Справа № 2а-4417/09/0770
Суддя: Кузьмич С.М.
Дата ухвалення: 2014-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2014 року
Справа № 9104/33005/10

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого-судді
Кузьмича С.М.,

суддів
Улицького В.З., Гулида Р.М.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Державної судової
адміністрації України,
територіального управління Державної
судової адміністрації України в
Закарпатській області на постанову
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 08.09.2010р. по
справі № 2а-4417/09/0770 за позовом ОСОБА_1 до
Державної судової адміністрації
України, територіального управління
Державної судової адміністрації
України в Закарпатській області,
Державного казначейства України про
визнання протиправними дій та
зобов'язання провести перерахунок
заробітної плати за період з 01.01.2006 року
по 01.03.2010 року, в уточненому
(збільшеному) предметі позову,-

в с т а
н о в и в :

В червні 2009 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до територіального
управління державної судової
адміністрації в Закарпатській області,
Державної судової адміністрації
України, Державного казначейства
України, яким просить визнати
протиправною відмову ТУ ДСА в
Закарпатській області та ДСА України в
проведені перерахунків заробітної
плати за період з 01.01.2006 року по 01.06.2009
року в зв'язку з визнанням незаконними
п. 4-1 та п. 5 Постанови КМ України "Про
оплату праці та щомісячне грошове
утримання судів" від 03.09.2005 року за № 865,
зобов'язати ТУ ДСА в Закарпатській
області та ДСА України провести
перерахунок заробітної плати та
щомісячного грошового (довічного)
утримання за період з 01.01.2006 року по
01.06.2009 року та стягнути з
Держказначейства України суми
перерахованої заробітної плати та
щомісячного грошового (довічного)
утримання. 16 березня 2010 року до суду
надано заяву ОСОБА_1 про збільшення та
уточнення позовних вимог, якою позивач
просить провести перерахунок
заробітної плати за період з 01.06.2006 року
по 01.03.2010 року та провести індексацію
заробітної плати, відпускних та
обов'язкових платежів (матеріальна
допомога для вирішення соціально
побутових питань та додатковий
посадовий оклад при наданні відпустки).

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 08.09.2010р.
позов задоволено частково. Визнано
протиправною бездіяльність Державної
судової адміністрації України щодо не
нарахування та не виплати
перерахованої заробітної плати судді
Виноградівського районного суду
Закарпатської області ОСОБА_1.
Зобов'язано Державну судову
адміністрацію України провести
перерахунок та виплату
проіндексованої заробітної плати
судді Виноградівського районного суду
Закарпатської області ОСОБА_1 за період
з 19 серпня 2009 року по 1 березня 2010 року з
розрахунку мінімальної заробітної
плати, встановленої законами про
Державний бюджет України на 2009-2010 роки.
В задоволенні інших позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною постановою
суду Державна судова адміністрація
України, територіальне управління
державної судової адміністрації в
Закарпатській області подали
апеляційну скаргу, у якій просить
скасувати вищевказану постанову суду,
як таку, що постановлена з порушенням
норм матеріального права та прийняти
нову про відмову в задоволенні
позовних вимог.

На обґрунтування вимог апеляційної
скарги Державна судова адміністрація
України, територіальне управління
державної судової адміністрації в
Закарпатській області посилаються на
те, що вони є лише розпорядниками
бюджетних коштів і не впливають на
склад доходів і видатків держбюджету.
Зазначають, що судом не були враховані
положення бюджетного законодавства
України, зокрема те, що виключно
законом про Державний бюджет України
визначаються будь-які видатки держави,
розмір і цільове спрямування цих
видатків. Бюджетний кодекс та
Положення про Міністерство фінансів
України, затверджене постановою
Кабінету Міністрів України від 27
грудня 2006 року № 1837, не передбачають
підстав для фінансування
заборгованості суддям по зарплаті та
іншим виплатам з Міністерства фінансів
України. Крім того, постановою Вищого
адміністративного суду від 13 квітня 2011
року скасовано постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
21 травня 2008 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 19 серпня 2009 року, які стали
підставою для задоволення позовних
вимог.

Суд апеляційної інстанції, відповідно
до положень п. 1 ч. 1 ст. 197 КАС України,
вважає можливим проведення розгляду
справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами та основі наявних у ній
доказів.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги в їх сукупності,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційну скаргу Державної судової
адміністрації України,
територіального управління державної
судової адміністрації в Закарпатській
області необхідно задовольнити з
наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджується наступне.
Відповідно до довідки ТУ ДСА в
Закарпатській області від 22.05.2009 року
за №936, ОСОБА_1 з 02.09.2002 року працює на
посаді судді Виноградівського
районного суду.

Посадовий оклад судді
Виноградівського районного суду
Закарпатської області встановлено в
розмірі 2490,00 грн. Розмір вказаного
посадового окладу визначено схемою
посадових окладів керівників та суддів
місцевих загальних судів, відповідно
дододатку 6 постанови Кабінету
Міністрів України від 03.09.2005 року № 865, з
розрахунку 7,5 мінімальних заробітних
плат.

Суд першої інстанції позов задовольнив
частково з тих підстав, що починаючи з 19
серпня 2009 року нарахування заробітної
плати позивачу проводилось без
урахування нормативних актів, що
регулюють умови оплати праці суддів,
застосування яких згідно з чинним
законодавством та Конституцією
України є обов'язковим. Відповідно до п.
4 - 1 та додатку 4 постанови Кабінету
Міністрів України 03 вересня 2005 за №865
«Про оплату праці та щомісячне грошове
утримання суддів» посадові оклади
позивачу визначалися з розрахунку
мінімальної заробітної плати в розмірі
332 гривні і їх перерахунок за період з 19
серпня 2009 року до 01 березня 2010 року не
провадився у відповідності до
встановленої законом величини
мінімальної заробітної плати.

Проте, колегія суддів апеляційного
суду з такими висновками суду першої
інстанції погодитись не може, оскільки
вони не відповідають фактичним
обставинам та суперечать нормам
матеріального права.

Відповідно до ст. ст. 92, 126 Конституції
України статус суддів визначається
виключно Конституцією і законами
України, які повинні гарантувати
незалежність і недоторканість суддів.

Відповідно до ч. 3 статті 11 Закону
України «Про статус суддів» (у
редакції, що була чинною на час
виникнення спірних правовідносин)
гарантії незалежності судді, включаючи
заходи його правового захисту,
матеріального і соціального
забезпечення, передбачені цим Законом,
поширюються на всіх суддів України і не
можуть бути скасовані чи знижені
іншими нормативними актами України і
Автономної Республіки Крим.

Конституційний Суд України у своєму
рішенні №8 - рп/2005 роз'яснив, що за
змістом ст. 126 Конституції України
положення ч. 3 ст. 11 Закону України «Про
статус суддів» у взаємозв'язку із ч. 8
ст. 14 Закону України «Про судоустрій
України» треба розуміти як таке, що
гарантує досягнутий рівень
незалежності суддів і забороняє при
прийнятті нових законів та інших
нормативних актів, внесенні змін до них
скасовувати чи звужувати існуючі
гарантії незалежності суддів, у тому
числі заходи їх правового захисту та
матеріального і соціального
забезпечення.

Згідно із ст. 44 Закону України «Про
статус суддів» (чинного на час
виникнення спірних правовідносин)
заробітна плата судді, як складова його
матеріального і соціально - побутового
забезпечення, є елементом статусу
судді. Вона складається з посадового
окладу, премій, доплат за
кваліфікаційні класи, надбавок за
вислугу років та інших надбавок.
Розміри посадових окладів суддів
встановлюються у відсотковому
відношенні до посадового окладу Голови
Верховного Суду України і не можуть
бути меншими від 50 відсотків його
окладу. У свою чергу посадовий оклад
судді не може бути меншим від 80
відсотків посадового окладу голови
суду, в якому працює суддя.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України
«Про оплату праці», умови та розміри
оплати праці працівників установ та
організацій, що фінансуються з
державного бюджету, визначаються
Кабінетом Міністрів України.

На виконання вказаного Закону 30 червня
2005 року та 03 вересня 2005 року Кабінет
Міністрів України прийняв постанови
відповідно: №514 «Про оплату праці
Голови, першого заступника та
заступника Голови Верховного суду»,
абзацом другим пункту 1 якої було
визначено, що посадовий оклад Голови
Верховного Суду України з 01 червня 2005
року становить 15 розмірів мінімальної
заробітної плати та №865 «Про оплату
праці суддів», якою затверджена Схема
посадових окладів голови та заступника
голови судової палати, голови
Військової судової колегії, секретаря
Пленуму та суддів Верховного Суду
України, керівників та суддів вищих
спеціалізованих судів, апеляційного
суду України, апеляційних та місцевих
судів.

До набрання чинності постановою
Кабінету Міністрів України від 03
вересня 2005 року № 865, яка повинна була
набрати чинності з 01 січня 2006 року,
постановою Кабінету Міністрів України
від 21 грудня 2005 року № 1243 «Питання
оплати праці вищих посадових осіб
України, окремих керівних працівників
органів державної влади і органів
місцевого самоврядування та суддів»
було зафіксовано розрахункову
величину для обчислення посадових
окладів, зокрема, суддів, у розмірі 332
гривні, тобто у розмірі, визначеному з 01
вересня 2005 року Законом України «Про
Державний бюджет України на 2005 рік».

Постановою Кабінету Міністрів України
від 31 грудня 2005 року №1310 «Про внесення
змін до постанови Кабінету Міністрів
України від 03 вересня 2005 року № 865», до
набрання нею чинності, постанову було
доповнено пунктом 4 - 1, згідно з яким
також встановлено, що розміри
посадових окладів, передбачені
постановою від 03 вересня 2005 року №865,
встановлюються виходячи з розміру
мінімальної заробітної плати в сумі 332
гривні і у подальшому при підвищенні
мінімальної заробітної плати їх
перерахунок не провадиться.

Таким чином, у зв'язку з прийняттям
Кабінетом Міністрів України
зазначених постанов значно збільшено
оклади суддям та головам судів.

Оскільки вказана постанова у редакції
до внесення доповнень згідно з
постановою Кабінету Міністрів України
від 31 грудня 2005 року №1310 не була
введена в дію, то підстав для висновку
про те, що таким рішенням Кабінетом
Міністрів України звужуються існуючі
гарантії незалежності суддів немає.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 03 вересня 2005 року №865
встановлювалися надбавки та доплати за
виконання особливо важливої роботи, за
науковий ступінь, виплати для
вирішення соціально - побутових питань,
а також визначався порядок
преміювання, а не зменшувалися виплати.

Крім цього, вони не передбачають будь -
якої заборони щодо застосування до
грошових доходів суддів, як і до
доходів інших громадян, механізму їх
підвищення шляхом індексації
відповідно до положень Закону України
«Про індексацію грошових доходів
громадян».

Таким чином, Кабінет Міністрів України
при прийнятті оскаржуваних постанов не
зменшив розрахунок посадових окладів
суддів, а отже й не обмежив
матеріальний і соціальний захист
суддів.

Що стосується посилань на постанову
окружного адміністративного суду м.
Києва від 21 травня 2008 року та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 19 серпня 2009
року, то постановою Вищого
адміністративного суду України від 13
квітня 2011 року вказані вище судові
рішення скасовано та у задоволенні
позову відмовлено.

Вказані вище обставини є безсумнівною
підставою для скасування постанови
суду першої інстанції та прийняття
нової постанови про відмову у
задоволенні позову з наведених вище
підстав.

Відповідно до частини першої статті 159
Кодексу адміністративного судочинства
України судові рішення повинні бути
законними і обґрунтованими.

Судом першої інстанції порушено норми
матеріального права та неповно
з'ясовано обставини, що мають значення
для справи, що призвело до ухвалення
незаконного рішення, яке підлягає
скасуванню з підстав визначених ст. 202
КАС України.

Відповідно до ч. 2 ст. 205 КАС України, суд
апеляційної інстанції за наслідками
розгляду апеляційної скарги може своєю
постановою змінити постанову суду
першої інстанції або прийняти нову
постанову, якими суд апеляційної
інстанції задовольняє або не
задовольняє позовні вимоги.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
відповідача належить задоволенню,
постанова суду першої інстанції
скасуванню та апеляційним судом
приймається нова постанова про відмову
у задоволенні позовних вимог з
наведених вище підстав.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207, 254 КАС
України, -

постановив:

Апеляційну скаргу Державної судової
адміністрації України,
територіального управління Державної
судової адміністрації України в
Закарпатській області - задовольнити.

Постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 08.09.2010р. по
справі № 2а-4417/09/0770 - скасувати та
прийняти нову постанову, якою в
задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після надіслання її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя :
Кузьмич С.М.

Судді:
Улицький В.З.

Гулид Р.М.