Справа № 2а-16821/11/2670
Суддя: Мироненко О.В.
Дата ухвалення: 2014-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/41971/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

судді - доповідача Мироненка О.В.

суддів - Сороки М.О.

Чумаченко Т.А.

провівши попередній розгляд справи за
позовом ВАТ "НАСК "Оранта" до Державної
комісії з регулювання ринків
фінансових послуг України про
оскарження припису за касаційною
скаргою ВАТ "НАСК "Оранта" на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 20 січня 2012 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 05 червня 2012
року,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2011 року позивач звернувся в
суд із позовом до Державної комісії з
регулювання ринків фінансових послуг
України про оскарження припису.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
20 січня 2012 року відмовлено в
задоволенні позову.

Не погоджуючись із постановою суду
першої інстанції позивач звернувся зі
скаргою до суду апеляційної інстанції
щодо скасування зазначеного вище
рішення.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 05 червня 2012
року апеляційну скаргу позивача
залишено без задоволення, постанову
суду першої інстанції залишено без
змін.

Не погоджуючись із постановою суду
першої та ухвалою суду апеляційної
інстанцій, позивач звернувся із
касаційною скаргою до Вищого
адміністративного суду України, в якій
просить скасувати судові рішення,
ухвалити нову постанову, якою
задовольнити позов, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши
матеріали справи та перевіривши
наведені в скарзі доводи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що відповідачем
було складено акт № 382/42/6-ап від 07.09.2011
року, в якому зафіксовано вчинені
Відкритим акціонерним товариством НАК
«Оранта»порушення законодавства у
сфері страхування, зокрема: - ч. 2 ст. 20
Закону України «Про страхування»в
частині недотримання обов'язків
передбачених умовами договору
страхування; - ст. 26 Закону України «Про
страхування»в частині безпідставної
відмови у здійсненні виплати
страхового відшкодування; - ст. 25 Закону
України «Про страхування»в частині
нездійснення страхової виплати або
виплати страхового відшкодування
згідно з договором страхування.

На підставі акту № 382/42/6-ап від 07.09.2011
року, директором інспекційного
департаменту В. Жесан, діючого від
імені Державної комісії з регулювання
ринків фінансових послуг України було
винесено та підписано припис №
СК-421/11-957 від 28.09.2011 року, яким ВАТ НАК
«Оранта»приписано усунути виявлені
порушення вимог законодавства України
у сфері надання фінансових послуг,
повідомити про виконання вимог цього
припису та подати підтверджуючі
документи до Державної комісії з
регулювання ринків фінансових послуг
України у термін до 31.10.2011 року.

Відносини у сфері страхування і
спрямований на створення ринку
страхових послуг, посилення страхового
захисту майнових інтересів
підприємств, установ, організацій та
фізичних осіб регулює Закон України
«Про страхування»від 07.03.1996 року №
85/96-ВР (далі -Закон № 85/96-ВР).

Відповідно до ст. 9 Закону № 85/96-ВР,
страхове відшкодування - страхова
виплата, яка здійснюється страховиком
у межах страхової суми за договорами
майнового страхування і страхування
відповідальності при настанні
страхового випадку.

Згідно ч. 1 ст. 16 Закону № 85/96-ВР, договір
страхування - це письмова угода між
страхувальником і страховиком, згідно
з якою страховик бере на себе
зобов'язання у разі настання
страхового випадку здійснити страхову
виплату страхувальнику або іншій
особі, визначеній у договорі
страхування страхувальником, на
користь якої укладено договір
страхування (подати допомогу, виконати
послугу тощо), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі у визначені строки та
виконувати інші умови договору.

При настанні страхового випадку
страховик зобов'язаний здійснити
страхову виплату або виплату
страхового відшкодування у
передбачений договором строк.
Страховик несе майнову
відповідальність за несвоєчасне
здійснення страхової виплати
(страхового відшкодування) шляхом
сплати страхувальнику неустойки
(штрафу, пені), розмір якої визначається
умовами договору страхування або
законом (п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону № 85/96-ВР).

Положеннями пунктів 2.15, 2.16 Ліцензійний
умов провадження страхової діяльності,
затверджених розпорядженням Державної
комісії з регулювання ринків
фінансових послуг України від 28.08.2003
року № 40, зареєстрованих в
Міністерстві юстиції України 15.09.2003
року за № 805/8126 передбачено, що
страховик зобов'язаний дотримуватись
обов'язків, визначених статтею 20 Закону
України «Про страхування».

Здійснення страховиком страхових
виплат провадиться у порядку та на
умовах, визначених статтею 25 Закону
України «Про страхування».

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону № 85/96-ВР,
здійснення страхових виплат і виплата
страхового відшкодування проводиться
страховиком згідно з договором
страхування на підставі заяви
страхувальника (його правонаступника
або третіх осіб, визначених умовами
страхування) і страхового акта
(аварійного сертифіката), який
складається страховиком або
уповноваженою ним особою (аварійним
комісаром) у формі, що визначається
страховиком.

Підставою для відмови страховика у
здійсненні страхових виплат або
страхового відшкодування є: навмисні
дії страхувальника або особи, на
користь якої укладено договір
страхування, спрямовані на настання
страхового випадку. Зазначена норма не
поширюється на дії, пов'язані з
виконанням ними громадянського чи
службового обов'язку, в стані
необхідної оборони (без перевищення її
меж) або захисту майна, життя, здоров'я,
честі, гідності та ділової репутації.
Кваліфікація дій страхувальника або
особи, на користь якої укладено договір
страхування, встановлюється
відповідно до чинного законодавства
України; вчинення страхувальником -
фізичною особою або іншою особою, на
користь якої укладено договір
страхування, умисного злочину, що
призвів до страхового випадку; подання
страхувальником свідомо неправдивих
відомостей про предмет договору
страхування або про факт настання
страхового випадку; отримання
страхувальником повного відшкодування
збитків за майновим страхуванням від
особи, винної у їх заподіянні;
несвоєчасне повідомлення
страхувальником про настання
страхового випадку без поважних на це
причин або створення страховикові
перешкод у визначенні обставин,
характеру та розміру збитків; інші
випадки, передбачені законом (ст. 26
Закону № 85/96-ВР).

Зі справи вбачається, що 28.01.2008 року між
ОСОБА_2 (Страхувальник) та ВАТ НАСК
«Оранта» (Страховик) було укладено
договір № К8051-008/08/СТ добровільного
страхування транспортного засобу
(Банківське КАСКО), відповідно до якого,
Страхувальник зобов'язується вносити
страхові платежі у визначений термін і
дотримуватись інших умов цього
Договору, а Страховик бере на себе
зобов'язання у разі настання
страхового випадку виплатити
Страхувальникові страхове
відшкодування за шкоду, заподіяну
застрахованому транспортному засобові
та/або застрахованому додатковому
обладнанню внаслідок настання
страхового випадку в порядку і на
умовах, визначених цим Договором.

Відповідно до Додатку № 1 до договору
добровільного страхування
транспортного засобу (Банківське
КАСКО), об'єктом страхування є
транспортний засіб DAEWOO LANOS TF 699P сірий,
2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_2,
д.н.з. НОМЕР_1, дійсна вартість якого
становить 46 850,00 грн.

До ВАТ НАСК «Оранта» 25 грудня 2010 року
ОСОБА_2 була подана заява за № 25547 про
страхову виплату в зв'язку з настанням
страхової події (а.с. 66).

Розглянувши обставини пошкодження
автомобіля, ВАТ НАСК «Оранта» листом №
09-03-09/11122 від 19.04.2011 року відмовило
ОСОБА_2 у виплаті страхового
відшкодування, з підстави неможливості
класифікації даного випадку як
страхового, оскільки він не відносить
до жодного з ризиків, передбачених п. 3.1
Договору страхування. Крім цього,
ОСОБА_2 не було надано доказів на
підтвердження того, що автомобіль було
пошкоджено внаслідок одного з ризиків,
передбачених вищезазначеним пунктом,
що надає Страховику правові підстави
здійснити страхове відшкодування (а.с.
83).

Ухвалюючи рішення, суд вірно зазначив,
що ОСОБА_2 до ВАТ НАСК «Оранта» було
подано довідку Ленінського РВ ВМУ УМВС
України у Вінницькій області № 8903в/я
від 31.12.2010 року та копію постанови ДІМ
Ленінського РВ ВМУ УМВС України у
Вінницькій області від 31.12.2010 року про
відмову в порушенні кримінальної
справи.

Відповідно до підпунктів 11.4.1, 11.4.2 п. 11.4
Договору добровільного страхування
транспортного засобу (Банківське
КАСКО), протягом 10 робочих днів від дня
одержання всіх необхідних документів
для підтвердження настання, причин,
обставин і наслідків страхового
видатку та визначення розміру збитків
Страховик: - складає страховий акт із
визначенням розміру страхового
відшкодування і в строк до 15 робочих
днів після складання страхового акта
здійснює його виплату або приймає
обґрунтоване рішення про відмову у
виплаті страхового відшкодування і в
строк до 15 робочих днів з моменту
ухвалення надсилає його
Страхувальникові.

Як вбачається з матеріалів справи,
08.12.2011 року Страховиком було
затверджено страховий акт № СТ-10-25547/1,
відповідно до якого розмір страхового
відшкодування становить 1 715,92 грн.

Таким чином, суд дійшов правильного
висновку, що ОСОБА_2 було подано всі
необхідні документи для підтвердження
страхового випадку і Страховиком,
відповідно до п. 11.4 Договору
добровільного страхування, тобто на
підставі всіх необхідних документі,
було складено страховий акт із
визначенням розміру страхового
відшкодування.

Крім цього, судом зазначено, що рішення
про відмову у виплаті страхового
відшкодування було прийнято з
порушенням строків, визначених пп. 11.4.2
п. 11.4 Договору добровільного
страхування

Так, документи, необхідні для
підтвердження факту настання
страхового випадку позивачем були
отримані 31.12.2010 року, що останнім не
оспорюється. Проте рішення про відмову
у виплаті страхового відшкодування
позивачем було прийнято лише 19.04.2011
року, в той час, як відповідно до пп. 11.4.2
п. 11.4 Договору добровільного
страхування повинно було бути прийняте
у строк до 25.01.2011 року.

Суд, у своєму рішенні, дійшов
обгрунтованого висновку щодо
правомірності винесеного Державною
комісією з регулювання ринків
фінансових послуг України припису №
СК-421/11-957 від 28.09.2011 року, яким позивача
було зобов'язано усунути виявлені
порушення вимог законодавства України
у сфері надання фінансових послуг.

З огляду на викладене, постанова суду
першої та ухвала суду апеляційної
інстанцій відповідають обставинам
справи наданим доказам та нормам
процесуального права.

Доводи касаційної скарги висновки суду
не спростовують.

Підстав для скасування судового
рішення з мотивів, викладених в
касаційні скарзі, не вбачається.

За правилами частини 1 статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо суди не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
оскаржуваних судових рішень, то суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення-без змін.

Керуючись статтями 220-1, 224, 230, 231 КАС
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ВАТ "НАСК "Оранта"
залишити без задоволення, постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 20 січня 2012 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 05 червня 2012
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Судді