Справа № 2а-969/11
Суддя: Матковська З.М.
Дата ухвалення: 2014-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2014 р.

Справа № 876/10991/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі колегії
суддів:

головуючого судді:
Матковської З.М.,

суддів:
Довгої О.І., Запотічного І.І.,

при секретарі судового засідання:
Дутка І.С.

з участю позивача ОСОБА_1, представника
позивача ОСОБА_2, представника
відповідача Піскун А.Й., представників
третьої особи ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
ОСОБА_1, ОСОБА_6 на постанову Галицького
районного суду м. Львова від 05 червня 2013
року у адміністративній справі №2а-969/11
за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_6 до Львівської
міської ради треті особи управління
Держкомзему у м. Львові, ОСОБА_7, ОСОБА_8
про визнання незаконною ухвали про
затвердження технічних документів із
землеустрою,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 та ОСОБА_6 звернулися в суд з
позовом до Львівської міської ради за
участю третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог ОСОБА_7, ОСОБА_8,
Управління Держкомзему у м. Львові про
визнання протиправною ухвали
Львівської міської ради № 427 від 21.04.2011
року в частині земельної ділянки у
АДРЕСА_1

Позовні вимоги обґрунтовують тим, що
оспорюванню ухвалою Львівської
міської ради ОСОБА_7 передано у
власність земельну ділянку на АДРЕСА_1,
площею 347 кв.м., при тому, що 13.04.2010 року
ОСОБА_9 зверталася до Львівської
міської ради з клопотанням про
зупинення розгляду будь-яких питань, що
стосуються земельної ділянки у
АДРЕСА_2, площею 203 кв.м. Вважають, що
земельна ділянка була відведена ОСОБА_7
за рахунок площі земельної ділянки,
належної позивачам на АДРЕСА_2.
Зазначають, що ОСОБА_9 також була подана
заява до Львівської міської ради (№
З-Р-26109 від 20.12.2010 року) про передачу у
власність (у разі неможливості - у
користування) земельної ділянки у
АДРЕСА_2, площею 203 кв.м. Наголошують на
тому, що земельна ділянка площею 203 кв.м.
на АДРЕСА_2 ніколи не була у фактичному
користуванні ОСОБА_7 і ніколи не
відносилася до АДРЕСА_1 12.06.1997 року
Львівською міською радою було винесено
ухвалу № 775 про передачу позивачам у
власність земельної ділянки площею 600
кв. м. у м. Львові та в користування
земельної ділянки площею 203 кв.м. на
АДРЕСА_2 та видані відповідні Державні
акти на землю.

Постановою Галицького районного суду
м. Львова від 05.06.2013 р. в задоволенні
позову відмовлено.

Не погоджуючись із постановою суду
першої інстанції, позивачами подана
апеляційна скарга, в якій вказує на те,
що постанова суду першої інстанції є
незаконною та необґрунтованою,
прийнятою з неправильним
встановленням обставин у справі,
невідповідністю висновків суду
обставинам справи та порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Зазначають, що земельна ділянка площею
803,кв.м завжди належала до будинку
АДРЕСА_2 Просить постанову суду першої
інстанції скасувати та прийняти нову
постанову про задоволення позову в
повному обсязі.

Позивач та його представник в судовому
засіданні апеляційного розгляду
справи апеляційну скаргу підтримали з
підстав зазначених у скарзі, просили
постанову суду першої інстанції
скасувати та прийняти нову постанову,
якою позов задовольнити в повному
обсязі.

Представник відповідача та
представники третьої особи в судовому
засіданні проти апеляційної скарги
заперечили, вказали, що постанова суду
є законною та обґрунтованою, судом
вірно встановлено обставини справи та
застосовано норми матеріального та
процесуального права. Просили
апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а постанову суду без змін.

Позивач ОСОБА_6, треті особа ОСОБА_7,
ОСОБА_8 та представник третьої особи
управління Держкомзему у м. Львові в
судове засідання не з'явились, хоча
належним чином були повідомлені про
дату судового засідання. Відповідно до
ч. 4 ст.196 КАС України, неприбуття в
судове засідання сторін або інших осіб,
які беруть участь у справі, належним
чином повідомлених про дату, час і
місце апеляційного розгляду справи, не
перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджується наступне. 12.06.1997
року ухвалою Львівської міської ради
№775 «Про передачу в спільну сумісну
власність та надання в постійне
користування гр. ОСОБА_9, ОСОБА_1, ОСОБА_6,
ОСОБА_8 земельної ділянки на АДРЕСА_2»
надано зазначеним особам в постійне
користування земельну ділянку площею
203 кв. м.

09.07.1998 року відповідачам ОСОБА_9, ОСОБА_1,
ОСОБА_6, ОСОБА_8 видано Державний акт на
право постійного користування землею
(земельна ділянка площею 0,0203 га в межах
згідно з планом), який зареєстровано в
Книзі записів державних актів на право
постійного користування землею за 4 - 2
№ 24.

19.05.2004 року на підставі договорів
купівлі-продажу ОСОБА_7, придбала
квартиру НОМЕР_1 та квартиру НОМЕР_2 в
житловому будинку, що знаходиться на
АДРЕСА_1

04.02.2005 року наказом №5-Д Управління
житлово-комунального господарства
Львівської міської ради «Про зняття з
балансу міської ради житлових
будинків, у яких приватизоване житло»
знято з балансу житловий будинок
АДРЕСА_1 загальною площею 50,5 кв. м.

Відповідно до плану земельної ділянки
індивідуального житлового будинку
АДРЕСА_1, загальна площа земельної
ділянки на даний момент становить 194 кв.
м.

Згідно рішення Львівської міської ради
від 13.10.1953 року № 1506 залишено в
користуванні за будинком АДРЕСА_1
присадибну ділянку площею 500,0 кв. м.

За заявою ОСОБА_7, розпорядженням
Львівського міського голови №486 від
30.06.2005 року було створено комісію для
врегулювання питання
землекористування. Даною комісією
встановлено, що земельна ділянка
площею 0,050 га, частина якої передана в
користування ОСОБА_9, ОСОБА_1, ОСОБА_6,
ОСОБА_8, рішенням виконавчого комітету
Львівської міської ради народних
депутатів від 13.10.1953 року була
закріплена за будинковолодінням
АДРЕСА_1 (протокол засідання комісії
створеної розпорядженням міського
голови від 30.06.2005 року №486, затверджений
заступником міського голови від 01.07.2005
року). Комісією вирішено зобов'язати
юридичне управління Львівської
міської ради звернутися з позовом до
суду про скасування Державного акта на
право постійного користування землею
по АДРЕСА_2 площею 0,0203 га.

На основі зазначених документів ОСОБА_7
звернулася до Франківського районного
суду із позовом про визнання
протиправною ухвали ЛМР та визнання
права користування земельною ділянкою.

Рішенням Франківського районного суду
м. Львова від 02.12.2008 року, залишеним без
змін ухвалою Апеляційного суду
Львівської області, було задоволено
позов ОСОБА_7 до ОСОБА_9 та інших.
Вказаним рішенням було визнано
незаконною ухвалу Львівської міської
ради від 12.06.2008 року №775 «Про передачу в
спільну сумісну власність та надання в
постійне користування гр. ОСОБА_9,
ОСОБА_1, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 земельної
ділянки на АДРЕСА_2» в частині
залишення ділянки площею 203 кв. м. у
постійному користуванні ОСОБА_9,
ОСОБА_1, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 та видачі на
відповідну ділянку Державного акта на
право постійного користування землею.
Також вказаним рішенням було визнано
право користування ОСОБА_7 земельною
ділянкою площею 0,0203 га для
обслуговування житлового будинку
АДРЕСА_1, яка була надана в постійне
користування ОСОБА_9, ОСОБА_1, ОСОБА_6 та
ОСОБА_8

Рішенням Франківського районного суду
м. Львова встановлено, що ухвалою
Львівської міської ради та Державним
актом на право постійного користування
землею відповідачам ОСОБА_9, ОСОБА_1,
ОСОБА_6, ОСОБА_8 надано в користування
земельну ділянку площею 203 кв. м, яка вже
перебувала у користуванні мешканців
будинку АДРЕСА_1 тобто відповідачам
надано право постійного користування
землею за рахунок сусідньої земельної
ділянки, яка надана у користування для
обслуговування будинку АДРЕСА_1

Суд першої інстанції в задоволенні
позову відмовив з тих підстав, що
відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини та
рішення відповідачем прийняте у повній
відповідності до закону та в межах
повноважень Львівської міської ради,
та крім цього дане рішення не порушує
прав та інтересів позивачів.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується з висновками суду першої
інстанції, вважає їх вірними та такими,
що відповідають нормам матеріального
права та обставинам справи з огляду на
наступне.

Згідно ст. 40 Земельного Кодексу
України, громадянам України за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування
можуть передаватися безоплатно у
власність або надаватися в оренду
земельні ділянки для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і гаражного
будівництва в межах норм, визначених
цим Кодексом. Понад норму безоплатної
передачі громадяни можуть набувати у
власність земельні ділянки для
зазначених потреб за
цивільно-правовими угодами.

Відповідно ч. 1 ст. 166 Земельного Кодексу
України, громадяни та юридичні особи
набувають права власності та права
користування земельними ділянками із
земель державної або комунальної
власності за рішенням органів
викоузвчої влади або органів місцевого
самоврядування в межах їх повноважень,
визначених цим Кодексом або за
результатами аукціону.

Предметом та підставою позовних вимог
позивачів є правомірність рішення
відповідача щодо земельної ділянки на
АДРЕСА_1, яка була передана у
користування для обслуговування
житлового будинку ОСОБА_7 ухвалою
Львівської міської ради № 427 від 21.04.2011
р.

Фактично позивач обґрунтовує позовні
вимоги та посилається на обставини, які
були предметом дослідження в ході
судового розгляду справи за позовом
ОСОБА_7 до ОСОБА_1 та Львівської міської
ради, тому будь - яких обмежень
встановлених у рішенні суду чи чинним
законодавством у відповідача при
винесенні оскарженої ухвали, в частині
передачі у приватну власність
земельної ділянки у АДРЕСА_1 площею 347
кв.м на момент її винесення і на час
розгляду справи судом не було і немає
та вказане рішення не порушує прав та
інтересів позивачів.

Із змісту ст. 19 Конституції України
вбачається, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у
справах про оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноважень з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Таким чином, представлені відповідачем
на заперечення позовних вимог докази у
своїй сукупності не дають підстав
вважати що рішення відповідача є
протиправним, а натомість вказують на
те, що прийняте відповідачем рішення є
обґрунтованим та прийнятим з
дотриманням вимог Земельного кодексу
України та Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні».

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції та вважає, що судом першої
інстанції правильно встановлені
обставини справи, судове рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
доводами апеляційної скарги висновки,
викладені в судовому рішенні, не
спростовуються і підстав для його
скасування не вбачається.

Приведені в апеляційні скарзі доводи,
висновку суду не спростовують, а
зводяться до переоцінки доказів та
незгоди з ними.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, підстав для
скасування постанови суду першої
інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись статтями 160 ч. 3, 167, 195, 196, 198, 200,
205, 206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_6 -
залишити без задоволення, а постанову
Галицького районного суду м. Львова від
05 червня 2013 року у адміністративній
справі №2а-969/11 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції, а у разі
складення в повному обсязі відповідно
до ч. 3 ст. 160 КАС України - з дня
складення в повному обсязі.

Головуючий суддя З.М. Матковська

Судді О.І. Довга

І.І. Запотічний

Повний тест ухвали складено 15.04.2014 р.