Справа № 819/507/14-а
Суддя: Подлісна І.М.
Дата ухвалення: 2014-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/507/14-a

08 квітня 2014 року
м.
Тернопіль

Тернопільський окружний
адміністративний суд в складі:

головуючої
судді Подлісна І.М.

при секретарі судового
засідання Субтельній Л.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Тернополі
адміністративну справу за позовною
заявою суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 до
Тернопільської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міністерства доходів у
Тернопільській області про визнання
нечинним та скасування податкових
повідомлень - рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Суб'єкт підприємницької діяльності -
фізична особа ОСОБА_1 звернувся до суду
із адміністративним позовом до
Тернопільської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міністерства доходів у
Тернопільській області про визнання
нечинним та скасування податкових
повідомлень - рішень.

Представник позивача, суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_1, в судовому засіданні
позовні вимоги підтримав у повному
обсязі, просив позов задовольнити,
податкові повідомлення - рішення
Тернопільської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міністерства доходів у
Тернопільській області №,
№ від 05.09.2013 року та № від
04.12.2013 року визнати нечинними та
скасувати.

Представники відповідача,
Тернопільської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міністерства доходів у
Тернопільській області, в судовому
засіданні позовні вимоги не визнали,
проти задоволення позову заперечили із
мотивів наведених у запереченнях на
адміністративний позов.

Заслухавши у відкритому судовому
засіданні пояснення представника
позивача, представників відповідачів,
дослідивши подані суду письмові
докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді у судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
вважає, що позовні вимоги суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_1 підлягають до
задоволення частково, виходячи із
наступних міркувань.

Працівниками податкового органу на
підставі наказу про проведення
перевірки від 26.06.2013 року №2260 та
направлень від 23 липня 2013 року №009321,
№009322, №009323 та №009335, 19.08.2013 року було
проведено документальну планову
виїзну перевірку суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_1 з питань дотримання вимог
податкового законодавства за період з
01.01.2012 року по 31.12.2012 року, валютного та
іншого законодавства за аналогічний
період.

Перевіркою податкового органу були
встановлені порушення порушення:

- п. 177.2 ст.177 Податкового кодексу
України №2755-VI від 02.12.2010 року з
наступними змінами та доповненнями,
внаслідок чого було донараховано
податку з доходів фізичних осіб від
підприємницької діяльності в сумі 61
821,70 грн.;

- статті 1 Закону України №185/94-ВР від
23.09.1994 року "Про порядок здійснення
розрахунків в іноземній валюті" із
змінами та доповненнями, в редакції,
чинній на дату виникнення
правопорушення, по договору №116 від
01.11.2011 року, укладеному із нерезидентом
- фірмою ОДО "ИмпортХладСервис" (УПН
490681036, 246007, г. Гомель, ул. Шилова, 7,
Республика Беларусь);

- п.198.3, п.198.6 ст. 198 та п.201.10 ст. 201
Податкового кодексу України від 02.12.2010
року №2755-VI із змінами та доповненнями,
внаслідок чого було донараховано
податок на додану вартість в сумі 1 057
967,00 грн.;

- п.57.1 ст. 57 Податкового кодексу України
від 02.12.2010 року №2755-VI із змінами та
доповненнями:

- 48,93 грн. згідно декларації про доходи
за 2010 рік № від 09.02.2011 року по
граничному терміну сплати 14.11.2011 року,
фактично сплачена 17.02.2012 року, тобто при
затримці більше 95 календарних днів в
сумі 48,93 грн.

- 157,17 грн. згідно декларації про доходи
та майновий стан за 2011 рік № від
09.02.2012 року по граничному терміну
сплати 14.09.2012 року, фактично сплачена
16.03.2012 року, тобто при затримці більше 2
календарних днів в сумі 157,17 грн.

- 189,09 грн. згідно декларації про доходи
та майновий стан за 2011 рік № від
09.02.2012 року по граничному терміну
сплати 14.08.2012 року, фактично сплачена
17.08.2012 року, тобто при затримці більше 3
календарних днів в сумі 189,09 грн.

По факту встановлених в ході перевірки
порушень був складений акт перевірки
від 19.08.2013 року №603/19-18-17-226/НОМЕР_1.

За результатами розгляду
вищевказаного акта перевірки
керівником податкового органу було
винесено податкові повідомлення -
рішення від 04.12.2013 року № та від
05.09.2013 року №, та №.

Після отримання вказаних податкових
повідомлень - рішень, суб'єкт
підприємницької діяльності - фізична
особа ОСОБА_1 в порядку статті 56
Податкового кодексу України, розпочав
процедуру їх оскарження в
адміністративному порядку.

За результатами розгляду первинної та
повторної скарги, вимоги суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_1 щодо скасування
оскаржуваних податкових повідомлень -
рішень були залишенні без задоволення,
а податкові повідомлення - рішення без
змін.

Не погоджуючись із висновками
податкового органу на підставі яких
були винесенні податкові повідомлення
- рішення від 04.12.2013 року № та від
05.09.2013 року №, та №, суб'єкт
підприємницької діяльності - фізична
особа ОСОБА_1, звернувся до
Тернопільського окружного
адміністративного суду з метою захисту
своїх прав та охоронюваних законом
інтересів.

Як вбачається із матеріалів справи,
одним із оскаржуваних податкових
повідомлень - рішень - є рішення №
від 05.09.2013 року. яке було винесене
податковим органом за порушення
суб'єктом підприємницької діяльності -
фізичною особою ОСОБА_1 формування
податкового кредиту за період січень -
квітень, червень - листопад 2012 року на
загальну суму 1 057 967,00 грн. податку на
додану вартість на основі податкових
накладених, які були зареєстровані з
порушенням Порядку ведення Єдиного
реєстру податкових накладних, а саме у
31 податкова накладна була складена
однією особою, а цифровий підпис при їх
реєстрації в Єдиному реєстрі був
накладений іншою особою.

Однак дані твердження відповідача не
відповідають нормам чинного
законодавства України, оскільки, у
відповідності до п.201.1 Податкового
кодексу України, платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну, складену за
вибором у паперовому вигляді або в
електронній формі.

Відповідно до п. 201.10 Податкового
кодексу України, податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання
товарів/послуг платник податку -
продавець товарів/послуг зобов'язаний
надати покупцю податкову накладну та
зареєструвати її в Єдиному реєстрі
податкових накладних. Підтвердженням
продавцю про прийняття його податкової
накладної до Єдиного реєстру
податкових накладних є квитанція в
електронному вигляді у текстовому
форматі, яка надсилається протягом
операційного дня.

Порядком №1246 визначено механізм
внесення відомостей, що містяться у
податковій накладній до Єдиного
реєстру податкових накладних
платників податку на додану вартість -
продавців товарів (послуг), звіряння
даних, що містяться у виданих платникам
такого податку - покупцям товарів
(послуг) податковій накладній з
відомостями, які містяться у Реєстрі.

Відповідно до п.6 Порядку №1246, після
накладення електронного цифрового
підпису продавецьздійснює шифрування
податкової накладної в електронній
формі та надсилає їх Державній
податковій службі засобами
телекомунікаційного зв'язку із
урахуванням вимог Законів "Про
електронний цифровий підпис" та "Про
електронні документи та електронний
документообіг". Примірник податкової
накладної в електронній формі
зберігається у продавця.

Згідно п.7 вищевказаного Порядку, після
надходження податкової накладної в
електронній формі до Державної
податкової служби, здійснюється їх
розшифрування, перевіряється
електронний підпис, визначається
відповідність електронного документа
формату (стандарту), затвердженому
Державною податковою службою, та
проводиться їх реєстрація.

п.8 Порядку №1246 передбачено, що для
підтвердження прийняття податкової
накладної до реєстрації продавцю
видається квитанція в електронній
формі у текстовому форматі, у якій
зазначаються реквізити зазначених
документів, відповідність
електронного документа формату
(стандарту), затвердженого Державною
податковою службою, результати
перевірки електронного цифрового
підпису, інформація про продавця, дата
та час прийняття, реєстраційний номер
та податковий період, за який подається
податкова накладна.

Якщо, надіслані податкові накладні
сформовано з порушенням вимог,
передбачених відповідно пунктом 201.1
статті 201 та/або пунктом 192.1 статті 192
цього Кодексу, протягом операційного
дня продавцю надсилається квитанція в
електронному вигляді у текстовому
форматі про неприйняття їх в
електронному вигляді із зазначенням
причин. Якщо, протягом операційного дня
не надіслано квитанції про прийняття
або неприйняття, така податкова
накладна вважається зареєстрованою в
Єдиному реєстрі податкових накладних.

У відповідності до абзацу дев'ятого
пункту 201.10 ст. 201 Податкового кодексу
України, відсутність факту реєстрації
платником податку - продавцем
товарів/послуг податкових накладних в
Єдиному реєстрі податкових накладних
та/або порушення порядку заповнення
податкової накладної не дає права
покупцю на включення сум податку на
додану вартість до податкового
кредиту.

Із аналізу вищевказаної статті
Податкового кодексу України,
вбачається вичерпний перелік підстав,
які не дають права на включення сум
податку на додану вартість до
податкового кредиту, а також різницю
між порушеннями: «порушення порядку
заповнення податкової накладної» та
"порушення порядку реєстрації
податкової накладної в Єдиному
реєстрі».

В підтвердження вищенаведеного факту,
свідчить абзац одинадцятий пункту 201.10
ст. 201 Податкового кодексу України, яким
передбачено, що у разі відмови продавця
товарів/послуг надати податкову
накладну або в разі порушення ним
порядку її заповнення та/або порядку
реєстрації в Єдиному реєстрі покупець
таких товарів/послуг має право додати
до податкової декларації за звітний
податковий період, заяву із скаргою на
такого постачальника, яка є підставою
для включення сум податку до складу
податкового кредиту.

У відповідності до п.9 Порядку №1246,
причинами відмови у прийнятті
податкової накладної та/або
розрахунку коригування до реєстрації
є:

1) наявність помилок;

2) відсутність в Реєстрі відомостей, що
містяться у податковій накладні, яка
коригується;

3) факт реєстрації податкової накладної
та/або розрахунку коригування з такими
ж реквізитами.

Таким чином Порядок №1246містить
вичерпний перелік підстав відмови у
прийнятті податкової накладної та/або
розрахунку коригування до реєстрації,
а інші порушення продавцем порядку
реєстрації податкової накладної в
Єдиному реєстрі, які не спричинили
відмову у прийнятті такої податкової
накладної до реєстрації, не можуть бути
підставою для позбавлення покупця
права на податковий кредит,
сформований на підставі таких
накладних.

Судом встановлено, що усі податкові
накладні постачальників виписаних за
обревізований період, містять усі
необхідні реквізити, передбачені п.201.1
Податкового кодексу України та
складені згідно Порядку заповнення
податкової накладної, затвердженого
Наказом Міністерства фінансів України
від 01.11.2011 року №1379.

Порушень, передбаченого ПК України
порядку заповнення податкових
накладних, податковим органом не
встановлено.

Таким чином, суд приходить до
переконання, що Позивачем при
віднесенні сум податку на додану
вартість до формування податкового
кредиту було дотримано обидві вимоги
пункту 201.10 ст. 201 Податкового кодексу,
оскільки податкові накладні
зареєстровані в Єдиному реєстрі
податкових накладних та складені з
дотриманням порядку їх заповнення.

При цьому, саме працівники
Тернопільської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міністерства доходів у
Тернопільській області, у
відповідності до п.7 Порядку №1246
зобов'язані були здійснити перевірку
електронного цифрового підпису,
накладеного на податкову накладну, та
виявивши невідповідність підпису
особи, яка виписала податкову накладну,
накладеному електронному цифровому
підпису, відмовити у реєстрації такої
податкової накладної, що в свою чергу
дало б можливість суб'єкту
підприємницької діяльності - фізичній
особі ОСОБА_1, скористатися своїм
правом та на підставі абзацу
одинадцятого пункту 201.10 ст. 201
Податкового кодексу України, додати до
податкової декларації за звітний
податковий період заяву із скаргою на
такого постачальника.

Що стосується оскаржуваних податкових
повідомлень - рішень від 05.09.2013 року
№ та №, то із аналізу
матеріалів справи вбачається, що
суб'єкт підприємницької діяльності -
фізична особа ОСОБА_1, протягом періоду,
що перевірявся, здійснював діяльність
у сфері оптової торгівлі залізними
виробами, водопровідним та
опалювальним обладнанням, надавав в
оренду вантажні автомобілі та
перебував на загальній систему
оподаткування і був платником податку
з доходів фізичних осіб, податку з
доходів фізичних осіб найманих
працівників та податку на додану
вартість.

Перевіркою було встановлено, що суб'єкт
підприємницької діяльності - фізична
особа ОСОБА_1, до складу витрат
безпосередньо пов'язаних з одержанням
доходів за 2012 рік 412 144,67 грн. витрат з
придбання товарно - матеріальних
цінностей (труба стальна Д57х4,0 -1,42т.,
труба стальна Д219х8,0 - 5т., труба стальна
Д108х0,5 - 1,62т., труба стальна Д159х7,0 - 7т.,
труба стальна Д219х8,0 - 5т., труба стальна
Д273 - 4,5т., труба стальна Д108х0,5 - 2,5т.,
труба стальна Д159х7,0 - 15т., труба стальна
Д133х5,0 - 2,5т.) у Товариства з обмеженою
відповідальністю "Стіл Петролеум" та до
складу податкового кредиту 82 428,93 грн.
податку на додану вартість з вартості
цих товаро - матеріальних цінностей на
підставі податкових накладних від
28.03.2012 року №28037 та від 29.03.2012 №26034.

В акті перевірки, на підставі
інформаційного ресурсу баз даних,
зазначено, що Товариство з обмеженою
відповідальністю "Стіл Петролеум»
фактично не могло здійснювати
господарські операції з придбання
товарі": (робіт, послуг) отриманих від
підприємств постачальників, через
відсутність у підприємства майна та
інших матеріальних ресурсів,
економічно необхідних для здійснення
вказаного виду діяльності та
необхідних умов для досягнення
результатів економічної діяльності,
відсутність управлінського та
технічного персоналу, основних
засобів, складських приміщень,
транспортних засобів, механізмів, як
наслідок відсутність постачання
товарі (робіт, послуг) Товариством з
обмеженою відповідальністю "Стіл
Петролеум» в адресу
підприємств-покупців.

Аналіз баз даних свідчить, що
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Стіл Петролеум"
(38049236) зареєстроване виконавчим
комітетом Дніпропетровської міської
ради 07.02.2012 року за основним
місцем-обліку з 10.02.2012 року перебувало в
ДПІ в Оболонському районі у м. Києві.
Свідоцтво платника ПДВ від 07.03.2012
№200034031, анульовано 29.01.2013 року, причина -
ліквідація банкрута Початок процедури
банкротства - вересень 2012 року.
Основним видом діяльності була: оптова
торгівля твердим, рідким та
газоподібним паливом. Проіснував до
початку процедурі банкрутства біля 6
місяців.

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Стіл Петролеум» до
виписки податних накладних та ТТН для
ФОП ОСОБА_1 до 28 березня 2012 року
відповідно до реєстру отриманих
накладних перебував у відносинах з:

- Товариством з обмеженою
відповідальністю "Рекламне агентство
"Аміго" (32099260) м. Дніпропетровськ,
зареєстровано з 17.07.2002 року. основний
вид діяльності - рекламна діяльність.
Стан платника на 15.11.2013 року - знято з
обліку ч/з визнання банкрутом. Дата
припинення 25.10.2012 року;

- Приватним підприємством "Нептун
Плюс" (32867935) м. Харків, основний вид
діяльності - оптова торгівля
господарського призначення, директор і
бухгалтер в одній особі, статутний фонд
1000 грн. (одна операція);

- Товариством з обмеженою
відповідальністю "Нафтова компанія
"Альфа - Капітал" (36984673) м.
Дніпропетровськ, зареєстровано 24.02.2010
року, основний вид діяльності оптова
торгівля металами та металевими рудами
(основний обсяг поставок). Стан
платника на 15.11.2013 року - припинено але
не знято з обліку, визнання банкрутом.
Дата припинення 26.02.2013 року.

Відповідно до наявної інформації
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Нафтова компанія
"Альфа - Капітал" та Товариство з
обмеженою відповідальністю "Стіл
Петролеум" на момент дослідження
інформації мають спільного керівника
Зибіна Антона Олександровича.

Відповідно до ст.44 Податкового кодексу
України від 02.12.2010 року №2755-IV із змінами
та доповненнями, платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами.

Отже, наслідки для податкового обліку
створює лише фактичний рух товарів, а
не декларування обсягів на папері.

Таким чином, витрати та податковий
кредит від вартості нібито придбання
товарів (робіт, послуг) Товариства з
обмеженою відповідальністю "Стіл
Петролеум" від
підприємств-постачальників,
перевіркою не підтверджено, а
відповідно і суми витрат, що
враховуються при визначені об'єкта
оподаткування та податкового кредиту
за відсутності умови продажу, не
підтверджено.

Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначена п.п.1.2 п.1. п.п.2.1 п.2
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.95 №88 і зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України від 05.06.1995
року за №168/704. первинні документи - це
письмові свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації на їх проведення.

Згідно з п.2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 року №88, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995
року за №168/704, первинні документи (на
паперових і машинозчитуваних носіях
інформації) для надання їм юридичної
сили і доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити; назва
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), код форми, дата і місце
складання, зміст господарської
операції та її вимірники (у
натуральному і вартісному виразі),
посади, прізвища і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійснення
господарської операції і складання
первинного документа.

Відповідно до п.2.15 та п.2.16
вищевказаного Положення забороняється
приймати до виконання первинні
документи на операції, що суперечать
законодавчим та нормативним актам.

Згідно з п.1 ст.9 Закону України від 16.07.99
N996-XIV "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні" (із
змінами та доповненнями) підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Таким чином, для надання юридичної сили
і доказовості, первинні документи
повинні бути складені відповідно до
вимог чинного законодавства та не
порушувати публічний порядок,
встановлений Законом України від 16.07.99
№996-XIV "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні" (із
змінами та доповненнями).

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового
кодексу України від 02.12.2010 року №2755-IV із
змінами та доповненнями, «податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
меток їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів. ; тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платник:
податку.

Відповідно до абз. а) п.198.1 ст.198
Податкового кодексу України №2755-VI від
02.12.2010 року (із змінами та доповненнями),
право на податковий кредит виникає у
раз здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (в тому числі
у разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Згідно п.185.1 ст.185 Податкового кодексу
України №2755-VI від 02.12.2010 (із змінам; та
доповненнями): "Об'єктом оподаткування
є операції платників податку з
постачанню товарів, місце постачання
яких розташоване на митній території
України".

Пунктом 188.1. ст.188 Податкового кодексу
України №2755-VI від 02.12.2010 року (із
змінами та доповненнями) передбачено:
"База оподаткування операцій з
постачанню товарів/послуг
визначається виходячи з їх договірної
(контрактної) вартості, але не нижче
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, з
урахуванням, загальнодержавних
податків та зборів...».

Окрім того, п.198.6 ст.198 Податкового
Кодексу України №2755-VI від 02.12.2010 (із
змінами та доповненнями) передбачено,
що не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів (робіт, послуг), не підтверджені
податковими накладними, або
оформленими з порушеннями вимог, чи не
підтвердженими митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пунктом 201.11 ст.201 цього Кодексу).

Підпунктом 138.1.1 п.138.1 ст.138 Податкового
Кодексу України № 2755-VI від 02.12.2010 року
зі змінами та доповненнями визначено,
"витрати операційної діяльності
включають собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг та інші витрати беруться для
визначення об'єкта оподаткування з
урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї
статті пунктів 140.2-140.5 статті 140. статей
142 і 143 та інших статей цього Кодексу,
які пряме визначають особливості
формування витрат платника податку".

Пунктом 138.2 ст.138 Податкового Кодексу
України №2755-VI від 02.12.2010 року (зі
змінами та доповненнями зазначено:
"витрати, які враховуються для
визначення об'єкт оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів встановлених розділом І
цього Кодексу.

Відповідно пп. 139.1.9 п.139.1 ст.139
Податкового Кодексу України №2755-VI від
02.12.2010 року (зі змінами та доповненнями),
витрати не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку не
враховуються при визначенні
оподатковуваного прибутку.

Враховуючи вищенаведене, вбачається
проведення транзитних фінансових
потоків, спрямованих на здійснення
операцій надання податкової вигоди
переважно з контрагентами, які не
виконують свої податкові зобов'язання,
з метою штучного формування валових
витрат та податкового кредиту, які не
мають реального товарного характеру.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 200.1. ст.200 Податкового кодекс)
України визначено, що сума податку, що
підлягає сплаті (перерахуванню) до
Державного бюджету України або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Пунктом 200.2. ст.200 Податкового кодексу
України передбачено, що при
позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені цим розділом.

Відповідно до пп. 198.6 ст.198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Враховуючи зазначене, суд приходить до
переконання, що перевіркою було
правильно зроблено висновок про
порушення платником вимог пункту 177.4
статті 177 Податкового кодексу України,
внаслідок чого було завищено
задекларовані суми витрат,
безпосередньо пов'язаних з одержанням
доходів за 2012 рік на 412 144.67 грн., що
спричинило заниження податку на доходи
фізичних осіб на 61 821,70 грн. (15%) та про
порушення вимог пунктів 198.1 та 198.3
статті 198 Податкового кодексу України,
внаслідок чого завищено податковий
кредит з податку на додану вартість та
занижено податок на додану вартість на
82 428,93 грн.

Відповідно до пункту 123.1 статті 123
Податкового Кодексу, у разі якщо
контролюючий орган самостійно
визначає суму податкового
зобов'язання, зменшення суми
бюджетного відшкодування та/або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість платника податків на
підставах, визначених підпунктами 54.3.1,
54.3.2, 54.3.4, 54.3.5. 54.3.6 пункту 54.3 статті 54
цього Кодексу, - тягне за собою
накладення на платника податків штрафу
в розмірі 25 відсотків суми визначеного
податкового зобов'язання, завищеної
суми бюджетного відшкодування. При
повторному протягом 1095 днів визначенні
контролюючим органом суми податкового
зобов'язання з цього податку, зменшення
суми бюджетного відшкодування - тягне
за собою накладення на платника
податків штрафу у розмірі 50 відсотків
суми нарахованого податкового
зобов'язання, завищеної суми
бюджетного відшкодування.

У відповідності до ч. 2 ст. 17 КАС України,
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З огляду на вищевказане, суд приходить
до переконання, що позовні вимоги
суб'єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи ОСОБА_1 в частині
скасування податкового повідомлення -
рішення Тернопільської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міністерства
доходів у Тернопільській області від
05.09.2013 року № підлягають до
задоволення, а рішення до скасування, в
задоволенні решти позовних вимог слід
відмовити.

керуючись ст.ст. 50, 71, 86, 94, 158,
160-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково. Податкове
повідомлення - рішення Тернопільської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міністерства доходів у Тернопільській
області від 05.09.2013 року № -
скасувати.

В задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Тернопільський окружний
адміністративний суд в порядку і
строки, передбачені статтями 185-187
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строків апеляційного
оскарження. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо воно не
скасовано, набирає законної сили після
закінчення апеляційного розгляду
справи.

Суддя
Подлісна І.М.