Справа № 826/17207/13-а
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2014-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
інстанції: Федорчук А.Б.
Суддя-доповідач: Мельничук В.П.
У Х В А Л А

Іменем України

17 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

Головуючого-судді:
Мельничука В.П.

суддів:
Грищенко Т.М., Мацедонської В.Е.,

при секретарі:
Анапріюк С.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду апеляційну
скаргу
представника Міжрегіонального
головного управління Міндоходів -
Центральний офіс з обслуговування
великих платників податків - Туман
Натілії Валеріївни на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 03 січня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Публічного
акціонерного товариства
«Укргазвидобування» до
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів - Центральний офіс з
обслуговування великих платників
податків про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2013 року Публічне акціонерне
товариство «Укргазвидобування»
звернулося до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
адміністративним позовом до
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів - Центральний офіс з
обслуговування великих платників
податків про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень. Свої вимоги
обґрунтовує тим, що вважає висновки
податкового органу неправомірними і
безпідставними, а тому податкові
повідомлення-рішення є протиправними
та підлягають скасуванню.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 03
січня 2014 року задоволено вказаний
позов. Визнано протиправними та
скасовано податкові
повідомлення-рішення № та №
від 18.09.2013 року.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням представник Міжрегіонального
головного управління Міндоходів -
Центральний офіс з обслуговування
великих платників податків - Туман
Натілія Валеріївна подала апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції як
таку, що постановлена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
та ухвалити нову постанову про відмову
у задоволенні даного позову.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства України, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, оскаржувану
постанову суду першої інстанції - без
змін з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС
України суд апеляційної інстанції має
право залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 195 КАС України рішення
суду першої інстанції підлягає
перегляду в апеляційному порядку в
межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції було
встановлено, що відповідачем було
проведено планову виїзну
документальну перевірку ПАТ
«Укргазвидобування» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства по взаємовідносинам з
ТОВ «ТК «Вертус» за серпень 2010 року та
ТОВ «Хімекотрейдинг» за грудень 2010
року.

За результатами вказаної перевірки
складено Акт № 1071/41-20/30019775 від 05.09.2013
року, за змістом якого перевіркою було
встановлено порушення позивачем вимог
п. 7.2.3 п. 7.2, п.п. 7.4.1, п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість», а саме: завищено податковий
кредит на загальну суму 355772,00 грн.; п. 5.1,
п.п. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств», в
результаті чого завищено витрати з
податку на прибуток на загальну суму
1778862,00 грн., в тому числі: 9 місяців 2010
року в сумі 1778862,00 грн.

На підставі висновків акту перевірки
податковим органом прийнято податкові
повідомлення-рішення: № від
18.09.2013 року, яким донараховано
податкове зобов'язання з податку на
додану вартість у розмірі 744528,75 грн., в
тому числі за основним платежем +595623,00
грн. та за штрафною (фінансовою)
санкцією 148905,75 грн.; № від 18.09.2013
року, донараховано податкове
зобов'язання з податку на прибуток
приватних підприємств у розмірі 555893,75
грн., в тому числі за основним платежем +
444715,00 грн. та за штрафною (фінансовою)
санкцією 111178,75 грн.

Не погоджуючись з вказаними
податковими повідомленнями-рішеннями,
позивач звернувся з даним позовом до
суду.

Задовольняючи даний позов суд першої
інстанції виходив з того, що вимоги
позивача є правомірними та
обгрунтованими, а тому підлягають
задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції та
вважає його обгрунтованим з огляду на
наступне.

Судом першої інстанції було
встановлено, що між Позивачем
(Покупець), з однієї сторони, та ТОВ «ТК
«Вертус» (Постачальник), з іншої
сторони, було укладено Договір
поставки № УГВ1383/11-10 від 23.03.10 року.

У відповідності до п.1.1 - п. 1.3 умов
Договору № УГВ1383/11-10, Постачальник
передає, а Покупець приймає і оплачує
продукцію, іменовану надалі Товар,
відповідно до специфікації, що
додається до Договору і є його
невід'ємною частиною. Постачальник
гарантує, що товар, який є предметом
Договору належить йому на праві
власності, є новим і не був у
використанні, не перебуває під
забороною відчуження, арештом, не є
предметом застави та іншим засобом
забезпечення виконання зобов'язань
перед будь-якими фізичними або
юридичними особами, державними
органами і державою, а також не є
предметом будь-якого іншого обтяження
чи обмеження, передбаченого чинним в
Україні законодавством. Постачальник
підтверджує, що укладання та виконання
ним цього Договору не суперечить
нормам чинного законодавства України
та відповідає його вимогам (зокрема,
щодо отримання всіх необхідних
дозволів та погоджень), а також:
підтверджує те, що укладання та
виконання ним цього Договору не
суперечить цілям діяльності
Постачальника, положенням його
установчих документів чи інших
локальних актів.

Згідно п. 5.1 вищезазначеного Договору,
Покупець проводить оплату по факту
поставки Товару на підставі рахунку та
акту прийому - передачі або накладної,
шляхом перерахування коштів на рахунок
Постачальника, з урахуванням ПДВ, на
умовах, зазначених у Специфікаціях.

З специфікації № 1 до Договору №
УГВ1383/11-10, вбачається, що базис поставки
визначений: FOX - м. Бердянськ
Запорізької обл., вул. Мелітопільське
шосе, 84/1 автотранспортом Покупця
(згідно ІНКОТЕРМС - 2000), згідно
Специфікації; загальна вартість
Товару, що поставляється по цій
Специфікації, складає 6541623,00 грн. ( шість
мільйонів п'ятсот сорок одна тисяча
шістсот двадцять три грн. 00 коп.), у т.ч.
ПДВ = 1090270,50грн.; Транспортні витрати по
доставці товару не включені в ціну
товару. Ціна тендерної пропозиції
включає вартість тари та упаковки. Тара
Покупцем не повертається; рік
виготовлення - 2010р.; товар - олія.

Зобов'язання сторін за Договорами були
виконані належним чином та в повному
обсязі, що підтверджується: Актами
прийому-передачі, Актами внутрішнього
переміщення товарно-матеріальних
цінностей, податковими накладними,
товарно-транспортними накладними,
видатковими накладними, платіжними
дорученнями (оригінали були
дослідженні в судовому засіданні, а
копії залучені до матеріалів справи).

Крім того, між Позивачем (Покупець), з
одного боку, та ТОВ «Хімекотрейдінг»
(Постачальник), з іншого боку, було
укладено Договір поставки №УГВ1763/08-10
від 29.09.2010р. (надалі по тексту Договір №
УГВ1763/08-10).

Згідно з п.1.1. п.1.3 Договору № УГВ1763/08-10,
Постачальник передає, а Покупець
приймає і оплачує на умовах цього
договору Товар, визначений в
специфікації, що додається до Договору
і є його невід'ємною частиною (далі -
Специфікація). Постачальник гарантує,
що Товар, який є предметом Договору
належить йому на праві власності, є
новим і не був у використанні, не
перебуває під забороною відчуження,
арештом, не є предметом застави та
іншим засобом забезпечення виконання
зобов'язань перед будь-якими фізичними
або юридичними особами, державними
органами і державою, а також не є
предметом будь-якого іншого обтяження
чи обмеження, передбаченого чинним в
Україні законодавством. Постачальник
підтверджує, що укладання та виконання
ним цього Договору не суперечить
нормам чинного законодавства України
та відповідає його вимогам (зокрема,
щодо отримання всіх необхідних
дозволів та погоджень), а також
підтверджує те, що укладання та
виконання ним цього Договору не
суперечить цілям діяльності
Постачальника, положенням його
установчих документів чи інших
локальних актів.

Відповідно до Згідно п. 5.1
вищезазначеного Договору, Покупець
проводить оплату по факту поставки
Товару на підставі рахунку та акту
прийому - передачі або накладної,
шляхом перерахування коштів на рахунок
Постачальника, з урахуванням ПДВ, на
умовах, зазначених у Специфікаціях.

З специфікації № 1 до Договору №
УГВ1763/08-10, вбачається, що загальна
вартість Товару, що поставляється по
цій Специфікації, складає 3744546 гривень
00 коп., у т.ч. ПДВ 624091 грн.00 коп.; умови
поставки Товару: DDP (склад призначення)
(згідно ІНКОТЕРМС-2000), згідно пункту 12
специфікації; граничний термін
поставки Товару: грудень 2010р.; умови та
строки оплати: по факту поставки
протягом 120 календарних днів з дати
постачання; транспортні витрати:
Транспортні витрати по доставці товару
в місце призначення включені в ціну
товару(предмету закупівлі); гарантія на
Товар становить: 12 місяців з дати
поставки; виробник товару: Україна ТОВ
«ДП Укргазтех», ПАТ «Склоприлад», ТОВ
«ВОТУМ»; СІМА, Великобританія, «ЕМЕRSON»;
рік виготовлення Товару: 2009-2010 рік;
відвантаження «Товару» проводиться
згідно рознарядки "Покупця"; вимоги до
тари та упаковки: згідно заводської
упаковки. Тара безповоротна, вартість
включена в ціну товару; реквізити
Вантажовідправника: ТОВ
«Хімекотрейдінг», 04070, м. Київ, вул.
Спаська, 11; реквізити
Вантажоотримувача: ГПУ
«Шебелинкагазвидобування»; склад
вантажоотримувача: сел. Андріївка,
Балаклійський р-н, Харківська обл.,
склад №2 ГПУ
«Шебелинкагазвидобування».

Зобов'язання сторін за Договорами були
виконані належним чином та в повному
обсязі, що підтверджується: Актами
прийому-передачі, Актами внутрішнього
переміщення товарно-матеріальних
цінностей, податковими накладними,
товарно-транспортними накладними,
видатковими накладними, платіжними
дорученнями (оригінали були
дослідженні в судовому засіданні, а
копії залучені до матеріалів справи).

Також, між Позивачем (Покупець), з
одного боку, та ТОВ «Хімекотрейдінг»
(Постачальник), з іншого боку, було
укладено Договір поставки машин та
устаткування для добування
промисловості (кільцевий та торцевий
фрезер) від 23.12.2010 року (реєстраційний
№1769/10 від 23.12.2010 року.

Зобов'язання сторін за Договорами були
виконані належним чином та в повному
обсязі, що підтверджується: тендерною
документацію, договори, акти
приймання-передачі, товаротранспортні
накладні, акти внутрішнього
переміщення продукції, акти списання
використаної продукції, акти введення
в експлуатацію, прибуткові ордери,
вимоги на видачу продукції для
господарських потреб, авізо, подорожні
листи, листи та інші документи
(оригінали були дослідженні в судовому
засіданні, а копії залучені до
матеріалів справи).

Позивачем надано копії тендерної
документації на підставі, якої було
здійснено закупівлю товару, та вся
первинна документація, включаючи:
платіжні дорученнями, картки зі
зразками підписів і відбитків печатки,
прибутковий ордер, видаткову накладну,
Акти прийому-передачі, Акти
внутрішнього переміщення
товарно-матеріальних цінностей,
податкові накладні,
товарно-транспортні накладні,
видаткові накладні, платіжні доручення
та інші документи, які залучені до
матеріалів справи.

Правова позиція по даному питанню
висловлена Вищим адміністративним
судом України в інформаційному листі
від 20 липня 2010 року №1112/11/13-10 "Проблемні
питання застосування законодавства у
справах за участю органів державної
податкової служби", за змістом якого
процесуальна діяльність суду із
встановлення обґрунтованості права
платника податку на податковий кредит
та/або бюджетне відшкодування з
податку на додану вартість повинна
включати такі етапи: 1. Встановлення
факту здійснення господарської
операції. 2. Встановлення спеціальної
податкової правосуб'єктності
учасників господарської операції. 3.
Встановлення зв'язку між фактом
придбання товарів (послуг)
спорудженням основних фондів, імпортом
товарів (послуг) і господарською
діяльністю платника податку. 4.
Встановлення дотримання платником
податку спеціальних вимог щодо
документального підтвердження сум
податкового кредиту та/або бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість.

Законом, що визначає платників податку
на додану вартість, об'єкти, базу та
ставки оподаткування, перелік
неоподатковуваних та звільнених від
оподаткування операцій, особливості
оподаткування експортних та імпортних
операцій, поняття податкової
накладної, порядок обліку, звітування
та внесення податку до бюджету є Закон
України "Про податок на додану
вартість.

Оскільки матеріали справи містять
податкові накладні, надані позивачу
його контрагентами, відповідачем в
акті перевірки не зазначено доказів
щодо несплати ними податку на додану
вартість до бюджету, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про неправомірність
посилань відповідача, викладених в
акті перевірки.

У відповідності ст. 627 Цивільного
кодексу України, відповідно до статті 6
цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

При цьому судом першої інстанції було
встановлено, що на час проведення
перевірки та на час розгляду справи
відповідачем не було надано
переконливих доказів про те, що
контрагентів позивача було
ліквідовано або припинено
підприємницьку діяльність даних
контрагентів під час укладання та
виконання договорів.

Як зазначено Вищим адміністративним
судом України в інформаційному листі
від 02.06.2011 року № 742/11/13-11, оцінюватися
при дослідженні факту здійснення
господарської операції повинні
відносини безпосередньо між
учасниками тієї операції, на підставі
якої сформовані дані податкового
обліку.

Не є обов'язковою передумовою для
визначення контролюючими органами
грошових зобов'язань визнання
недійсними (у тому числі нікчемними)
правочинів, які укладалися за ланцюгом
між попередніми посередниками, через
ланцюг яких декларувався рух товарів
чи послуг, нібито придбаних останнім у
такому ланцюгу платником податку. При
цьому відносини між учасниками
попередніх ланцюгів постачань товарів
та послуг не мають безпосереднього
впливу на дослідження факту реальності
господарської операції, вчиненої між
останнім у ланцюгу постачань платником
податків та його безпосереднім
контрагентом.

Водночас податкові органи не
позбавлені права звернутися до
адміністративного суду з вимогою про
визнання недійсним правочину,
укладеного між останнім у ланцюгу
постачань платником податку та його
контрагентом, з метою, завідомо
суперечною інтересам держави та
суспільства та стягнення в дохід
держави коштів, одержаних сторонами
оспорюваного правочину за такими
угодами, як це установлено частиною
третьою статті 228 Цивільного кодексу
України.

Судам потрібно враховувати, що умовою
для визнання недійсним правочину, який
суперечить інтересам держави та
суспільства, є встановлення умислу в
діях осіб, що уклали такий правочин. При
цьому носіями протиправного умислу
юридичних осіб-сторін такого правочину
є посадові особи цих юридичних осіб.
Відповідні обставини повинні бути
відображені в мотивувальній частині
судового рішення про визнання
недійсним правочину як такого, що
вчинений юридичними особами із
завідомо суперечною інтересам держави
та суспільства метою. Зокрема, слід
установити персоналії посадових осіб,
у яких виник умисел на вчинення
протиправного правочину, зміст їх
умислу, обставини, за яких такий умисел
виник, тощо.

Суд звертає увагу на те, що перелік
правочинів, які є нікчемними як такі, що
порушують публічний порядок,
визначений статтею 228 Цивільного
кодексу України: 1) правочини,
спрямовані на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина; 2) правочини, спрямовані на
знищення, пошкодження майна фізичної
або юридичної особи, держави,
Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним.

Такими є правочини, що посягають на
суспільні, економічні та соціальні
основи держави, зокрема: правочини,
спрямовані на використання всупереч
закону комунальної, державної або
приватної власності; правочини,
спрямовані на незаконне відчуження або
незаконне володіння, користування,
розпорядження об'єктами права
власності українського народу - землею
як основним національним багатством,
що перебуває під особливою охороною
держави, її надрами, іншими природними
ресурсами (стаття 14 Конституції
України); правочини щодо відчуження
викраденого майна; правочини, що
порушують правовий режим вилучених з
обігу або обмежених в обігу об'єктів
цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на
порушення інших об'єктів права,
передбачені іншими нормами публічного
права, не є такими, що порушують
публічний порядок.

При кваліфікації правочину за статтею
228 ЦК має враховуватися вина, яка
виражається в намірі порушити
публічний порядок сторонами правочину
або однією зі сторін. Доказом вини може
бути вирок суду, постановлений у
кримінальній справі, щодо знищення,
пошкодження майна чи незаконного
заволодіння ним тощо.

З врахування викладених норм права
колегія суддів вважає правильним
висновок суду першої інстанції про те,
що податковим органом не доведені
обставини на підтвердження того, що
укладаючи оскаржені договори сторони
діяли з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства.

Засади регулювання, організації,
ведення бухгалтерського обліку та
складання фінансової звітності в
Україні врегульовані Законом України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні". Відповідно до ст. 9
розділу 3 Закону про бухгалтерський
облік, підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Господарські операції, як
зазначено в п. 5 ст. 9 цього Закону,
повинні бути відображені в облікових
регістрах у тому звітному періоді, в
якому вони були здійснені. Відповідно
до ст. 11 Закону, на основі даних
бухгалтерського обліку підприємства
зобов'язані складати фінансову
звітність.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що позивачем надано
суду переконливі докази того, що
вищезазначені договори були укладено з
метою настання реальних обставин, а
тому висновки викладені в Акті
перевірки є помилковими та викладеними
з порушенням норм податкового права.

При цьому судом першої інстанції було
встановлено, що сторонами не
заперечується та обставина, що на
момент вчинення господарських
правовідносин між позивачем та
контрагентом, контрагент позивача та
Позивач, як юридичні особи були внесені
в Єдиний державний реєстр юридичних
осіб та фізичних осіб підприємців та
були зареєстровані платником податку
на додану вартість.

Податкове законодавство не містить в
собі таких підстав для збільшення
платнику податків грошового
зобов'язання з податків, як припущення
контролюючого органу щодо ознак
фіктивності правочинів або існування
тверджень податкового органу щодо
нікчемності правочинів, а фактичність
господарських операцій позивача з
контрагентами підтверджується
належним чином завіреними копіями
письмових доказів, наявних в
матеріалах справи.

Крім того, за п. 18 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.2009 року
№ 9 "Про судову практику розгляду справ
про визнання правочинів недійсними"
при кваліфікації правочину за ст. 228
Цивільного кодексу України має
враховуватись вина, яка виражається в
намірі порушити публічний порядок
сторонами правочину або однією зі
сторін. Доказом вини може бути вирок
суду, постановлений у кримінальній
справі.

Однак, відповідачем не було надано
доказів наявності вироку суду відносно
будь-кого Позивача та контрагента за
ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст.
205 КК України (фіктивне підприємництво),
а договір, укладений позивачем з даним
товариством до теперішнього часу у
судовому порядку не визнано
недійсними.

Слід відмітити, що податковим органом
не було надано рішення суду у цивільній
чи господарській справі, вироку суду у
кримінальній справі або іншого
належного доказу на підтвердження
"фіктивності" здійснених позивачем
господарських операцій.

Не надано також добутих у визначений
процесуальним законодавством спосіб
доказів підробки документів або
складання фіктивних документів на
підтвердження здійснених позивачем
господарських операцій. Зазначене
вказує на необґрунтованість тверджень
відповідача про фіктивність
проведених позивачем господарських
операцій.

Аналогічна правова позиція викладена в
ухвалі Вищого адміністративного суду
України від 25.03.2008 року по справі №
К-23642/07.

З аналізу вищезазначених норм закону
та матеріалів справи, суд приходить до
висновку, що Позивачем надано суду
переконливі докази того, що
вищезазначені договори були укладені з
метою настання реальних обставин, а
тому висновки викладені в Акті
перевірки є помилковими та викладеними
з порушенням норм податкового права.

Засади регулювання, організації,
ведення бухгалтерського обліку та
складання фінансової звітності в
Україні врегульовані Законом України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні". Відповідно до ст. 9
розділу 3 Закону про бухгалтерський
облік, підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Господарські операції, як
зазначено в п. 5 ст. 9 цього Закону,
повинні бути відображені в облікових
регістрах у тому звітному періоді, в
якому вони були здійснені. Відповідно
до ст. 11 Закону, на основі даних
бухгалтерського обліку підприємства
зобов'язані складати фінансову
звітність.

Водночас статтею 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

У відповідності до ч. 2 ст. 8 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні" питання
організації бухгалтерського обліку на
підприємстві належать до компетенції
його власника (власників) або
уповноваженого органу (посадової
особи) відповідно до законодавства та
установчих документів.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 9. Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій.

Первинні облікові документи можуть
бути складені на паперових носіях і
повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

В матеріалах справи містяться докази
виконання сторонами умов договору в
повному обсязі.

Відповідно до пп. 3.1.1 п. 3.1 ст. 3 Закону
України «Про податок на додану
вартість» об'єктом оподаткування
податком на додану вартість є операції
платників податку з поставки товарів
та послуг, місце поставки яких
знаходиться на митній території
України, у тому числі операції з:
передачі права власності на об'єкт
застави позичальнику (кредитору) для
погашення заборгованості
заставодавця; передачі об'єкта
фінансового лізингу в розпорядження
лізингоотримувача; поставки послуг з
міжнародних перевезень пасажирів,
багажу та вантажів автомобільним
транспортом, а також міжнародних
відправлень будь-яким видом транспорту
на відрізку від пункту їх відправлення
(прийняття для перевезення) на митній
території України до пункту їх митного
оформлення, а також від пункту їх
митного оформлення до пункту
призначення (доставки) на митній
території України; поставки послуг з
міжнародних перевезень пасажирів,
багажу та вантажів (крім міжнародних
відправлень) будь-яким видом
транспорту (крім автомобільного) на
відрізку від пункту їх відправлення
(прийняття для перевезення) на митній
території України до пункту проведення
прикордонного контролю з їх випуску за
межі державного кордону України, а
також від пункту прикордонного
контролю з їх впуску у межі державного
кордону України до пункту їх
призначення (доставки) на митній
території України; в інших випадках,
визначених цим Законом;

У відповідно до пп. 7.2.1. п. 7.2 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» платник податку зобов'язаний
надати покупцю податкову накладну, що
має містити зазначені окремими
рядками: а) порядковий номер податкової
накладної; б) дату виписування
податкової накладної; в) повну або
скорочену назву, зазначену у статутних
документах юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість; г)
податковий номер платника податку
(продавця та покупця); д) місце
розташування юридичної особи або місце
податкової адреси фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість; е) опис (номенклатуру)
товарів (робіт, послуг) та їх кількість
(обсяг, об'єм); є) повну або скорочену
назву, зазначену у статутних
документах отримувача; ж) ціну поставки
без врахування податку; з) ставку
податку та відповідну суму податку у
цифровому значенні; и) загальну суму
коштів, що підлягають сплаті з
урахуванням податку.

Пп. 7.2.3. пп.7.2.6 п. 7.2 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість»
визначає, що податкова накладна
складається у момент виникнення
податкових зобов'язань продавця у двох
примірниках. Оригінал податкової
накладної надаються покупцю, копія
залишається у продавця товарів (робіт,
послуг). Податкова накладна є звітним
податковим документом і одночасно
розрахунковим документом. Податкова
накладна видається платником податку,
який поставляє товари (послуги), на
вимогу їх отримувача, та є підставою
для нарахування податкового кредиту.

Відповідно до підпункту 7.4.1 п. 7.4 ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість» (у редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин),
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін, у разі
якщо договірна ціна на такі товари
(послуги) відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду, зокрема, у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно з підпунктом 7.4.5 цього пункту в
тій самій редакції, не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Оскільки матеріали справи містять
податкові накладні, видаткові
накладні, договори, а також,
відповідачем в акті перевірки не
зазначено жодних посилань щодо
анулювання свідоцтв платника ПДВ
контрагента позивача або несплати ними
податку на додану вартість до бюджету,
судом вбачаються неправомірними
посилання відповідача, викладені в
акті перевірки.

Виходячи із приписів пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7
Закону України "Про податок на додану
вартість", тільки відсутність
податкової накладної безспірно
позбавляє платника податку права на
включення до податкового кредиту
сплачених (нарахованих) сум податків у
звітному періоді у зв'язку з придбанням
товарів (робіт, послуг).

Відповідно до пп. 7.7.1. п. 7.7. ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» сума податку, що підлягає
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
податкового періоду. При від'ємному
значенні суми, розрахованої згідно з
підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума
враховується у зменшення суми
податкового боргу з цього податку, що
виник за попередні податкові періоди (у
тому числі розстроченого або
відстроченого відповідно до закону), а
при його відсутності - зараховується до
складу податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Відповідно до пп. а) пп. 7.7.2. п. 7.7. ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість» якщо у наступному
податковому періоді сума, розрахована
згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту,
має від'ємне значення, то бюджетному
відшкодуванню підлягає частина такого
від'ємного значення, яка дорівнює сумі
податку, фактично сплаченій
отримувачем товарів (послуг) у
попередніх податкових періодах
постачальникам таких товарів (послуг).

У відповідності до п. 5.1. ст. 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» валові витрати
виробництва та обігу (далі валові
витрати) - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

При цьому, господарська діяльність -
будь-яка діяльність особи, направлена
на отримання доходу в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, у разі коли безпосередня участь
такої особи в організації такої
діяльності є регулярною, постійною та
суттєвою (п. 1.32 ст. 1 цього Закону).

Згідно п.п. 5.2.1, п. 5.2. ст. 5 вказаного
Закону, до складу валових витрат
включаються суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

В силу п.п. 5.3.9. п. 5.3. цієї ж норми Закону,
не належать до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку.

Отже, за змістом наведених норм для
формування валових витрат,
обов'язковою передумовою, за
виключенням обмежень, установлених
пунктами 5.3.- 5.7. ст.5 Закону, є фактичне
подальше використання таких витрат у
власній господарській діяльності
позивача та документальне
підтвердження належності таких витрат
складу валових витрат.

З вищенаведених норм слідує, що
обов'язковими ознаками господарської
діяльності є здійснення її суб'єктами
господарювання у сфері суспільного
виробництва, яка спрямована на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг;
результати зазначеної діяльності -
продукція, роботи чи послуги - мають
вартісний характер і цінове вираження.

З аналізу вищезазначених норм закону
та матеріалів справи, суд приходить до
висновку, що позивачем надано суду
переконливі докази того, що
вищезазначені договірні
взаємовідносини були укладені з метою
настання реальних обставин, а тому,
висновки викладені в Акті перевірки є
помилковими та викладеними з
порушенням норм податкового права.

Первинні документи для надання їм
юридичної сили повинні мати
обов'язкові реквізити, передбачені ст. 9
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансові звітність в Україні"
.

Частиною 2 ст. 9 вказаного Закону
визначено такий обов'язковий реквізит
до первинних документів як зміст та
обсяг господарської операції.

Судом першої інстанції було
встановлено, що на момент укладення
договорів, складання актів приймання
виконаних робіт (наданих послуг) та
податкових накладних, контрагенти
Позивача, як юридичні особи не було
припинено, ліквідовано.

Доказів, які б свідчили про наявність
вироку суду відносно позивача чи його
контрагентів, а саме відносно
посадових осіб цих суб'єктів
господарювання, який би набрав
законної сили, під час розгляду справи,
податковим органом надано не було.

Враховуючи вищевикладене колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про те, що позовні
вимоги щодо скасування податкових
повідомлень-рішень підлягають
задоволенню.

Правова позиція по даному питанню
викладена в Постанові Київського
апеляційного адміністративного суду
від 02 квітня 2013 року по справі
2а-15590/12/2670; Ухвалі ВАСУ від 15 жовтня 2013
року К/800/11789/13; Ухвалах ВАСУ: від 05
червня 2013 року К/9991/58219/12; від 22 жовтня
2012 р. К/9991/52018/12; від 01 жовтня 2012 р.
К/9991/42373/12, від 16 жовтня 2013 р. К/800/45872/13,
від 30 жовтня 2013 р. К-40444/10.

Доводи апеляційної скарги
спростовуються вищевикладеним, а тому
вона задоволенню не підлягає.

За змістом ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вищевикладеного,
колегія суддів дійшла висновку, що
судом першої інстанції правильно
встановлено обставини справи, судове
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 2, 159, 160, 195, 196, 198, 200, 205,
206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів - Центральний офіс з
обслуговування великих платників
податків - Туман Натілії Валеріївни -
залишити без задоволення, а постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 03 січня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий-суддя:
В.П. Мельничук

Судді:
Т.М. Грищенко

В.Е. Мацедонська

.

Головуючий суддя
Мельничук В.П.

Судді:
Грищенко Т.М.

Мацедонська В.Е.