Справа № К/9991/5189/11-С
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2014-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2014 року
м. Київ К/9991/5189/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т. Розваляєвої Т.С.
Маслія В.І.провівши попередній розгляд
адміністративної справи за касаційною
скаргою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на постанову
Сторожинецького районного суду
Чернівецької області від 25 лютого 2009
року та постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 04 листопада 2010 року у справі №2а-3/2009
за позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до
Бобовецької сільської ради, третя
особа - ОСОБА_6 про часткову зміну
рішення,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2008 року позивачі звернулись з
позовом до Бобовецької сільської ради
про часткову зміну рішення від 30
березня 2000 року № 12-11/2000 в частині
надання земельної ділянки ОСОБА_6 для
ведення особистого підсобного
господарства розміром 0,32 га.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідач незаконно передав ОСОБА_6
земельну ділянку покійної ОСОБА_7 в
розмірі 0,5 га, оскільки останню вже було
закріплено за позивачами на підставі
рішення виконавчого комітету
Бобовецької сільської ради від 02
квітня 1973 року. Крім того, спірне
рішення прийняте відповідачем 30
березня 2000 року, в той час як ОСОБА_6
став власником будинку по сусідству
тільки 14 квітня 2000 року.

Постановою Сторожинецького районного
суду Чернівецької області від 25 лютого
2009 року в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_4 відмовлено за безпідставністю,
а в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 у
зв'язку з пропуском строку позовної
давності.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 04 листопада
2010 року змінено резолютивну частину
постанови суду першої інстанції,
зокрема, зазначивши, що в задоволенні
позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішеннями суду
першої та апеляційної інстанцій ОСОБА_4
та ОСОБА_5 звернулись з касаційною
скаргою, у якій просять скасувати
судові рішення першої та апеляційної
інстанції, та ухвалити нове про
задоволення позову, посилаючись на те,
що при прийнятті зазначених судових
рішень було порушено норми
матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, громадянин ОСОБА_6 згідно
договору купівлі-продажу житлового
будинку АВК №411132 від 14 квітня 2000 року
купив житловий будинок у громадянки
ОСОБА_8, який належав їй на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом покійної ОСОБА_7.

Рішенням Бобовецької сільської ради
Сторожинецького району Чернівецької
області від 30 березня 2000 року № 12-11/2000
надано земельну ділянку (покійної
ОСОБА_7) ОСОБА_6 розміром 0,5 га на Старому
куті для ведення особистого підсобного
господарства.

Розглядаючи справу та відмовляючи в
задоволенні позову, суди першої та
апеляційної інстанцій вірно виходили з
того, що з довідки архівного відділу
Сторожинецької районної державної
адміністрації № 63 від 10 грудня 2008 року
вбачається, що в документах архівного
фонду Бобовецької сільської ради за
1970-2003 роки даних про виділення
земельних ділянок і надання дозволу
для будівництва і обслуговування
житлового будинку на ОСОБА_4 та ОСОБА_5
немає, а тому, твердження позивачів про
закріплення за ними земельної ділянки
покійної ОСОБА_7 рішенням виконавчого
комітету Бобовецької сільської ради
від 02 квітня 1973 року є безпідставними.

Таким чином, жодних доказів на
підтвердження факту наявності права
власності чи користування земельної
ділянки, яку передано ОСОБА_6 для
ведення особистого підсобного
господарства оскаржуваним рішенням
органу місцевого самоврядування,
позивачами не надано.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він з заперечує проти
адміністративного позову.

Відтак, відповідачем надано до суду
достатньо доказів та доведено
правомірність свого рішення, чим
виконано обов'язок встановлений ч.2 ст.71
КАС України.

Крім того, позивачі оскаржують рішення
сільської ради від 30 березня 2000 року,
тоді як до суду за захистом своїм прав
вони звернулись лише у червні 2008 року,
тобто ними пропущено строк звернення
до суду, вставлений ст.99 КАС України (в
редакції чинній на момент звернення до
суду).

За таких обставин, судова колегія
вважає, що судом апеляційної інстанції
повно і правильно встановлені фактичні
обставини справи, характер
правовідносин сторін і вірно
застосовані до них норми матеріального
права. Доводи касаційної скарги
висновків суду не спростовують.

Згідно із ст. 220 КАС України суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5
відхилити, а постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 04 листопада 2010
року, залишено без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
особам, які беруть участь у справі та
може бути переглянута в порядку ст.ст.
235-2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: