Справа № 2а-6625/11
Суддя: Хобор Р.Б.
Дата ухвалення: 2014-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2014 рокум. Львів№ 9104/160032/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді:
Хобор Р.Б.

суддів:
Попка Я.С., Сеника Р.П.

розглянувши в порядку письмового
провадження у місті Львові апеляційну
скаргу управління праці та соціального
захисту населення Любешівської
районної державної адміністрації
Волинської області на постанову
Любешівського районного суду
Волинської області від 07 листопада 2011
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до управління праці та
соціального захисту населення
Любешівської районної державної
адміністрації Волинської області про
зобов'язання здійснити нарахування та
виплату підвищення до пенсії, -

В С Т А Н О В И В :

06.06.2011р. позивач звернувся в суд із
адміністративним позовом до
відповідача в якому просив, визнати
протиправними дії та зобов'язати
нарахувати та виплатити допомогу у
зв'язку з обмеженим споживанням
продуктів харчування місцевого
виробництва та особистого підсобного
господарства відповідно до ст.37 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
за період з 22.05.2008 року по день слухання
справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилався на те, що йому, як особі яка
постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи, повинна виплачуватись
щомісячна грошова допомога у зв'язку з
обмеженим споживанням продуктів
харчування місцевого виробництва та
особистого підсобного господарства у
розмірі 40% від мінімальної заробітної
плати відповідно до ст.37 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Оскарженою постановою прийнятою в
порядку скороченого провадження,
адміністративний позов задоволено
частково. Суд визнав дії управління
праці та соціального захисту населення
Любешівської районної державної
адміністрації Волинської області в
частині невиплати позивачу на її
малолітню дочку щомісячної грошової
допомоги в зв'язку з обмеженням
споживання продуктів харчування
місцевого виробництва та особистого
підсобного господарства в розмірі 40%
від мінімальної заробітної плати
відповідно до ст.37 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
протиправними.

Крім того, суд зобов'язав управління
праці та соціального захисту населення
Любешівської районної державної
адміністрації Волинської області
здійснити нарахування та виплату
позивачу щомісячної грошової допомоги
в зв'язку з обмеженням споживання
продуктів харчування місцевого
виробництва та особистого підсобного
господарства в розмірі 40% від
мінімальної заробітної плати за період
з 06.12.2010р. по 07.11.2011р. включно на підставі
положень ст.37 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» з
урахуванням проведених виплат. В
задоволенні решти позовних вимог суд
відмовив.

Не погоджуючись з даною постановою
суду, відповідач оскаржив її в
апеляційному порядку. Вважає, що
постанова прийнята з неповним
з'ясуванням обставин справи та з
порушенням норм матеріального і
процесуального права, а тому підлягає
скасуванню з підстав викладених в
апеляційній скарзі.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги,
апелянт посилається на те, що при
обчисленні щомісячної грошової
допомоги у зв'язку з обмеженням
споживання продуктів харчування
місцевого виробництва та особистого
підсобного господарства позивачу по
справі управління керувалось
Постановою Кабінету міністрів України
від 26.07.1996р. №836 «Про компенсаційні
виплати особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
(далі - Постанова №836).

За результатами апеляційного розгляду
апелянт просить скасувати постанову
суду першої інстанції та прийняти нову
постанову, якою в задоволенні
адміністративного позову відмовити.

Враховуючи те, що постанова суду першої
інстанції прийнята в порядку
скороченого провадження, відповідно до
п. 3 ч. 1 ст.197 КАС України розгляд даної
справи судом апеляційної інстанції
здійснюється в порядку письмового
провадження, за наявними у справі
матеріалами.

Дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи скарги, законність
і обґрунтованість рішення суду,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає до
часткового задоволення виходячи з
наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач відноситься до осіб
постраждалих внаслідок Чорнобильської
катастрофи, та повинна виплачуватись
щомісячна грошова допомога у зв'язку з
обмеженим споживанням продуктів
харчування місцевого виробництва та
особистого підсобного господарства у
розмірі 40% від мінімальної заробітної
плати.

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначені та закріплені в
Законі України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Відповідно до ст.37 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
громадянам, які проживають на
територіях радіоактивного
забруднення, виплачується щомісячна
грошова допомога у зв'язку з обмеженням
споживання продуктів харчування
місцевого виробництва та особистого
підсобного господарства в таких
розмірах: у зоні посиленого
радіоекологічного контролю - 30
процентів від мінімальної заробітної
плати; у зоні гарантованого
добровільного відселення - 40 процентів
від мінімальної заробітної плати.

Всупереч ст.37 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» позивачу
вказана щомісячна грошова допомога
виплачувалася частково, у фіксованому
розмірі, визначеному Постановою №836, а
не у відсотковому відношенні до
мінімальної заробітної плати, як того
вимагає вказаний Закон.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з положеннями ч.4 ст.9 КАС України
у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Отже, за конституційними нормами,
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами, суд першої
інстанції зробив вірний висновок, що
при визначенні розміру щомісячної
грошової допомоги позивачеві
застосуванню підлягають положення ст.37
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», а не вказана постанова
Кабінету Міністрів України, яка
істотно звужує обсяг встановлених
законом прав.

Разом з тим, суд першої інстанції не
обґрунтовано та з порушенням норм
процесуального права, не залишив
частину позовних вимог позивача без
розгляду, у зв'язку із пропуском
позивачем строку звернення до суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів. Згідно зі ст. 100 КАС України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Із матеріалів справи вбачається, що
позивач із адміністративним позовом до
суду звернувся 16.08.2011 року, тобто із
пропуском строку звернення до суду та
не просив його поновити.

Враховуючи те, що позивачем не наведено
поважних причин пропуску строку
звернення до суду, суд апеляційної
інстанції вважає, що у відповідності до
ст. 100 КАС України позовні вимоги в
частині пропуску шестимісячного
строку звернення до адміністративного
суду, а саме за період з 22.05.2008 року по
05.12.2010 року, слід залишити без розгляду.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що позовні вимоги підлягаю до
задоволення за період з 06.12.2010 року по
07.11.2011 року включно.

Дана правова позиція суду,
узгоджується із практикою
Європейського суду з прав людини, який
у своєму рішенні від 08 листопада 2005
року в справі «Кечко проти України»
зазначив, що держава самостійно
визначає, які надбавки виплачувати
своїм працівникам з бюджету. Держава
може вводити, припиняти або
закінчувати виплату цих надбавок.
Проте, якщо правове положення, що діє,
передбачає виплату певних надбавок, і
дотримані всі вимоги, необхідні для
цього, органи державної влади не можуть
свідомо відмовляти в цих виплатах, поки
відповідне положення є таким, що діє (п.
23). Одночасно Європейський Суд з прав
людини не прийняв аргумент уряду
України щодо бюджетних асигнувань,
оскільки органи державної влади не
можуть посилатися на відсутність
засобів як на причину невиконання
своїх зобов'язань (п. 26).

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про
виконання рішень і застосування
практики Європейського Суду з прав
людини» суди при розгляді справ,
практику Європейського Суду з прав
людини, застосовують як джерело права.

З огляду на те, що судом першої
інстанції рішення прийняте з
порушенням норм процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, суд апеляційної інстанції
прийшов до висновку, що оскаржувану
постанову слід скасувати та прийняти
нову постанову, якою адміністративний
позов задовольнити частково.

Керуючись ст. ст. 11, 99, 100, 183-2, 195, 197, 198, 202,
205, 207, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу управління праці та
соціального захисту населення
Любешівської районної державної
адміністрації Волинської області
задовольнити частково.

Постанову Любешівського районного
суду Волинської області від 07
листопада 2011 року скасувати та
прийняти нову постанову, якою
адміністративний позов задовольнити
частково.

Визнати протиправними дії управління
праці та соціального захисту населення
Любешівської районної державної
адміністрації Волинської області щодо
не нарахування та невиплати ОСОБА_1
щомісячного підвищення грошової
допомоги в зв'язку з обмеженням
споживання продуктів харчування
місцевого виробництва та особистого
підсобного господарства в розмірі 40%
від мінімальної заробітної плати
відповідно до ст.37 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» за період з
06.12.2010 року по 07.11.2011 року включно із
урахуванням частини 1 статті 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування».

Зобов'язати управління праці та
соціального захисту населення
Любешівської районної державної
адміністрації Волинської області
здійснити нарахування та виплату
ОСОБА_1 щомісячного підвищення
грошової допомоги в зв'язку з
обмеженням споживання продуктів
харчування місцевого виробництва та
особистого підсобного господарства в
розмірі 40% від мінімальної заробітної
плати відповідно до ст.37 Закону України
«Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» за період з
06.12.2010 року по 07.11.2011 року включно із
урахуванням частини 1 статті 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» та
виплачених за цей період сум.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
управління праці та соціального
захисту населення Любешівської
районної державної адміністрації
Волинської області про визнання дій
протиправними та зобов'язання до
вчинення дій, в частині позовних вимог
за періоди з 22.05.2008 року по 05.12.2010 року
включно - залишити без розгляду.

Постанова касаційному оскарженню не
підлягає.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі.

Головуючий-суддя : Хобор Р.Б.Судді
:Попко Я.С. Сеник Р.П.