Справа № 815/3834/13-а
Суддя: Кравець О.О.
Дата ухвалення: 2014-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/3834/13-а

Категорія: 10.3.4 Головуючий в 1 інстанції:
Соколенко О. М. Одеський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді -Кравець О.О.судді -
Домусчі С.Д.судді - Шеметенко Л.П.
розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Одеського обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів на
постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 20.06.2013 року
по справі за адміністративним позовом
Одеського обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів до
державного підприємства
«Експериментальна База «Дачна»
селекційно-генетичного
інституту-національного центру
насіннєзнавства та сортовивчення» про
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені,-

ВСТАНОВИВ:

21.05.2013 року Одеське обласне відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
звернулось до суду з позовом до
державного підприємства
«Експериментальна База «Дачна»
селекційно-генетичного
інституту-національного центру
насіннєзнавства та сортовивчення» та
просило стягнути
адміністративно-господарські санкції
за невиконання нормативу робочих
місць, призначених для
працевлаштування інвалідів у 2012 році, у
розмірі 75000,00 грн. та пені у розмірі 480,00
грн.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 20.06.2013 року
у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду
представник позивача подав апеляційну
скаргу, в якій вважає вказану постанову
прийнятою з порушенням норм
процесуального та матеріального
права, просив її скасувати та прийняти
нову , якою задовольнити позов.

Ухвалою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 02 серпня 2013
року справа була призначена до
слухання у порядку письмового
провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
постанову суду першої інстанції щодо
правильності застосування судом
першої інстанції норм матеріального
права, правової оцінки обставин у
справі, апеляційний суд вважає,що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, за наступних встановлених
обставин:

Судом першої інстанції встановлено, що
середньооблікова чисельність штатних
працівників державного підприємства
«Експериментальна База «Дачна»
селекційно-генетичного
інституту-національного центру
насіннєзнавства та сортовивчення» у 2012
році склала 121 особу, що
підтверджується звітом за формою №10-ПІ
за 2012 рік, а тому відповідач мав
створити 5 робочих місць для
працевлаштування інвалідів.

Згідно із цим звітом, у 2012 році на
державному підприємстві
«Експериментальна База «Дачна»
селекційно-генетичного
інституту-національного центру
насіннєзнавства та сортовивчення»
були працевлаштовані 2 працюючих
інваліда-штатних працівника, а саме
ОСОБА_4 інвалід 1 групи-12 місяців, ОСОБА_5
інвалід 3 групи -12 місяців .

Враховуючи вимоги п. 3.2.5 "Інструкції зі
статистики кількості працівників",
затвердженої наказом Державного
комітету статистики України від 28.09.2005
року №286, п. 3.4 "Інструкції щодо
заповнення форми звітності N 10-ПІ
(річна) "Звіт про зайнятість і
працевлаштування інвалідів",
затвердженої наказом Мінпраці України
№ 42 від 10.02.2007 року, які передбачають
правила розрахунку середньооблікової
кількості штатних працівників, яким
встановлена інвалідність, протягом 2012
року кількість працюючих інвалідів
штатних-працівників на ТОВ
"Дунайзерноєкспорт" складає 1 особа,
тобто нормативи робочих місць не
виконані.

Апеляційний суд погоджується з
висновком суду першої інстанції та
вважає , що застосування позивачем до
відповідача штрафних санкцій та
нарахування пені за порушення терміну
сплати адміністративно-господарських
санкцій не може бути застосовано з
наступного :

Законом України від 23.09.1999 р. "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", безпосередньо на Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків покладені обов'язки
організовувати робочі місця для
інвалідів.

Статтею 18 Закону України від 21.03.1991
№876-ХІІ "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні"
встановлено перелік органів, які
повинні займатися працевлаштуванням
інвалідів.

Частина 3 ст. 12 Закону України "Про
охорону праці" зобов'язує підприємства,
які використовують працю інвалідів,
створювати для них умови праці з
урахуванням рекомендацій МСЕК та
вживати додаткових заходів безпеки
праці, які відповідають специфічним
особливостям цієї категорії
працівників.

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону
України від 21.03.1991 №876-ХІІ "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні", з метою реалізації творчих і
виробничих здібностей інвалідів та з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації їм забезпечується право
працювати на підприємствах, в
установах і організаціях із звичайними
умовами праці, в цехах і на дільницях,
де застосовується праця інвалідів.

Робоче місце інваліда - це окреме
робоче місце або ділянка виробничої
площі на підприємстві (об'єднанні), в
установі та організації незалежно від
форм власності та господарювання, де
створено необхідні умови для праці
інваліда (Положенням про робоче місце
інваліда і про порядок
працевлаштування інвалідів,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 3 травня 1995 р. N 314).

Пунктом 10 Положення про робоче місце
інваліда і про порядок
працевлаштування інвалідів також
передбачено, що працевлаштування
інвалідів здійснюється державною
службою зайнятості, органами
Мінсоцзахисту, місцевими радами
народних депутатів, громадськими
організаціями інвалідів з урахуванням
побажань, стану здоров'я інвалідів,
їхніх здібностей і професійних навичок
відповідно до висновків МСЕК.

Відповідно до ст. 18 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів Україні" в редакції діючої в
2008 році, обов'язок працевлаштування
інвалідів покладався на спеціально
уповноважені державою органи: органи
Мінпраці, Міністерства соціального
захисту населення України, органи
місцевого самоврядування та
громадські організації інвалідів.
Працевлаштування інвалідів
здійснюється з урахуванням побажань
інваліда, наявності у нього
професійних навиків та знань, а також
рекомендацій медико-санітарної
експертизи.

Статтею 17 Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні" передбачено, що інвалідам
забезпечується право працювати на
підприємствах (об'єднаннях), в
установах і організаціях із звичайними
умовами праці, в цехах і на дільницях,
де застосовується праця інвалідів.

Працівнику не може пропонуватись
робота, яка за медичним висновком
протипоказана йому за станом здоров'я.
При визначенні нормативу для
працевлаштування інвалідів слід
враховувати лише ту кількість робочих
місць, які не пов'язані з шкідливими,
важкими та небезпечними умовами праці,
що визначаються в порядку,
встановленому законодавством України,
у тому числі: Законом України "Про
охорону праці"; Законом України "Про
забезпечення санітарного та
епідеміологічного благополуччя
населення".

Відповідно до ч. 6 ст. 20 Закону "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" Кабінет Міністрів
України затвердив постановою від 28
грудня 2001 р. N 1767 Порядок сплати
підприємствами (об'єднаннями),
установами, організаціями штрафних
санкцій до відділень Фонду соціального
захисту інвалідів, акумуляції, обліку
та використання цих коштів. Відповідно
до п. 2 зазначеного Порядку,
підприємства надають Звіт про
зайнятість та працевлаштування
інвалідів за формою К10-ПІ
поштова-річна, затвердженою наказом
Мінпраці України від 29.12.2004 за N 338.

Відповідно до статті 218 ГК України,
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських правовідносин є вчинене
ним правопорушення (дія або
бездіяльність) у сфері господарювання.
Обов'язковою умовою застосування судом
адміністративно-господарських санкцій
є наявність у діях (або бездіяльності)
останнього складу господарського
правопорушення, складовими частинами
якого є:

1) протиправна поведінка особи;

2) шкідливий результат такої
поведінки;

3) причинний зв'язок між
протиправною поведінкою і шкодою;

4) вина особи, яка заподіяла шкоду.

На підставі викладеного, апеляційний
суд погоджується з висновком суду
першої інстанції , що відповідач
звітував про зайнятість і
працевлаштування інвалідів до Фонду
соціального захисту інвалідів, надавав
державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів (звіти про
наявність вільних робочих місць),
позивачем не надано суду доказів
відмови відповідачем в
працевлаштуванні інвалідів, доказів,
що органи виконавчої влади з питань
праці та соціальної політики, органи
місцевого самоврядування, громадські
організації інвалідів направляли
інвалідів для працевлаштування
відповідачу, доказів безпосереднього
звернення інвалідів на підприємство з
метою працевлаштування, і відмови в
такому працевлаштуванні, у такому
випадку не може бути застосовано
адміністративно-господарські санкції
за невиконання протягом 2012 року
нормативу робочих місця для
працевлаштування інвалідів.

Відповідно до ст.159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Апеляційний суд погоджується із
висновком суду 1-ої інстанції ,щодо
наявності підстав для задоволення
позову та вважає, що судом першої
інстанції правильно застосовані норми
матеріального та процесуального права,
вірно встановлено фактичні обставини
справи та дана правова оцінка,
постановлене рішення суду першої
інстанції викладена достатньо повно,
висновки обґрунтовані з посиланням на
конкретні норми законів України та
відповідає чинному законодавству.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, оскільки
ґрунтуються на невірному трактуванні
позивачем фактичних обставин і норм
матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 198 КАС України
,за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін.

Виходячи з цього, апеляційний суд
доходить до висновку, що не має підстав
для скасування чи зміни постанови суду
1-ої інстанції.

Керуючись ч.1 ст. 195, ст.197, п.1 ч.1. ст.198,
200, п.1 ч.1 ст. 205,ст. 206,210, 211, 212 , ч. 5 ст. 254
КАС України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Одеського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів - залишити без задоволення, а
постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 20.06.2013 року -
без змін.

Ухвала апеляційного
адміністративного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копії особам, які беруть
участь у справі , та може бути
оскаржена у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
Адміністративного Суду України шляхом
подання касаційної скарги протягом
20-ти днів після набрання законної сили
судовим рішенням суду апеляційної
інстанції.

Головуючий суддя
О.О.Кравець

Судді:
С.Д.Домусчі

Л.П.Шеметенко