Справа № 2270/1828/12
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2014-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/41377/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі суддів:

Чалого С.Я.

Гончар Л.Я.

Конюшка К.В.

розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
касаційними скаргами управління
Пенсійного фонду України в м.
Хмельницькому та Головного управління
Державної казначейської служби
України у Хмельницькій області на
постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від 20 березня
2012 року та ухвалу Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 31 травня 2012 року у справі за позовом
ОСОБА_4 до управління Пенсійного фонду
України в м. Хмельницькому, третя особа
- Головне управління Державної
казначейської служби у Хмельницькій
області про визнання дій протиправними
та стягнення коштів,-

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернулася до Хмельницького
окружного адміністративного суду з
позовом до УПФ України у м.
Хмельницькому, третя особа - ГУ ДКСУ у
Хмельницькій області про визнання дій
протиправними та стягнення коштів в
розмірі 6 987,84 грн., сплачених як збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування при придбанні легкового
автомобіля.

Постановою Хмельницького окружного
адміністративного суду від 20 березня
2012 року, залишеною без змін ухвалою
Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 31 травня 2012
року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено
частково. Визнано протиправними дії
управління Пенсійного фонду України у
м. Хмельницькому при наданні відповіді
від 23 січня 2012 року на звернення
позивача, стягнуто з Державного
бюджету України на користь ОСОБА_4
кошти в сумі 6 918,65 грн., сплачених як
збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування при придбанні легкового
автомобіля та судові витрати. В решті
позову - відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, управління
Пенсійного фонду України в м.
Хмельницькому звернулось з касаційною
скаргою, у якій посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права, просить їх
скасувати.

Також, до Вищого адміністративного
суду України надійшла касаційна скарга
Головного управління Державної
казначейської служби України у
Хмельницькій області на рішення судів
попередніх інстанцій у якій просить їх
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким відмовити в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_4 в повному обсязі

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України,
колегія суддів приходить до висновку,
що касаційні скарги не підлягають
задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, згідно договору
купівлі-продажу від 31.12.2011 року ОСОБА_4
придбано автомобіль Nissan X-Trail вартістю
276 746 грн. При реєстрації автомобіля в
органах ДАІ нею сплачено до Пенсійного
фонду України збір на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування в сумі 6 918,65 грн.

10.01.2012 року позивач зверталась до УПФУ у
м. Хмельницькому та ГУДКСУ у
Хмельницькій області з заявою про
повернення коштів, сплачених як збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування при придбанні легкового
автомобіля ОСОБА_4 отримала відповідь
про відсутність підстав для їх
повернення, оскільки у випадку
придбання автомобіля фізичною особою,
збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування сплачується особою, що
набуває права власності на легковий
автомобіль, посилаючись на "Порядок
сплати збору на обов'язкове державне
пенсійне страхування з окремих видів
господарських операцій", затверджений
постановою Кабінету Міністрів України
№ 1740 від 03 листопада 1998 року.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_4 суди попередніх інстанцій,
прийшли до висновку, що Порядок сплати
збору на обов'язкове державне пенсійне
страхування з окремих видів
господарських операцій суперечить
вимогам Закону України «Про збір на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», а отже не може бути
застосований.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з такими висновками судів
попередніх інстанцій, виходячи з
наступного.

Пунктом 7 статті 1 даного Закону, якою
визначено виключний перелік осіб -
платників збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування,
передбачено, що платниками збору є
юридичні та фізичні особи при
відчуженні легкових автомобілів, крім
легкових автомобілів, якими
забезпечуються інваліди, та тих
автомобілів, які переходять у
власність спадкоємцям за законом.

Відповідно до пункту 12 "Порядку сплати
збору на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування з окремих видів
господарських операцій" платниками
збору на обов'язкове державне пенсійне
страхування з операцій з відчуження
легкових автомобілів є підприємства,
установи та організації всіх форм
власності, а також фізичні особи, які
набувають право власності на легкові
автомобілі шляхом: купівлі легкових
автомобілів, у тому числі у виробників
або торгівельних організацій (крім
випадків забезпечення автомобілями
інвалідів згідно із законодавством);
міни; дарування (безоплатної передачі);
успадкування (крім випадків
успадкування легкового автомобіля за
законом); з інших підстав, передбачених
законодавством.

Крім того, у роз'ясненні Пленуму
Верховного Суду України, яке міститься
в Постанові від 01.11.1996 року № 9 "Про
застосування Конституції України при
здійсненні правосуддя" зазначено, що
судам необхідно виходити з того, що
нормативно-правові акти будь-якого
державного чи іншого органу, зокрема
постанови і розпорядження Кабінету
Міністрів України, накази та
інструкції міністерств і відомств,
підлягають оцінці на відповідність як
Конституції, так і закону. Якщо при
розгляді справи буде встановлено, що
нормативно-правовий акт, який підлягав
застосуванню, не відповідає чи
суперечить законові, суд зобов'язаний
застосувати закон, який регулює ці
правовідносини.

Виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над
підзаконними актами, та враховуючи
частину 4 статті 9 КАС України яка
передбачає, що у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, законам України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою або іншому
правовому акту, суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу, суд вважає, що застосуванню
підлягають положення Закону України
"Про збір на обов'язкове державне
пенсійне страхування".

Даним Законом не передбачено сплату
збору на обов'язкове державне пенсійне
страхування покупцем при купівлі
легкового автомобіля, а визначено, що
платником збору є фізична особа при
відчуженні легкового автомобіля.
Виходячи зі змісту положень Цивільного
кодексу України, поняття «відчуження»
передбачає перехід прав та обов'язків
на річ (майно) від власника до
правонабувача, у той час, як поняття
«купівля» (придбання) передбачає
перехід прав та обов'язків на річ
(майно) від продавця (правовідчужувача)
до покупця (правонабувача). Отже, під
поняттям «відчуження» фактично слід
розуміти припинення права власника на
річ (майно), тоді як поняття «купівля»
означає набуття права власності
власником. Таким чином, категорії
«відчуження»та «купівля» у контексті
Цивільного кодексу України є фактично
протилежними за змістом та розумінням.

Таким чином, оскільки положення
Порядку № 1740 щодо платників збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування при відчуженні автомобіля
суперечать положенням Закону № 400/97-ВР,
застосуванню підлягаю положення п. 7 ст.
1 Закону № 400/97-ВР, в силу якого
платником зазначеного збору є
продавець автомобіля.

Статтею 3 Закону № 400/97-ВР визначено, що
платники збору, визначеними пунктами 5 -
7, 9 і 10 статті 1 цього Закону, збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування сплачують на рахунки з
обліку коштів спеціального фонду
державного бюджету, відкриті в
управліннях Державного казначейства в
Автономній Республіці Крим, областях,
містах Києві та Севастополі. Ці кошти в
установленому порядку зараховуються
до спеціального фонду державного
бюджету і використовуються згідно із
законом про Державний бюджет України.

Сплата ОСОБА_4 збору на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до бюджету встановлена
судами попередніх інстанцій та
підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до п.п. 4 п. 4 Типового
положення про Головне управління
Державного казначейства України в
Автономній Республіці Крим, областях,
містах Києві та Севастополі,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 4 квітня 2006 року №
332, на Головне управління покладені
повноваження щодо повернення коштів,
помилково або надмірно зарахованих до
бюджету, за поданням органів стягнення,
яким відповідно до законодавства
надано право стягнення до бюджетів
податків, зборів (обов'язкових
платежів) та інших надходжень.

За таких обставин судова колегія
дійшла висновку, що судом першої та
апеляційної інстанцій повно і
правильно встановлені фактичні
обставини справи, характер
правовідносин сторін і вірно
застосовані до них норми матеріального
права. Доводи касаційної скарги
висновків суду не спростовують. За
таких обставин підстав для задоволення
касаційної скарги судова колегія не
вбачає.

Згідно з частиною першою статті 224 КАС
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення без змін,
якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанції не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 224, 230, 231, КАС
України, колегія суддів,-

ухвалила:

Касаційні скарги управління
Пенсійного фонду України в м.
Хмельницькому та Головного управління
Державної казначейської служби
України у Хмельницькій області -
залишити без задоволення.

Постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від 20 березня
2012 року та ухвалу Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 31 травня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України у строк та у порядку,
визначеними статтями 237- 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді