області та
здійснити організувати досудове
слідство в повному об'ємі.
5. Зобов'язати Генеральну прокуратуру
України здійснити належний контроль за
розслідування даної справи.
6. За відсутність належного контролю за
розслідуванням даної справи, яка
роками розслідувалась з порушенням
норм кримінально-процесуального
закону та, по якій неодноразово
приймались незаконні постанови про її
закриття, відсутність реагування на
викрадення із матеріалів кримінальної
справи ряду документів, втрати речових
доказів - притягнути службових осіб
Генеральної прокуратури України до
встановленої законом
18.08.2008 року, 14.06.2010 року, 23.08.2013 року,
04.09.2013 року і 24.02.2014 року позивач подав
до суду письмові уточнення
обґрунтування позовних вимог та
доповнення до уточненого
обґрунтування позовних вимог (том 1 а.с.
134-135; том 2 а.с. 49-50, 139-140, 174-176; том 3 а.с.
56-57). Дані уточнення за своїм змістом є
письмовим обґрунтуванням із
зазначенням конкретних обставин і
власних висновків позивача, якими він
мотивує позовні вимоги від 28.11.2006 року і
11.09.2013 року. Усі зазначені уточнення не
містять прохальної частини та нових
позовних вимог, відмінних від
Суд, проаналізувавши такі уточнення,
вважає, що вони за формою і змістом не є
заявами про зміну позовних вимог,
вимоги до якої визначені статями 137 і 106
Кодексу адміністративного судочинства
Украйни (надалі по тексту - КАС України).
У судовому засіданні представник
Генеральної прокуратури України 24.03.2014
року подав письмове клопотання про
закриття провадження у справі в
частині позовних вимог, які стосуються
рішень, дій і бездіяльності
Генеральної прокуратури України при
здійсненні нагляду за розслідуванням
кримінальної справи №132863, в тому числі
щодо зобов'язання відповідача вчинити
певні дії по відновлення досудового
розслідування по вказаній
кримінальній справі (том 3 а.с. 113-141).
Дане клопотання мотивоване тим, що весь
обсяг оскаржуваних дій і рішень
Генеральної прокуратури України при
нагляді за розслідуванням
кримінальних справ, на час дій
оскаржуваних правовідносин,
визначався Кримінально-процесуальним
кодексом України в редакції 1960 року
(надалі по тексту - КПК України 1960
року). На переконання представника
відповідача захист прав, свобод та
інтересів будь-якого учасника
кримінального провадження, може бути
реалізовано в спосіб і порядку,
визначеному кримінально-процесуальним
законодавством. Вважає, що за нормами
адміністративного судочинства не
можливо здійснювати перегляд
процесуальних рішень, дій чи
бездіяльності органів слідства та
надавати правову оцінку органам
прокуратури, у тому числі Генеральній
прокуратурі України, по нагляду за
розслідуванням кримінальних справ, які
приймалися і вчинялися в порядку КПК
України 1960 року, або не вчинялися у
встановленому вказаним Кодексом
порядку. На посадових осіб Генеральної
прокуратури України, так як і на всіх
прокурорів територіальних органів
прокуратури, які здійснюють нагляд за
досудовим слідством,
розповсюджувалися вимоги КПК України
1960 року, яким визначався спеціальний
порядок оскарження рішень і дій
слідчого та прокурора. А тому, в силу
вимог частини 2 статті 2, пункту 1
частини 1 статті 157 КАС України просив
закрити провадження у справі в цій
частині позовних вимог.
Позивач у судовому засіданні проти
закриття провадження у справі
заперечив. Послався на ухвалу
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 02.07.2013 року,
за змістом якої в розгляді справи
предметом дослідження є дії і
бездіяльність Генеральної прокуратури
України при здійсненні контролю за
розслідуванням кримінальної справи,
які, на переконання позивача,
переглядаються в порядку
адміністративного судочинства.
Зазначив, що порядок, процедуру
прокурорського нагляду та окремі
процесуальні документи при
розслідуванні кримінальної справи він
не оскаржує, так як вони переглядаються
у відповідності до кримінального
процесуального законодавства.
Решту вимог ОСОБА_2 представник
Генеральної прокуратури України в
судовому засіданні не визнав, подавши
письмове заперечення проти їх
задоволення (том 3 а.с. 144-145). Пояснив, що
зі змісту позовної заяви не можливо
встановити, які саме конкретно рішення,
дії чи бездіяльність Генеральної
прокуратури України оскаржує ОСОБА_2 У
позові не наведено будь-яких обставин
щодо порушення відповідачем його
інтересів, прав чи свобод, не вказано з
якою саме відповіддю на подане ним
звернення, не погоджується позивач. На
переконання представника відповідача,
вимоги ОСОБА_2 носять загальний
характер, а неправомірність вчинених,
на його думку, дій чи бездіяльності не
підтверджено жодними доказами.
Розглянувши матеріали
адміністративної справи, заслухавши
пояснення позивача та представника
відповідача, з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги та заперечення проти них,
дослідивши і оцінивши зібрані по
справі докази, в їх сукупності,
проаналізувавши зміст норм
матеріального права, які врегульовують
спірні правовідносини, суд виходить з
таких підстав та мотивів.
Як уже зазначено судом, ухвалою Вищого
адміністративного суду України від
29.10.2008 року в ході розгляду даної справи
постановлені судові рішення першою та
апеляційною інстанціями скасовано,
справу направлено до суду першої
інстанції для продовження розгляду
справи в частині вимог та вирішення
питання про закриття провадження в
іншій частині позовних вимог.
Розглядаючи і вирішуючи по суті даний
спір із урахуванням вимог частини 5
статті 227 Кодексу адміністративного
судочинства України підлягають
обов'язковому врахуванню висновки і
мотиви, з яких Вищий адміністративний
суду України, скасував рішення першої і
апеляційної інстанцій.
Зокрема, у мотивувальній частині
ухвали суду касаційної інстанції
зазначено ''…з матеріалів справи
вбачається, що частина вимог позивача
відноситься до юрисдикції
адміністративних судів, а частина
повинна перевірятися за правилами
кримінального процесуального
судочинства.
Однак, суди попередніх інстанцій не
розмежували ці вимоги в такому порядку
та не вирішили питання щодо закриття
провадження в частині вимог, які мають
розглядатися в кримінальному
судочинстві, та про розгляд справи в
частині вимог, які мають розглядатися в
адміністративному судочинстві'' (том 1
За таких обставин, суд, розглядаючи
позовні вимоги ОСОБА_2 розмежував і
визначив, які з вимог підлягають
вирішенню в порядку положень КАС
України, а по яких провадження слід
закрити, оскільки їх вирішення можливе
виключно за правилами КПК України.
Під час розгляду справи за клопотанням
позивача судом витребувано для
дослідження п'ятнадцять томів
матеріалів кримінальної справи №132862 і
п'ять томів наглядового провадження за
зверненнями ОСОБА_2 до Генеральної
прокуратури України №06/2-4002/93.
Із матеріалів адміністративної справи,
кримінальної справи №132862 і
наглядового провадження за
зверненнями позивача до відповідача
№06/2-4002/93, судом установлено, що по заяві
директора МП ''Бескиди'' ОСОБА_2 18.07.1995
року Долинською міжрайонною
прокуратурою Івано-Франківської
області порушена кримінальна справа
№132862 щодо підробки та використання
фіктивних бухгалтерських і платіжних
документів та зловживання своїм
службовим становищем головою
кооперативу ''Експрес'' ОСОБА_4 за
статтею 165, частиною 1 статті 172
Кримінального кодексу України в
редакції 1960 року (надалі по тексту - КК
В межах даної кримінальної справи з 1995
року по 2002 рік прокурорами та слідчими
Івано-Франківської області за заявами
позивача та зустрічних заяв посадових
осіб кооперативу ''Експрес'', МП
''Інтеграл'' по нових епізодах
порушувалися кримінальні справи за
фактами: вчинення ОСОБА_4 шахрайства з
фінансовими ресурсами, в тому числі
складання фіктивних документів, які
подавалися нею у державну нотаріальну
контору з метою сплати держмита у
неповному обсязі за частиною 1 статті
165, 2, статтею 172 КК України 1960 року;
підробки та використання фіктивних
бухгалтерських і платіжних документів
та зловживання своїм службовим
становищем директором МП
''Інтеграл'' ОСОБА_5 і юрисконсультом
кооперативу ''Експрес'' ОСОБА_6 за
частинами 1, 2 статті 165, статтею 172,
частинами 1, 2, 3 статті 194 КК України
1960 року; фальсифікації договорів між МП
''Бескиди'' і ''Прикарпатський бізцентр'',
між МП ''Бескиди'' і ТзОВ ''Айсберг'' за
статтею 172 КК України 1960 року;
зловживання посадовим становищем
ОСОБА_4 і ОСОБА_5, підробки і
використання ними офіційних
документів з метою створення умови для
неповернення майна за рішенням
арбітражних судів; крадіжки арочного
боксу і сушильної камери - майна МП
''Бескиди'' за частиною 4 статті 81 КК
У ході досудового слідства по окремих
епізодах виділялися матеріали для
провадження додаткових перевірок і
здійснення самостійного досудового
розслідування, у тому числі і
кримінальна справа №221487. З 2004 року
кримінальні справи №132862 і №221487 за
постановою слідчого були об'єднанні в
одне провадження із присвоєнням номера
Розслідування по матеріалах
кримінальних справ №132862 і №221487 з 1995
року по 2007 рік здійснювалося
прокурорами, слідчими органів
прокуратури Івано-Франківської,
Тернопільської і Львівської областей,
а також слідчими органів внутрішніх
справ Івано-Франківської області.
Матеріали кримінальної справа за
наслідками досудового слідства
поверталася судом до органів
прокуратури для проведення
додаткового розслідування.
Неодноразово прокурорами і слідчими
приймались постанови про закриття
кримінальної справи. В порядку
прокурорського нагляду вищестоящими
прокурорами і судами різних областей
за скаргами учасників кримінального
провадження приймались рішення про
скасування різних процесуальних
рішень по справі №132862.
ОСОБА_2 як заявник, потерпілий і
підозрюваний неодноразово звертався
до Генеральної прокуратури України на
неправомірні дії, бездіяльність,
незаконні, на його думку, процесуальні
рішення посадових осіб Генеральної
прокуратури України, територіальних
органів прокуратури і внутрішніх
справ, що здійснювали безпосереднє
розслідування кримінальної справи
№132862, нагляд та контроль за таким
розслідуванням. Дані заяви і скарги
розглядалися і вирішувалися
Генеральною прокуратурою України
безпосередньо, частина із них
скеровувалася за належністю до
територіальних прокуратур відповідної
області, та як правило долучалася до
матеріалів кримінальної справи №132862
для перевірки в ході розслідування
справи.

14.03.2007 року і 06.06.2007 року старшим слідчим
прокуратури Рогатинського району
Івано-Франківської області прийняті
постанови про закриття кримінальної
справи №132862 по всіх епізодах (том 4 а.с.
218-231; том 5 а.с. 7-11). Про прийняті
процесуальні рішення слідчий
прокуратури листами від 14.03.2007 року №479
і від 08.06.2007 року №1096 повідомив ОСОБА_2
(том 4 а.с. 232; том 5 а.с. 12).

Постановами Рогатинського районного
суду Івано-Франківської області від
21.03.2007 року і 30.03.2007 року у справах №4-3/07,
№4-7/07, №4-5/07, №4-6/07 скарги ОСОБА_4, ОСОБА_6
на постанови Долинської міжрайонної
прокуратури і прокуратури
Рожнятівського району
Івано-Франківської області про
порушення відносно них кримінальних
справ від 18.07.1995 року, 08.04.1996 року по
провадженню №132862, і скарги на
постанову прокуратури Рогатинського
району Івано-Франківської області про
закриття кримінальної справи від 14.03.2007
року, залишено без задоволення (том 4
а.с. 236-242).

Ухвалами колегії суддів судової палати
у кримінальних справах Апеляційного
суду Івано-Франківської області від
11.04.2007 року у справах №10-37/2007 р. і №10-38/2007
р. апеляційні скарги ОСОБА_2 залишено
без задоволення. Постанови
Рогатинського районного суду
Івано-Франківської області, якими
скарги ОСОБА_4, ОСОБА_6 на постанови про
порушення відносно них кримінальних
справ від 18.07.1995 року, 08.04.1996 року,
залишені без задоволення, вказаними
ухвалами апеляційної інстанцій
залишені без змін (том 4 а.с. 249-250; том 5
а.с. 1-2).

Постановою Рогатинського районного
суду Івано-Франківської області від
13.04.2007 року у справі №4-8, залишеної без
змін ухвалою колегії суддів судової
палати у кримінальних справах
Апеляційного суду Івано-Франківської
області від 14.05.2007 року, скаргу ОСОБА_2
на постанову слідчого прокуратури
Рогатинського району
Івано-Франківської області від 14.03.2007
року про закриття кримінальної справи
№132862 на підставі пункту 2 статті 6 та
пункту 1 статті 213 КПК України, залишено
без задоволення (том 5 а.с. 3-4, 6).

Верховний Суд України листом від 03.03.2008
року за №5-4423км07 повідомив ОСОБА_2, що
його клопотання про перегляд постанови
Рогатинського районного суду
Івано-Франківської області від 13.04.2007
року, якою кримінальну справу, порушену
щодо ОСОБА_4 і ОСОБА_5 за частинами 1, 2
статті 165, статтею 172 КК України 1960 року,
та ОСОБА_6 за частинами 1, 2, 3 статті 358 КК
України 2001 року, закрито на підставі
пункту 2 статті 6 КПК України, залишено
без розгляду. Оскільки за змістом
частини 2 статті 400-4 КПК України,
перегляд даної категорії судових
рішень з підстав, передбачених у пункті
2 частини 1 статті 400-4 КПК України, в
порядку виключного провадження не
допускається (том 3 а.с. 75).

Із позовної заяви, заяви про збільшення
позовних вимог та наявних у справі
матеріалів слідує, що правовідносини,
які виникли між позивачем і
відповідачем, на переконання суду,
врегульовані нормами Закону України
''Про прокуратуру'' та КПК України, у
редакціях закону, чинних на час
виникнення і дії спірних відносин.

У судовому засіданні позивач
неодноразово вказував, що в розгляді
даної справи він оскаржує дії і
бездіяльність Генеральної прокуратури
України при здійсненні контролю за
розслідуванням кримінальної справи,
провадження по яких повинно
відбуватися в порядку
адміністративного судочинства. В свою
чергу, прокурорський нагляд та окремі
процесуальні документи при
розслідуванні кримінальної справи він
не оскаржує, так як вони переглядаються
у відповідності до кримінального
процесуального законодавства.

Втім, із таким доводами позивача суд не
погоджується виходячи із наступного.

За змістом вимог статті 121 Конституції
України прокуратура України становить
єдину систему, на яку покладаються: 1)
підтримання державного обвинувачення
в суді; 2) представництво інтересів
громадянина або держави в суді у
випадках, визначених законом; 3) нагляд
за додержанням законів органами, які
проводять оперативно-розшукову
діяльність, дізнання, досудове
слідство; 4) нагляд за додержанням
законів при виконанні судових рішень у
кримінальних справах, а також при
застосуванні інших заходів
примусового характеру, пов'язаних з
обмеженням особистої свободи громадян;
5) нагляд за додержанням прав і свобод
людини і громадянина, додержанням
законів з цих питань органами
виконавчої влади, органами місцевого
самоврядування, їх посадовими і
службовими особами.

Основним законом на органи прокуратури
України покладено функцію з нагляду, а
не контролю за додержанням законів
органами, які проводять дізнання і
досудове слідство.

Аналогічно в Законі України ''Про
прокуратуру'' не визначено повноважень
прокуратури по здійсненню контролю за
розслідуванням кримінальних справ.
Згідно вимог пункту 3 частини 1 статті 5
вказаного Закону на прокуратуру
України відповідно до Конституції
України та цього Закону покладаються
серед іншого, функція нагляду за
додержанням законів органами, які
проводять оперативно-розшукову
діяльність, дізнання, досудове
слідство.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті
6, частини 1 статті 13 Закону України ''Про
прокуратуру'' органи прокуратури
України становлять єдину
централізовану систему, яку очолює
Генеральний прокурор України, з
підпорядкуванням нижчестоящих
прокурорів вищестоящим. Систему
органів прокуратури становлять:
Генеральна прокуратура України,
прокуратури Автономної Республіки
Крим, областей, міст Києва і
Севастополя (на правах обласних),
міські, районні, міжрайонні, інші
прирівняні до них прокуратури, а також
військові прокуратури.

За змістом частин 1, 2 статті 17, частини 1
статті 32, частини 2 статті 15
коментованого Закону у Генеральній
прокуратурі України, прокуратурі
Автономної Республіки Крим є старші
слідчі в особливо важливих справах і
слідчі в особливо важливих справах; у
прокуратурах областей, міст та інших
прирівняних до них прокуратурах можуть
бути слідчі в особливо важливих
справах і старші слідчі; у районних,
міжрайонних, міських - старші слідчі і
слідчі. Слідчі прокуратури провадять
попереднє слідство у справах про
діяння, що містять ознаки злочину,
віднесені законом до їх підслідності, а
також в інших справах, переданих їм
прокурором.

Вказівки прокурора, його заступника
органам, які проводять
оперативно-розшукову діяльність,
дізнання і досудове слідство щодо
порушення кримінальних справ і
провадження розслідування, які даються
відповідно до
кримінально-процесуального
законодавства, є обов'язковими для цих
органів.

Вказівки Генерального прокурора
України з питань розслідування є
обов'язковими для виконання всіма
органами дізнання і попереднього
слідства.

Главою 2 Закону України ''Про
прокуратру'' визначено предмет і
основні принципи нагляд за додержанням
законів органами, які проводять
оперативно-розшукову діяльність,
дізнання, досудове слідство.

Повноваження прокурора при здійсненні
нагляду за додержанням законів
органами попереднього слідства і
дізнання визначаються
кримінально-процесуальним
законодавством (частина 2 статті 30
Закону України ''Про прокуратру'').

Призначенням
Кримінально-процесуального кодексу
України є визначення порядку
провадження у кримінальних справах
(стаття 1 КПК України 1960 року).

В розумінні вимог пункту 6 частини 1
статті 32 КПК України 1960 року "Прокурор" -
Генеральний прокурор України, прокурор
Автономної Республіки Крим, прокурор
області, прокурор міста Києва,
районний, міський прокурор, військовий
прокурор, транспортний прокурор та
інші прокурори, прирівняні до
прокурорів областей, районних або
міських прокурорів, їх заступники і
помічники, прокурори управлінь і
відділів прокуратур, які діють у межах
своєї компетенції.

Відповідно до положень статті 25 КПК
України 1960 року нагляд за додержанням
законів органами, які проводять
досудове слідство здійснюється
Генеральним прокурором України і
підпорядкованими йому прокурорами.
Прокурор зобов'язаний в усіх стадіях
кримінального судочинства своєчасно
вживати передбачених законом заходів
до усунення всяких порушень закону, від
кого б ці порушення не виходили. Свої
повноваження в кримінальному
судочинстві прокурор здійснює
незалежно від будь-яких органів і
посадових осіб, підкоряючись тільки
законові і керуючись вказівками
Генерального прокурора України.
Постанови прокурора, винесені
відповідно до закону, є обов'язковими
для виконання всіма підприємствами,
установами, організаціями, посадовими
особами і громадянами.

В свою чергу, деталізовані
повноваження прокурора по здійсненню
нагляду за виконанням законів органами
дізнання і досудового слідства
визначені Главою 21 КПК України 1960 року.

Системний аналіз коментованих норм
Законів (чинних на час дії спірних
правовідносин і вирішення справи по
суті) свідчить про те, що нормами
матеріального і процесуального права
не передбачено можливість здійснення
прокурором, в тому числі Генеральною
прокуратурою України, контролю за
розслідуванням кримінальної справи.

Положеннями Закону України ''Про
прокуратуру'' та КПК України
встановлено, що нагляд за додержанням
законів органами попереднього
слідства визначається
кримінально-процесуальним
законодавством. Тобто, іншого порядку
нагляду за виконанням законів органами
досудового (попереднього) слідства при
розслідуванні кримінальних справ, крім
того, який визначений КПК України,
чинним законодавством не встановлено.

Генеральний прокурор України, його
заступники і помічники, інші прокурори
управлінь і відділів Генеральної
прокуратури України, які діють у межах
своєї компетенції, при здійсненні
нагляду за додержанням законів
органами досудового слідства,
керується виключно положеннями КПК
України і відомчих (галузевих) наказів
Генерального прокурора України,
прийнятих на виконання КПК України. В
свою чергу, недотриманням вказаними
посадовими особами Генеральної
прокуратури України положень КПК
України при здійсненні зазначеного
нагляду є порушенням вимог
кримінально-процесуального
законодавства.

На переконання суду, поняття ''контроль
за розслідуванням кримінальних справ''
і ''нагляд за додержанням законів
органами, які проводять досудове
слідство'' є тотожними і між ними не
існує юридичної відмінності, останнє ж
є вірне за своїм правовим визначенням і
врегульоване положеннями Глави 2
Закону України ''Про прокуратру'' і
Глави 21 КПК України 1960 року. При цьому,
суд зазначає, що поняття ''контроль'' є
ширшим за своїм змістом ніж поняття
''нагляд'', яке вимагає його та є одним із
його видів у розумінні Закону України
''Про прокуратру'' і КПК України 1960 року.

Слід відмітити, що Генеральна
прокуратура України не є окремим
учасником кримінального процесу.
Конституційні функції щодо
прокурорського нагляду за дотримання
вимог законодавства по здійсненню
досудового слідства, реалізуються
безпосередньо відповідними посадовими
особами системи органів прокуратури
України, у тому числі Генеральної
прокуратури України.

Доводи позивача про те, що в численних
відповідях на письмові скарги, заяви і
звернення посадові особи Генеральної
прокуратури України повідомляли про
перебування ходу розслідування
кримінальної справи №132862 на контролі,
на переконання суду, не свідчить про те,
що перебування на контролі регулюється
іншими, відмінними від
кримінально-процесуальних норм, норами
закону чи про окремий вид нагляду у
вигляді контролю за об'єктивністю,
повнотою і всебічністю розслідування
злочинів по порушених кримінальних
справах.

Прокурор як процесуальна особа у
кримінальному провадженні, так як і
відповідні посадові особи Генеральної
прокуратури України за скаргами,
зверненнями, заявами і клопотаннями
учасників кримінального провадження, у
тому числі за заявами фізичних осіб чи
посадових осіб юридичних осіб про
вчинення злочину, не володіють
правовими засобами і механізмами
впливу на об'єктивність, повноту і
всебічність розслідування злочинів і
нагляду за дізнанням, окрім того, який
визначений кримінально-процесуальним
законодавством.

Суд вважає за необхідне окремо за
кожною із відповідних позовних вимог
ОСОБА_2 визначити коло норм
матеріального і процесуального
законодавства, які врегульовують такі
правовідносини.

Так, з приводу визнання незаконними дій
Генеральної прокуратури України щодо
скасування постанов помічника
прокурора і слідчого прокуратури про
відмову в порушенні кримінальної
справи, про закриття кримінальної
справи, витребування, завершеної
розслідуванням кримінальної справи, а
також вилучення із справи речових
доказів, окремих документів і
матеріалів, суд зазначає наступне.

Відповідно до приписів статті 99-1 КПК
України 1960 року постанову слідчого і
органу дізнання про відмову в
порушенні кримінальної справи може
бути оскаржено відповідному
прокуророві, а якщо таку постанову
винесено прокурором - вищестоящому
прокуророві. Скарга подається особою,
інтересів якої вона стосується, або її
представником протягом семи днів з дня
одержання копії постанови.

В свою чергу, статтею 227 КПК України 1960
року передбачено повноваження
прокурора по здійсненню нагляду за
виконанням законів органами дізнання і
досудового слідства, а саме: скасування
незаконних і не обґрунтованих постанов
слідчих та осіб, які провадять
дізнання; вимагати від органів
дізнання і досудового слідства для
перевірки кримінальні справи,
документи, матеріали та інші відомості
про вчинені злочини, хід дізнання,
досудового слідства і встановлення
осіб, які вчинили злочини.

За змістом вимог підпункту 13.1 пункту 13,
пункту 15 наказу Генеральної
прокуратури України №4/1гн від 20.04.2004
року ''Про організацію прокурорського
нагляду за додержанням законів
органами, які проводять дізнання та
досудове слідство'', усі заяви щодо
фальсифікації матеріалів дослідчої
перевірки або кримінальної справи,
застосування погроз, фізичного
насильства, інших незаконних методів
дізнання та досудового слідства
перевіряються з прийняттям рішення в
порядку статті 97 КПК України 1960 року.
Матеріали про відмову в порушенні
справи з відповідною постановою
долучаються до кримінальної справи.

Відповідним прокурорам з метою
попередження та усунення порушень
закону на всіх стадіях досудового
провадження у кримінальних справах
зобов'язані забезпечити систематичну
перевірку стану збереження речових
доказів, їх передачу до суду чи іншим
органам відповідно до прийнятих у
справі кінцевих рішень. Проведення
таких перевірок доручено здійснювати
керівникам слідчих підрозділів інших
відомств проведення таких перевірок.
За фактами привласнення чи розтрати
речових доказів, неналежного
зберігання, що призвело до їх втрати,
знищення чи пошкодження проводяться
перевірки в порядку статті 97 КПК
України 1960 року.

Аналогічні положення містилися у
підпункті 9.1 пункту 9, пункті 10 наказу
Генеральної прокуратури України №4 гн
від 19.05.2005 року ''Про організацію
прокурорського нагляду за додержанням
законів органами, які проводять
дізнання та досудове слідство'',
чинному до вступу у дію в 2012 році нового
Кримінального процесуального Кодексу
України (надалі по тексту - КПК України
2012 року).

Вищевказані дії прокурора згідно
статті 236 КПК України 1960 року можуть
бути оскаржені, а скарга на дії
прокурора при проведенні ним
досудового слідства або окремих
слідчих дій у справі подається
вищестоящому прокуророві, який її
розв'язує в порядку і в строки, що
передбачені статтями 234 і 235 КПК
України. Дії прокурора можуть бути
оскаржені до суду.

Також, статтями 236-1, 236-5 КПК України 1960
року визначено, що скарга на постанову
органу дізнання, слідчого, прокурора
про відмову в порушенні кримінальної
справи, про закриття кримінальної
справи подається особою, інтересів
якої вона стосується, або її
представником до районного (міського)
суду за місцем розташуванням органу
або роботи посадової особи, яка винесла
постанову, протягом семи днів з дня
отримання копії постанови чи
повідомлення прокурора про відмову в
скасуванні постанови, про залишення
скарги на постанову про закриття без
задоволення.

Отже, дії прокурора, у тому числі
відповідних посадових осіб
Генеральної прокуратури України, по
скасуванню постанови помічника
Долинського міжрайонного прокурора
від 17.08.1998 про відмову в порушенні
кримінальної справи, щодо скасування
постанови слідчого прокуратури
Снятинського району від 22.12.1998 про
закриття кримінальної справи,
витребування від слідчого прокуратури
Снятинського району в січні 1999 року
кримінальної справи № 132862, про
вилучення, втрати речових доказів -
регламентовані нормами КПК України 1960
року та були виражені прокурором у
винесенні процесуальних рішень і
вчиненні дій.

Щодо вимог ОСОБА_2 про визнання
бездіяльності Генеральної прокуратури
України, як вищого органу в системі
органів прокуратури, яка полягає в
тривалому проведенні досудового
слідства без належного продовження
строків розслідування, розслідування
справи без постанови слідчого чи
прокурора про відновлення слідства,
відсутності реального та дієвого
контролю і нагляду за розслідуванням
кримінальної справи, що призвело до
багаторічної тяганини і не притягнення
винних у скоєнні злочинів осіб до
кримінальної відповідальності, не
вияснення обставин викрадення із
кримінальної справи оригіналів
окремих документів і не притягнення за
це слідчого до відповідальності, суд
зазначає наступне.

Статтями 120, 206, 210 КПК України 1960 року
визначено основні положення і вимоги
до строків досудового слідства,
підстави та порядок зупинення і
відновлення слідства.

Приписами статті 227 КПК України 1960 року
передбачено загальні повноваження
прокурора по здійсненню нагляду за
виконанням законів органами
досудового слідства, в тому числі по
продовженню строку розслідування
кримінальної справи у випадках і
порядку, встановленому цим Кодексом.

Наказами Генеральної прокуратури
України №4/1гн від 20.04.2004 року і №4 гн від
19.05.2005 року ''Про організацію
прокурорського нагляду за додержанням
законів органами, які проводять
дізнання та досудове слідство''
визначено, що за фактами неналежного
зберігання речових доказів, що
призвело до їх втрати, знищення чи
пошкодження, а також у випадках
привласнення чи розтрати проводяться
перевірки та приймаються рішення в
порядку статті 97 КПК України 1960 року.

Як зазначено судом вище, статтею 236 КПК
України 1960 року визначено можливість
оскарження дій прокурора вищестоящому
прокуророві або до суду.

Отже, дії прокурора, в тому числі
відповідних посадових осіб
Генеральної прокуратури України, які
свідчать про недотримання обов'язкових
вимог кримінально-процесуального
законодавства щодо продовження чи не
продовження в порядку визначеному
статті 120 КПК України 1960 року строків
досудового слідства у кримінальній
справі, розслідування справи без
постанови слідчого чи прокурора про
відновлення слідства, належності
прокурорського нагляду за
розслідуванням кримінальної справи, не
вжиття заходів щодо порушення
кримінальної справи (прийняття
відповідного процесуального рішення)
відносно слідчого за втрату матеріалів
кримінальної справи також
регламентовані нормами КПК України 1960
року.

З приводу вимог позивача щодо:

- зобов'язання Генеральної прокуратури
України як контрольної інстанції
здійснити правові заходи по порушенню
кримінальної справи по факту
зловживання службовим становищем
посадовими особами прокуратури, які
причетні до здійснення досудового
слідства, прокурорського нагляду та
контрольних функцій по кримінальній
справі, по встановленню осіб причетних
до крадіжки (вилучення) документів,
притягнення їх до кримінальної
відповідальності та направлення
справи до суду для розгляду по суті;

- зобов'язання Генеральної прокуратури
України прийняти необхідні, у межах
компетенції, правові заходи по
скасуванню постанови про закриття
кримінальної справи та здійснити і
організувати досудове слідство в
повному об'ємі;

- зобов'язання Генеральної прокуратури
України здійснити належний контроль за
розслідуванням кримінальної справи,
суд вважає за необхідне зазначити
наступне.

Главами 20-25 Розділу ІІІ КПК України 2012
року визначено загальні положення
досудового розслідування - від
реєстрації повідомлення про вчинене
кримінальне правопорушення (заяви про
злочин) до направлення справи в суд для
розгляду по суті.

Прокурор здійснює нагляд за
додержанням законів під час проведення
досудового розслідування у формі
процесуального керівництва досудовим
розслідуванням (стаття 36 КПК України 2012
року)

Відповідно до положень пункту 6 частини
2 статті 36 КПК України 2012 року прокурор,
здійснюючи такий нагляд, серед іншого,
уповноважений скасовувати незаконні
та необґрунтовані постанови слідчих.

Статтями 303 і 306 КПК України 2012 року
передбачено можливість на досудовому
провадженні оскарження до суду рішень,
дій чи бездіяльності слідчого або
прокурора, які розглядаються слідчим
суддею місцевого суд.

Отже, права і обов'язки прокурора,
станом на квітень 2014 року (момент
вирішення позову по суті), в тому числі
відповідних посадових осіб
Генеральної прокуратури України, по
порушенню кримінальної справи
(внесення відомостей до Єдиного
реєстру досудових розслідувань по
повідомленню про вчинення
кримінального правопорушення), по
скасуванню постанови про закриття
кримінальної справи, здійснення
належного контролю за розслідуванням
кримінальної справи, регламентовані
нормами КПК України 2012 року.

У сукупності вказаного суд вважає, що
вимоги щодо визнання незаконними дій
та бездіяльності відповідача, які мали
бути спрямовані на виявлення та
недопущення порушень чи бездіяльності
посадових осіб прокуратури під час
вчинення ними процесуальних дій при
розслідуванні кримінальної справи
здійснюється в порядку визначеному
Кримінально-процесуальним кодексом
України 1960 року. При цьому, оскарження
дій слідчого та прокурора щодо
провадження досудового слідства
встановлено статтями 234, 236 КПК України
1960 року.

В той же час, вирішення судом, на час
розгляду справи по суті вимог ОСОБА_2
про скасування постанови про закриття
кримінальної справи, зобов'язання
здійснити заходи по порушенню
кримінальної справи, організування
досудового слідства, здійснення
належного нагляду (контролю) за
розслідуванням кримінальної справи, по
направленню справи до суду для
розгляду по суті врегульовані діючим
КПК України 2012 року.

Таким чином, відповідно, і розгляд
таких спорів про порушення вимог КПК
України 1960 року і 2012 року відбувається
в порядку кримінально-процесуального
судочинства.

Не обґрунтованими є доводи позивача
про те, що положеннями КПК України
1960 року не передбачена можливість
оскарження протиправної бездіяльності
прокурора та окремих рішень при
контролі за розслідуванням
кримінальної справи, визначених ОСОБА_2
у позові.

На переконання суду весь порядок
кримінального провадженні від
виявлення злочину до притягнення
винних до кримінальної
відповідальності врегульований
кримінально-процесуальним
законодавством, в редакціях законів 1960
року і 2012 року. Прийняття або не
прийняття відповідного процесуального
рішення слідчим чи прокурором,
вчинення або не вчинення ними
відповідних процесуальних дій,
допущення певної бездіяльності, в тому
числі неповнота виконання повноважень
із нагляду за розслідуванням
кримінальних справ, є єдиним процесом
провадження у кримінальних справах.

Вчинення дій, не повне вчинення дій або
не вчинення дій при винесенні
процесуального рішення слідчим або
прокурором, прийнятого чи не
прийнятого в межах
кримінально-процесуального закону, є
нерозривним із самим рішенням.

Визначений ОСОБА_2 спосіб захисту
порушеного права у кримінальному
судочинстві шляхом оскарження дій чи
бездіяльності при прийнятті
процесуального рішення слідчим і
прокурором, не може змінити
підсудності провадження за позовами
учасників кримінальної справи про
захист їхніх прав і свобод.

Охорона прав та законних інтересів
фізичних і юридичних осіб, які беруть у
ньому участь, а також швидке і повне
розкриття злочинів, викриття винних та
забезпечення правильного застосування
Закону з тим, щоб кожний, хто вчинив
злочин, був притягнутий до
відповідальності і жоден невинний не
був покараний - є завданнями
кримінального судочинства (стаття 2 КПК
України 1960 року, стаття 2 КПК України 2012
року).

Таке завдання не може бути реалізоване
у порядку іншого судочинства, ніж
визначене кримінально-процесуальним
законом.

Так, відповідно до рішення
Конституційного Суду України №6-рп/2001
від 23.05.2001 року кримінальне судочинство
- це врегульований нормами
Кримінально-процесуального кодексу
України порядок діяльності органів
дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду (судді) щодо
порушення, розслідування, розгляду і
вирішення кримінальних справ, а також
діяльність інших учасників
кримінального процесу: підозрюваних,
обвинувачених, підсудних, потерпілих,
цивільних позивачів і відповідачів, їх
представників та інших осіб з метою
захисту своїх конституційних прав,
свобод та законних інтересів.

Захист прав і свобод людини не може
бути надійним без надання їй
можливості оскаржити до суду окремі
процесуальні акти, дії чи
бездіяльність органів дізнання,
досудового слідства, прокуратури і
суду, таке оскарження може
здійснюватись у порядку, встановленому
Кримінально-процесуальним кодексом
України, оскільки діяльність посадових
осіб прокуратури має свої особливості
і не належить до управлінської сфери.

За аналогією, Верховний Суд України,
розглянувши в порядку письмового
провадження за винятковими
обставинами скаргу на ухвалу Вищого
адміністративного суду України від 07
жовтня 2009 року (за позовом до прокурора
м. Харцизька Донецької області про
визнання протиправною бездіяльності
та зобов'язання вчинити дії), у
постанові від 23.12.2009 року дійшов
висновку про те, що повноваження
прокурора, регламентовані нормами
Кримінально-процесуального кодексу
України, виключають можливість
розгляду позову в порядку
адміністративного судочинства.

Згідно частини 2 статті 2 КАС України до
адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

За змістом частини 2 статті 4
коментованого Кодексу юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
всі публічно-правові спори, крім
спорів, для яких законом встановлений
інший порядок судового вирішення.

Відповідно до пункту 1 частини 1, пункту
2 частини 2 статті 17 КАС України,
компетенція адміністративних судів
поширюється на спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності. Компетенція
адміністративних судів не поширюється
на публічно-правові справи, що належить
вирішувати в порядку кримінального
судочинства.

Зазначені вище позивачем вимоги
зводяться до того, що Генеральна
прокуратура України порушила його
права як потерпілого у кримінальній
справі на справедливе розслідування,
що стало наслідком не повернення
викраденого майна і не відшкодування
шкоди позивачу. В свою, чергу захист
такого порушеного права учасника
кримінального провадження можливий
лише в порядок і спосіб, визначений
кримінально-процесуальним
судочинством, яким визначено порядок
провадження у кримінальних справах.

Таким чином, у спірних правовідносинах
існує спір, який належить вирішувати в
порядку кримінального судочинства, що
виключає можливість розгляду частини
позовних вимог в порядку
адміністративного судочинства.

Під час судового розгляду позивач
долучив до матеріалів справи окремі
письмові скарги, заяви і окремі
письмові відповіді за підписом
посадових осіб Генеральної
прокуратури України, прокуратур
Івано-Франківської, Тернопільської і
Львівської областей. Всі вказані
скарги, заяви і відповіді стосуються
окремих питань розслідування
кримінальної справи №132862, в тому числі
неправомірних, на думку позивача, дій,
бездіяльності і процесуальних рішень
посадових осіб Генеральної
прокуратури України при здійсненні
прокурорського нагляду і контролю за
досудовим слідством.

На пропозицію суду надати пояснення і
представити конкретні звернення,
скарги, заяви до Генеральної
прокуратури України, які не стосуються
прокурорського нагляду і контролю за
розслідуванням кримінальної справи
№132862, та які залишенні без розсліду і
вирішення по суті відповідачем, ОСОБА_2
у судовому засіданні представити не
зміг.

Доводи позивача про те, що
прокурорський нагляд і контроль за
розслідуванням кримінальної справи
№132862 ним ініційовано на виконання
вимог Закону України ''Про звернення
громадян'', судом не беруться до уваги,
так як за змістом статті 12 даного
Закону, його дія не поширюється на
порядок розгляду заяв і скарг громадян,
встановлений
кримінально-процесуальним
законодавством.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті
157 Кодексу адміністративного
судочинства України суд закриває
провадження у справі, якщо її не
належить розглядати у порядку
адміністративного судочинства.

Таким чином, суд дійшов висновку про те,
що провадження в частині позовних
вимог ОСОБА_2, які зазначені вище, слід
закрити.

На підставі статті 124 Конституції
України, керуючись пунктом 1 частини 1
статті 157, статтями 158-160, 165 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В :

Закрити провадження у справі
№809/2380/13-а за позовом ОСОБА_2 до
Генеральної прокуратури України про
визнання незаконними дій і
бездіяльності Генеральної прокуратури
України при здійсненні контролю за
розслідуванням кримінальної справи
№132862 та зобов'язання до вчинення дій, в
частині позовних вимог про:

1. Визнання незаконними дій Генеральної
прокуратури України щодо:

- скасування постанови помічника
Долинського міжрайонного прокурора
Івано-Франківської області від 17.08.1998
року про відмову в порушенні
кримінальної справи;

- скасування постанови слідчого
прокуратури Снятинського району
Івано-Франківської області від 22.12.1998
року про закриття кримінальної справи;

- незаконного та безпідставного
витребування від слідчого прокуратури
Снятинського району
Івано-Франківської області в січні 1999
року, завершеної розслідуванням
кримінальної справи №132862, в час, коли
обвинувачені у відповідності до статей
218-220 Кримінально-процесуального
кодексу України знайомилися із
матеріалами справи;

- умисного вилучення із справи речових
доказів - трьох касових книг та книг
розпоряджень кооперативу ''Експрес'';

2. Визнання бездіяльності Генеральної
прокуратури України, як вищого органу в
системі органів прокуратури, яка
полягає в наступному:

- проведення більше 7-ми років
досудового слідства без належного
продовження строків розслідування
згідно статті 120
Кримінально-процесуального кодексу
України;

- відсутності реального та дієвого
контролю і нагляду за розслідуванням
кримінальної справи №132862, що призвело
до багаторічної тяганини і не
притягнення винних у скоєнні злочинів
осіб до кримінальної відповідальності;

- розслідування справи на протязі
більше 6 років без постанови слідчого
чи прокурора про відновлення слідства;

- не притягнення старшого слідчого
прокуратури Тернопільської області
ОСОБА_7 до відповідальності за
викрадення оригіналу господарського
договору від 15.07.1992 року;

- не вияснення обставин викрадення із
кримінальної справи №132862 матеріалів
Монастирського районного суду
Тернопільської області;

3. Зобов'язання Генеральної прокуратури
України як контрольної інстанції
здійснити правові заходи по порушенню
кримінальної справи по факту
зловживання службовим становищем
посадовими особами прокуратури, які
причетні до здійснення досудового
слідства, прокурорського нагляду та
контрольних функцій по кримінальній
справі №132862, по встановленню причетних
до крадіжки (вилучення) документів
осіб, притягнення їх до кримінальної
відповідальності та направлення
справи до суду для розгляду по суті за
фактами викрадення (вилучення)
документів - матеріалів
Монастириського районного суду та
апеляційного суду Тернопільської
області, 3-х касових книг, книги наказів
та інших із кримінальної справи №132862;

4. Зобов'язання Генеральної прокуратури
України прийняти необхідні в межах
компетенції Генеральної прокуратури
правові заходи по скасуванню
незаконної постанови про закриття
кримінальної справи №132862 слідчим
прокуратури Рогатинського району
Івано-Франківської області та
здійснити і організувати досудове
слідство в повному об'ємі;

5. Зобов'язання Генеральної прокуратури
України здійснити належний контроль за
розслідуванням кримінальної справи
№132862.

Роз'яснити позивачу, що повторне
звернення з тією самою позовною заявою
до адміністративного суду в порядку
адміністративного судочинства не
допускається.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку. Відповідно до
статті 186 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційна скарга
на ухвалу суду першої інстанції
подається протягом п'яти днів з дня
винесення ухвали. Якщо ухвалу було
постановлено у письмовому провадженні
або без виклику особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд.

Ухвала набирає законної сили в порядку
та строки, встановлені статтею 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Складання ухвали в повному обсязі було
відкладено на п'ять днів. У зв'язку із
тим, що закінчення вказаного терміну
припадало на вихідний день, ухвала в
повному обсязі виготовлена 22.04.2014 року.

Головуючий суддя
/підпис/
Чуприна О.В.

суддя
/підпис/ Бобров
Ю.О.

суддя
/підпис/
Боршовський Т.І.