Справа № 694/1020/13-а
Суддя: Оксененко О.М.
Дата ухвалення: 2014-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 694/1020/13-а
Головуючий у 1-й інстанції: Нестерук
Суддя-доповідач: Оксененко
У Х В А Л А

Іменем України

10 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого - судді Оксененка О.М.,

суддів - Бистрик Г.М., Карпушової О.В.,

при секретарі - Ніколаєнко М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Звенигородського районного
суду Черкаської області від 03 грудня 2013
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Черкаській
області про визнання протиправними дій
та скасування постанови про відмову у
відкритті виконавчого провадження,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до Звенигородського
районного суду Черкаської області із
адміністративним позовом до відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Черкаській області про визнання
неправомірними дії та скасування
постанови державного виконавця від 06
червня 2013 року про відмову у відкритті
виконавчого провадження.

Постановою Звенигородського
районного суду Черкаської області від
03 грудня 2013 року в задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим
рішенням, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій посилаючись на порушення
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати оскаржувану
постанову Звенигородського районного
суду Черкаської області та ухвалити
нове судове рішення про задоволення
позовних вимог в повному обсязі.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів відповідно до ч.4 ст. 196
КАС України визнала можливим проводити
апеляційний розгляд справи за
відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши доповідь судді,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
знаходить, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
постановою Звенигородського районного
суду Черкаської області від 18 вересня
2008 року по адміністративній справі №
2-а-121/08 стягнуто з управління праці та
соціального захисту населення
Звенигородської РДА на користь ОСОБА_2
суму недоплаченої щорічної грошової
допомоги на оздоровлення як учаснику
ліквідації аварії на Чорнобильській
АЕС І категорії, інваліду ІІ групи за
2005-2007 роки в розмірі 5 150 грн. Вказана
постанова суду набрала законної сили 17
грудня 2009 року та 03 серпня2010 року на її
виконання було видано виконавчий лист
№ 2-а-121/2008.

Постановою головного державного
виконавця Нечипоренко Ю.І. від 06.06.2013
року відмовлено у прийнятті до
провадження виконавчого документа та у
відкритті виконавчого провадження з
примусового виконання виконавчого
листа № 2-а-121/08 від 03.08.2010 року на
підставі п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону України
«Про виконавче провадження».

Вказану постанову державний
виконавець мотивував тим, що
відповідно до ст. 3 Закону України «Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень» із заявою про
виконання рішення суду про стягнення
коштів з державного органу необхідно
звертатися до органу Державної
казначейської служби України, в якому
обслуговується боржник.

Позивач, вважаючи вказану
постанову державного виконавця
незаконною та такою, що порушує його
права, звернувся до суду з даним
позовом.

Відмовляючи у задоволенні
позовних вимог, суд першої інстанції
прийшов до висновку, що державний
виконавець правомірно виніс постанову
про відмову у відкритті виконавчого
провадження, оскільки виконання
рішень судів про стягнення коштів, коли
боржником є державний орган,
покладається виключно на органи
Державної казначейської служби
України.

Колегія суддів погоджується з
таким висновком суду першої інстанції
з огляду на наступне.

Закон України «Про виконавче
провадження» визначає умови і порядок
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб), що відповідно
до закону підлягають примусовому
виконанню у разі невиконання їх у
добровільному порядку.

Згідно з ч. ч. 1, 2 цього Закону
примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.
Примусове виконання рішень здійснюють
державні виконавці, визначені Законом
України «Про державну виконавчу
службу».

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 6 Закону
державний виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 11 державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

У відповідності до ч. 1 ст. 17 Закону
України «Про виконавче провадження»
примусове виконання рішень
здійснюється державною виконавчою
службою на підставі виконавчих
документів, визначених цим Законом. До
виконавчих документів цим Законом
віднесені, зокрема, виконавчі листи, що
видаються судами (п. 1 ч. 2 ст. 17 цього
Закону).

Згідно з ч. 1 ст. 25 зазначеного
Закону державний виконавець
зобов'язаний прийняти до виконання
виконавчий документ і відкрити
виконавче провадження, якщо не
закінчився строк пред'явлення такого
документа до виконання, він відповідає
вимогам, передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону
державний виконавець провадить
виконавчі дії з виконання рішення до
завершення виконавчого провадження у
встановленому цим Законом порядку та
згідно ч. 2 цієї ж статті зобов'язаний
провести виконавчі дії з виконання
рішення протягом шести місяців з дня
винесення постанови про відкриття
виконавчого провадження.

Частиною 1 статті 26 Закону України
«Про виконавче провадження»
передбачені випадки, за яких державний
виконавець відмовляє у відкритті
виконавчого провадження. Так, згідно з
пунктом 8 названої правової норми,
державний виконавець відмовляє у
відкритті виконавчого провадження у
разі наявності інших передбачених
законом обставин, що виключають
здійснення виконавчого провадження.

Як вбачається з матеріалів
справи, саме керуючись вищевказаною
юридичною нормою, відповідач відмовив
ОСОБА_2 у відкритті виконавчого
провадження за поданим ним виконавчим
документом. При цьому, державний
виконавець послався на положення
Закону України «Про гарантії держави
щодо виконання судових рішень» від
05.06.2012 року № 4901-VI, який набрав чинності
01.01.2013 року.

Названий Закон встановлює
гарантії держави щодо виконання
судових рішень та виконавчих
документів, визначених Законом України
«Про виконавче провадження», та
особливості їх виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону
України «Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень» держава
гарантує виконання рішення суду про
стягнення коштів та зобов'язання
вчинити певні дії щодо майна, боржником
за яким є, зокрема, державний орган.

За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 3
вказаного Закону виконання рішень суду
про стягнення коштів, боржником за
якими є державний орган, здійснюється
Державною казначейською службою
України в межах відповідних бюджетних
призначень шляхом списання коштів з
рахунків такого державного органу, а в
разі відсутності у зазначеного
державного органу відповідних
призначень - за рахунок коштів,
передбачених за бюджетною програмою
для забезпечення виконання рішень
суду.

Стягувач за рішенням суду про
стягнення коштів з державного органу
звертається до Державної
казначейської служби України у строки,
встановлені Законом України «Про
виконавче провадження», із заявою про
виконання рішення суду.

Разом із заявою стягувач подає до
Державної казначейської служби
України документи та відомості,
необхідні для перерахування коштів,
згідно з переліком, затвердженим
Кабінетом Міністрів України.

Крім того, пунктом 3 Порядку
виконання рішень про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів або
боржників № 845 від 03 серпня 2011 року
передбачено, що рішення про стягнення
коштів державного та місцевих бюджетів
або боржників виконуються на підставі
виконавчих документів виключно
органами Казначейства у порядку
черговості надходження таких
документів (про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів - з
попереднім інформуванням Мінфіну, про
стягнення коштів боржників - у межах
відповідних бюджетних призначень,
наданих бюджетних асигнувань (залишків
коштів на рахунках підприємств,
установ, організацій).

Як убачається із матеріалів
справи, боржником за виконавчим листом
№2-а-121/08 є управління праці та
соціального захисту населення
Звенигородської районної державної
адміністрації.

Таким чином, примусове виконання
стягнення коштів з управління праці та
соціального захисту населення
Звенигородської районної державної
адміністрації, яке є державним органом,
починаючи з 01.01.2013 року повинне
здійснюватись Державною казначейською
службою України, а в державного
виконавця відсутні правові підстави
для виконання такого виконавчого
документа.

За вказаних обставин колегія суддів
вважає правильним висновок суду першої
інстанції про те, що позов не підлягає
задоволенню.

Доводи апеляційної скарги
спростовуються встановленими судом
першої інстанції обставинами, наявними
в матеріалах справи доказами та
нормами права, зазначеними в
мотивувальній частині оскаржуваного
рішення суду.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198 та ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційну скаргу
слід залишити без задоволення, а
постанову суду першої інстанції - без
змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212,
254 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без
задоволення, а постанову
Звенигородського районного суду
Черкаської області від 03 грудня 2013 року
- без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України в порядок і строки, визначені
ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя:
О.М. Оксененко

Судді:

Г.М. Бистрик

О.В. Карпушова

.

Головуючий суддя
Оксененко О.М.

Судді:
Бистрик Г.М.