Справа № 2а-1870/1460/12
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2014-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2014 року
м. Київ К/800/7053/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого суддіГоловчук С.В.
(суддя-доповідач),суддівІваненко Я.Л.,
Черпака Ю.К.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційні скарги Фонду
Державного майна України та
Регіонального відділення Фонду
Державного майна України по Сумській
області

на постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 03 вересня
2012 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 15 січня 2013 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до Фонду
Державного майна (далі - ФДМ) України,
Регіонального відділення Фонду
Державного майна (далі - РВ ФДМ) України
по Сумській області про скасування
наказу про звільнення, поновлення на
посаді, зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а:

У січні 2008 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з адміністративним позовом, в
якому зазначив, що з червня 2007 року
працював на посаді заступника
начальника РВ ФДМ України оп Сумській
області. Через недотримання посадової
інструкції та загальних правил
поведінки, наказом виконуючого
обов'язки голови ФДМ України від 24
грудня 2007 року № 242-р припинено його
перебування на державній службі та
звільнено з займаної посади за
порушення Присяги державного
службовця відповідно до пункту 6
частини 1 статті 30 Закону України «Про
державну службу». Вважаючи своє
звільнення незаконним, просив суд
визнати неправомірним та скасувати
наказ голови ФДМ України від 24 грудня
2007 року № 242-р, поновити на посаді,
стягнути середній заробіток за час
вимушеного прогулу, відшкодувати
моральну шкоду та стягнути судові
витрати.

Справа розглядалась судами
неодноразово.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 03 вересня
2012 року, яку залишено без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 15 січня 2013
року, позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано
наказ ФДМ України від 24 грудня 2007 року
№ 242-р «Про припинення державної служби
та звільнення з посади ОСОБА_4».
Поновлено ОСОБА_4 на посаді заступника
начальника РВ ФДМ України по Сумській
області. Зобов'язано РВ ФДМ по Сумській
області виплатити ОСОБА_4 середній
заробіток за час вимушеного прогулу з 27
грудня 2007 року по 03 вересня 2012 року в
розмірі 220615,85 грн. В частині поновлення
на роботі та стягнення середнього
заробітку в межах одного місяця судове
рішення допущено до негайного
виконання. В іншій частині позовних
вимог відмовлено.

У касаційній скарзі відповідачі
порушують питання про скасування
рішень судів першої та апеляційної
інстанцій і ухвалення нового судового
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог. Зазначають, що судами
порушено норми матеріального права,
зокрема, не взято до уваги положення
статей 5, 10 Закону України від 16 грудня
1993 року № 3723-XII «Про державну службу»
(далі - Закон № 3723-XII). Вказують, що суди
не дали належної оцінки обставинам
справи та доповідній записці,
складеній за висновками перевірки,
проведеної за дорученням голови ФДМ
України від 19 листопада 2007 №К/185 та
результатам анонімного анкетування.
Зазначають, що проведення службового
розслідування є правом, а не обов'язком
керівника.

ОСОБА_4 в запереченнях на касаційну
скаргу посилається на те, що рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
ухвалені з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
судами правильно встановлені факти,
досліджені докази та наведені
обґрунтовані висновки. Вказує, що в
оскаржуваному наказі про його
звільнення не конкретизовано, які
порушення посадової інструкції та
Загальних правил поведінки допустив
позивач. Зазначає, що зміст доповідної
записки містить відомості, що
ґрунтуються на особистій думці
керівника і які не знайшли свого
підтвердження під час вирішення спору
судами. Вказує, що жодних підстав для
обвинувачення його у вчиненні діянь,
пов'язаних з порушенням присяги чи
обов'язків державного службовця немає.
Просить залишити касаційні скарги без
задоволення, а судові рішення - без
змін.

Перевіривши доводи касаційних скарг,
матеріали справи, правильність
застосування норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
вважає, що скарги задоволенню не
підлягають з наступних підстав.

Судами встановлено, що згідно з наказом
голови ФДМ України від 07 червня 2007 року
№106-р ОСОБА_4 призначено на посаду
заступника начальника РВ ФДМ України
по Сумській області та з 12 червня 2007
року він приступив до виконання своїх
обов'язків.

Наказом голови ФДМ України від 24 грудня
2007 року № 242-р припинено перебування
позивача на державній службі за
порушення Присяги державного
службовця відповідно до пункту 6
частини 1 статті 30 Закону № 3723-XII.

Підставою звільнення стали лист РВ ФДМ
України по Сумській області від 17
жовтня 2007 року № 01/4328 та доповідна
записка голови комісії з перевірки
ситуації, що склалася в РВ ФДМ України
по Сумській області Сидуна Ю.О.

За інформацією, викладеною в цих
документах, ОСОБА_4 безвідповідально
відносився до своїх службових
обов'язків, що виразилось у відмові
виконати наказ ФДМ України від 11
червня 2007 року № 910 та наказ РВ ФДМ
України по Сумській області від 14
червня 2007 року № 152 щодо проведення
інвентаризації нерухомого майна
санаторно-курортного, туристичного,
фізкультурно-спортивного призначення
та майна профспілок, наказ РВ ФДМ
України по Сумській області від 25 липня
2007 року № 212 про призначення його
відповідальним представником в
органах управління ВАТ
«Науково-дослідний інститут магнітних
носіїв інформації» та у не підписанні
договору-доручення на виконання
функцій з управління пакетом акцій, що
належать державі. Позивач не виконав
доручення, надане керівником на
апаратній нараді 03 вересня 2007 року,
постійно відмовлявся підписувати
документи та направляв заяви до
правоохоронних органів з вимогами
перевірити законність дій посадових
осіб регіонального відділення
відносно проведення процедур
приватизації об'єктів державної
власності та продажу пакетів акцій
акціонерних товариств, чим паралізував
роботу відділення.

Статус державних службовців, які
працюють в державних органах та їх
апараті, визначений Законом № 3723-XII.

Статтею 30 цього Закону передбачено, що
підставами припинення державної
служби є ті, що визначені у Кодексі
законів про працю України (далі - КЗпП).
Окрім цих підстав, державна служба
також може бути припинена у разі:
порушення умов реалізації права на
державну службу; недотримання
пов'язаних із проходженням державної
служби вимог, передбачених статтею 16
Закону № 3723-ХІІ; досягнення державним
службовцем граничного віку
проходження державної служби;
відставки державних службовців, які
займають посади першої або другої
категорії; виявлення або виникнення
обставин, що перешкоджають перебуванню
державного службовця на державній
службі; відмови державного службовця
від прийняття або порушення Присяги,
передбаченої статтею 17 Закону № 3723-ХІІ;
неподання або подання державним
службовцем неправдивих відомостей
щодо його доходів, передбачених
статтею 13 Закону № 3723-ХІІ.

При цьому в пункті 6 частини 1 вказаної
норми Закону № 3723-ХІІ визначено не
окремий вид відповідальності
державних службовців за порушення
Присяги, а спеціальну підставу для
припинення державної служби. Слід
зазначити, що припинення державної
служби відбувається у формі
звільнення.

У частині 2 статті 14 Закону № 3723-ХІІ
законодавець визначив ще два додаткові
заходи дисциплінарного впливу для
державних службовців, вказавши, що крім
дисциплінарних стягнень, передбачених
чинним законодавством про працю
України (стаття 147 КЗпП), можуть
застосовуватися попередження про
неповну службову відповідність і
затримка до одного року у присвоєнні
чергового рангу або у призначенні на
вищу посаду.

Таким чином, законодавець навів
вичерпний перелік дисциплінарних
стягнень, які можуть бути застосовані
до державних службовців, а також
підстави припинення державної служби.

Разом з тим, порядок застосування таких
заходів впливу у Законі № 3723-ХІІ не
передбачено. Натомість порядок
застосування дисциплінарних стягнень,
у тому числі звільнення, врегульовано у
КЗпП (стаття 149).

За умовами статті 17 Закону № 3723-ХІІ
громадяни України, які вперше
зараховуються на державну службу,
приймають Присягу.

Складаючи Присягу, державний
службовець покладає на себе не тільки
певні службові зобов'язання, але й
моральну відповідальність за їх
виконання.

Отже, під порушенням Присяги слід
розуміти скоєння державним службовцем
проступку (вчинку) проти інтересів
служби, який суперечить покладеним на
нього обов'язкам, підриває довіру до
нього як носія влади, що призводить до
приниження авторитету державного
органу та унеможливлює подальше
виконання ним своїх обов'язків.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 прийняв
Присягу державного службовця 24 липня
1995 року.

Аналізуючи текст Присяги, можна дійти
висновку, що в основі поведінки
державного службовця закладені етичні,
правові та службово-дисциплінарні
норми поведінки, недодержання яких
утворює факт порушення Присяги. Тому,
складаючи Присягу, державний
службовець покладає на себе не тільки
певні службові зобов'язання, але й
моральну відповідальність за їх
виконання. У зв'язку з цим як порушення
Присяги слід розуміти скоєння
державним службовцем проступку
(вчинку) проти інтересів служби, який
суперечить покладеним на нього
обов'язкам, підриває довіру до нього як
до носія влади, що призводить до
приниження авторитету державного
органу та унеможливлює подальше
виконання ним своїх обов'язків.

Отже, і порушення Присяги, і
дисциплінарне правопорушення може
бути наслідком недотримання, порушення
державним службовцем як правових, так і
етичних (моральних) засад проходження
публічної служби. Таким чином,
припинення державної служби у зв'язку з
порушенням Присяги та дисциплінарна
відповідальність державних службовців
можуть бути наслідком існування схожих
фактичних підстав у разі вчинення
державним службовцем достатньо
близьких за характером одне до одного
дисциплінарного або іншого
правопорушень. Звільнення за порушення
присяги може мати місце лише тоді, коли
державний службовець скоїв проступок
проти інтересів служби, який
суперечить покладеним на нього
обов'язкам, підриває довіру до нього як
до носія влади, що призводить до
приниження державного органу та
унеможливлює подальше виконання ним
своїх обов'язків. Тобто звільнення за
порушення присяги має застосовуватися
за конкретні надзвичайно тяжкі
проступки, як за фактом їх вчинення, так
і за наслідками, до яких вони
призводять.

Припинення державної служби за
порушення Присяги є найсуворішою
санкцією відповідальності державного
службовця, який вчинив діяння,
несумісне з посадою. Тому рівень
юридичних гарантій захисту прав
зазначеної особи в процедурах
вирішення питань застосування такої
відповідальності має бути не меншим,
ніж під час звільнення з державної
служби за вчинення дисциплінарного
правопорушення, з дотриманням порядку
та строків притягнення до
дисциплінарної відповідальності.

При цьому, державний службовець, який
вчинив дисциплінарний проступок, не
може бути звільнений за порушення
Присяги, якщо цей проступок неможна
кваліфікувати як порушення Присяги.

Перевіряючи доводи відповідачів щодо
допущених ОСОБА_4 порушень, суди
встановили, що факти вказані в листі РВ
ФДМ України по Сумській області від 17
жовтня 2007 року № 01/4328 та доповідній
записці спростовані матеріалами
справи та не знайшли свого
підтвердження під час судового
розгляду. Зі змістом доповідної
записки позивача не ознайомлювали. В
наказі виконуючого обов'язки голови
ФДМ України від 24 грудня 2007 року № 242-р
не вказано, в чому полягає порушення
ОСОБА_4 Присяги державного службовця,
та не наведено відповідних мотивів, за
яких неможливе його подальше
перебування на державній службі.

Отже, рішення щодо звільнення позивача
саме за порушення Присяги
необґрунтоване, тобто прийняте без
урахування усіх обставин, що мали
значення для його прийняття.

Зазначені висновки узгоджуються з
правовою позицією Верховного Суду
України, викладену в постанові від 01
жовтня 2013 року (справа № 21-259а13) за
позовом ОСОБА_7 до Міністерства юстиції
України, Міністра юстиції України,
Голови Державної виконавчої служби
України, Головного управління юстиції
в Полтавській області, Державної
казначейської служби України,
Головного управління Державної
казначейської служби України у
Полтавській області, за участю
прокурора м. Полтави, про визнання дій
та рішень протиправними, скасування
наказу, поновлення на посаді, стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу, відшкодування моральної
шкоди.

За таких обставин, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився апеляційний суд, правильно
зазначив, що оскаржуваний наказ є
немотивованим та не відповідає вимогам
законодавства, тому обґрунтовано
задовольнив позовні вимоги.

Таким чином, підстави для скасування
судових рішень відсутні.

Відповідно до частини першої статті 224
КАС України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційні скарги Фонду Державного
майна України та Регіонального
відділення Фонду Державного майна
України по Сумській області відхилити.

Постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 03 вересня
2012 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 15 січня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя С.В.
Головчук Судді Я.Л.
Іваненко Ю.К.
Черпак