Справа № 803/520/14
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2014-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2014 року м.
ЛуцькСправа № 803/520/14

Волинський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого, судді
Смокович В.І.,

при секретарі судового засідання
Литвиненко І.П.,

за участю представника позивача
ОСОБА_1,

представників відповідача
Мельника С.І., Чернюк Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку
адміністративну справу за позовом
фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до
Ківерцівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Волинській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (далі
- позивач, ФОП ОСОБА_4, підприємець)
звернувся в суд з адміністративним
позовом до Ківерцівської об'єднаної
державна податкова інспекції
Головного управління Міндоходів у
Волинській області (далі - Ківерцівська
ОДПІ, відповідач, інспекція) про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від 09
жовтня 2013 року №.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у
період з 12 по 16 серпня 2013 року
Ківерцівською ОДПІ проведена
документальна невиїзна перевірка ФОП
ОСОБА_4 з питання дотримання вимог
податкового законодавства в частині
обов'язкової реєстрації платником ПДВ
за період з 01 березня 2011 року по 31 липня
2013 року, під час якої встановлено
порушення пункту 9.4. статті 9 Закону
України «Про податок на додану
вартість», пунктів 181.1, 181.1 статті 181
Податкового кодексу України в частині
неподання заяви про реєстрацію
платником ПДВ при перевищенні обсягів
300 000,00 грн., що призвело до заниження
суми ПДВ за період з березня 2011 року по
квітень 2013 року на суму 122 551,69 грн. На
підставі висновків акту перевірки,
податковим органом прийнято податкове
повідомлення-рішення від 09 жовтня 2013
року №, яким нарахований податок
на додану вартість у розмірі 122 552,00 грн
за основним платежем та 30 638,00 грн за
штрафними санкціями.

Позивач не погоджується з
вищезазначеним податковим
повідомленням-рішенням та вказує, що до
початку перевірки обов'язкового
письмового запиту та наказу на
перевірку не отримував. Крім того, на
думку підприємця, інспекція не має
права перевіряти періоди, які виходять
за межі 1096 денного строку давності.
Також позивач вважає, що пункти 2.3.1 та 9.4
Закону України «Про податок на додану
вартість» при перевищенні обсягу
виручки у 300 000,00 грн не зобов'язували
платника податку реєструватися
платником ПДВ. На підставі
вищевикладеного просить суд визнати
протиправним та скасувати податкове
повідомлення-рішення від 09 жовтня 2013
року №.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримала у
повному обсязі та просила суд їх
задовольнити. Додатково пояснила, що на
її думку перевищення обсягу виручки у
300 000,00 грн може бути встановлено лише
за результатом звітного податкового
періоду - календарного року, а не за
будь-яких 12 місяців, як вважає
податкова. За результатом звітного 2010
року у ФОП ОСОБА_4 перевищення відсутнє,
на підтвердження надала суду додаткові
письмові докази тому вважає висновки
інспекції необґрунтованими.

Відповідач, Ківерцівська ОДПІ, у своїх
запереченнях та її представники в
судовому засіданні проти позову
заперечили з підстав викладених у
письмових запереченнях від 04 квітня 2014
року (а.с.6) зміст яких зводиться до того,
що ФОП ОСОБА_4. за період з березня 2010
року по лютий 2011 року перевищив
встановлений пунктом 181.1 статті 181
Податкового кодексу України та пунктом
9.4 статті 9 Закону України «Про податок
на додану вартість» ліміт у 300 000,00 грн.,
тому підприємець з березня 2011 року був
зобов'язаний зареєструватися як
платник податку на додану вартість,
однак цього не зробив. На підставі
вищевикладеного податковим органом за
період з березня 2011 року по квітень 2013
року нарахований податок на додану
вартість у загальному розмірі 122 551,69
грн, а також 30 638,00 грн штрафної санкції.

Щодо доводів позивача про невручення
запиту та наказу на перевірку пояснили,
що вказані документи були надіслані
підприємцю до початку перевірки, про що
свідчать надані в судовому засіданні
оригінали конвертів. Підприємець листи
на пошті не отримував і тому вони
повернулися на адресу податкової з
відміткою пошти «за закінченням
терміну зберігання». Таким чином,
контролюючим органом вжиті всі залежні
від нього заходи для належного
повідомлення ФОП ОСОБА_4 про проведення
перевірки. Крім того, підприємець
повідомлявся в телефонному режимі. З
цих підстав вважають оскаржуване
податкове повідомлення-рішення
правомірним та просять суд відмовити у
задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представників
сторін, з'ясувавши всі обставини у
справі та перевіривши їх письмовими
доказами, суд дійшов висновку, що у
задоволенні адміністративного позову
слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 25 травня
1994 року зареєстрований як фізична
особа-підприємець Ківерцівською
районною державною адміністрацією
Волинської області, що підтверджується
спеціальним витягом з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців.
Реєстраційний номер облікової картки
платника податків: НОМЕР_1. Фактично
суб'єкт господарювання здійснює свою
діяльність та знаходиться за адресою:
Волинська область, Ківерцівський
район, село Прилуцьке, вулиця
Дністрянського, 8 (а.с.135).

Як зазначено в акті перевірки від 22
серпня 2013 року №421/1701/НОМЕР_1, позивач
взятий на податковий облік
Ківерцівською ОДПІ 05 травня 1994 року за
№б/н та станом 12 серпня 2013 року
продовжує перебувати на обліку в цій
інспекції. У періоді, що перевірявся,
суб'єкт господарювання був платником
податків на загальній системі
оподаткування. Платником податку на
додану вартість зареєстрований не був
(а.с.8).

Як слідує з матеріалів справи
Ківерцівська ОДПІ листом від 16 квітня
2013 року №449/0/17/10 направила на адресу
підприємця запит, в якому на підставі
пункту 73.5 статті 73 Податкового кодексу
України просила у 10-денний термін
надати письмові пояснення та
документальне підтвердження обсягів
оподатковуваних операцій за період з 01
березня 2010 року по 28 лютого 2011 року.
Вказаний лист 18 квітня 2013 року був
надісланий контролюючим органом за
адресою ФОП ОСОБА_4, яка зазначена в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців
(АДРЕСА_1), однак повернувся на адресу
податкової 24 травня 2013 року з відміткою
пошти «за закінченням терміну
зберігання» (а.с.57, 61-62).

У зв'язку з неотриманням від позивача
запитуваних документів, на підставі
підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78,
статті 79 Податкового кодексу України
наказом від 05 серпня 2013 року №94
Ківерцівська ОДПІ призначила
позапланову документальну невиїзну
перевірку з терміном проведення з 12 по
16 серпня 2013 року (а.с.58). Вказаний наказ
був направлений на адресу підприємця 06
квітня 2014 року, однак також повернувся
на адресу контролюючого органу з
відміткою пошти «за закінченням
терміну зберігання», що
підтверджується оглянутим у судовому
засіданні оригіналом конверту, копія
якого додана до матеріалів справи
(а.с.130).

Як встановлено судом, у період з 12
серпня 2013 року по 16 серпня 2013 року
головним державним інспектором
відділу доходів і зборів фізичних осіб
Ківерцівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Волинській
області було проведено документальну
невиїзну перевірку ФОП ОСОБА_4 з
питання дотримання вимог податкового
законодавства в частині обов'язкової
реєстрації платником ПДВ за період з 01
березня 2011 року по 31 липня 2013 року. За
результатами вищезазначеної перевірки
складений акт від 22 серпня 2013 року
№421/1701/НОМЕР_1 (а.с.8-9).

Згідно висновків акту перевірки,
підприємець порушив вимоги підпункту
2.3.1 пункту 2.3 статті 2, пункт 9.4 статті 9
Закону України «Про податок на додану
вартість», пункти 181.1, 183.2 статті 181
Податкового кодексу України в частині
неподання заяви про реєстрацію
платником ПДВ при перевищенні обсягів
300 000,00 грн, що призвело до заниження
суми податку на додану вартість за
період з березня 2011 року по квітень 2013
року на суму 122 551,69 грн (а.с.9 зворот).

Вищезазначений висновок мотивований
тим, що за результатами перевірки
поданих підприємцем звітів про
використання реєстраторів
розрахункових операцій встановлено, що
за період з березня 2010 року по лютий 2011
року ФОП ОСОБА_4 одержав загальну суму
виручки в розмірі 306 468,64 грн, однак
всупереч підпункту 2.3.1 пункту 2.3 статті
2 Закону України «Про податок на додану
вартість» не зареєструвався як платник
ПДВ протягом строку, встановленого
законодавством.

За період з березня 2011 року по квітень
2013 року загальна сума розрахунків
становила 606 289,92 грн. Таким чином, на
думку податкової інспекції, сума
податку на додану вартість, яку
необхідно було сплатити до бюджету
становить 122 551,69 грн (а.с.9).

Обставини щодо сум отриманих доходів
позивачем за період з березня 2010 року
по квітень 2013 року підтверджуються
наявними в матеріалах справи звітами
про використання реєстраторів
розрахункових операторів (а.с.17-54),
співпадають з даними електронної бази
даних Ківерцівської ОДПІ (а.с.64-101) та
сторонами не заперечуються.

На підставі висновків вищезазначеного
акту перевірки відповідачем прийняте
податкове повідомлення-рішення від 09
жовтня 2013 року №, яким
нарахований податок на додану вартість
у розмірі 122 552,00 грн за основним
платежем та 30 638,00 грн за штрафними
санкціями (а.с.6).

При цьому суд зазначає, що як акт
перевірки від 22 серпня 2013 року
№421/1701/НОМЕР_1, так і податкове
повідомлення-рішення від 09 жовтня 2013
року № були надіслані підприємцю
28 серпня 2013 року та 09 жовтня 2013 року
відповідно, однак знову були повернуті
на адресу Ківерцівської ОДПІ з
відміткою пошти «за закінченням
терміну зберігання» (а.с.131-132).

Надаючи правову оцінку податковому
повідомленню-рішенню від 09 жовтня 2013
року №, а також висновкам
Ківерцівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Волинській
області, які викладені в акті перевірки
від 22 серпня 2013 року №421/1701/НОМЕР_1, суд
зазначає наступне.

Спірні правовідносини виникли з
приводу обов'язкової реєстрації
платниками податку на додану вартість,
а тому врегульовані Законом України
«Про податок на додану вартість» (до 2011
року) та Податковим кодексом України
(після 2011 року).

Як визначено у підпункті 2.3.1 пункту 2.3
статті 2 Закону України «Про податок на
додану вартість» (далі - в редакції що
діяла на момент виникнення спірних
правовідносин), особа підлягає
обов'язковій реєстрації як платник
податку у разі, коли загальна сума від
здійснення операцій з поставки
товарів (послуг), у тому числі з
використанням локальної або
глобальної комп'ютерної мережі, що
підлягають оподаткуванню згідно з цим
Законом, нарахована (сплачена, надана)
такій особі або в рахунок зобов'язань
третім особам, протягом останніх
дванадцяти календарних місяців
сукупно перевищує 300 000 гривень (без
урахування податку на додану вартість).

Пункт 9.3 статті 9 цього Закону
передбачає, що особи, які підпадають
під визначення пункту 2.3 статті 2 цього
Закону, зобов'язані зареєструватися як
платник податку у податковому органі
за їх місцезнаходженням (місцем
проживання).

Проаналізувавши вищезазначені норми
законодавства, суд дійшов висновку, що
платник податків, сума доходу якого за
останні дванадцять календарних
місяців перевищує 300 000,00 грн підлягає
обов'язковій реєстрації платником ПДВ.
Аналогічні правила передбачені
пунктом 181.1 статті 181, пунктами 183.1, 183.2
статті 183 Податкового кодексу України,
який набрав чинності з 01 січня 2011 року.

У розглядуваному випадку як під час
податкової перевірки, так і під час
судового розгляду встановлено, що
відповідно до поданих підприємцем
звітів про використання реєстраторів
розрахункових операцій за період з
березня 2010 року по лютий 2011 року ФОП
ОСОБА_4 одержав загальну суму виручки в
розмірі 306 468,64 грн (а.с.17-54). Тобто, з
березня 2011 року позивач був
зобов'язаний зареєструватися як
платник ПДВ, однак цього не зробив.

Посилання представника позивача у
судовому засіданні на пункт 9.4 статті 9
Закону України «Про податок на додану
вартість», який передбачає реєстрацію
платником ПДВ за власним бажанням, є
помилковими, оскільки ця норма
стосується лише платників податків які
не підпадають під визначення пункту 2.3
статті 2 цього Закону. Натомість ФОП
ОСОБА_4 підпадає під дію підпункту 2.3.1
цього пункту, оскільки отримав за
період з березня 2010 року по лютий 2011
року виручку у розмірі 306 468,64 грн.

Також суд вважає помилковим пояснення
представника підприємця на те, що
визначення розміру виручки необхідно
здійснювати лише по звітним
(податковим) календарним рокам, а не за
будь-які 12 календарних місяців,
оскільки, на думку суду, законодавець
як у підпункті 2.3.1 пункту 2.3 статті 2
Закону України «Про податок на додану
вартість», так і в пункті 181.1 статті 181
Податкового кодексу України
застосовує саме поняття «останні 12
календарних місяців», а не «податковий
(звітний) період». Це означає, що при
визначенні суми виручки податковий
орган вправі використовувати дані
будь-яких останніх 12 календарних
місяців і не обов'язково в межах
звітного року. На користь цього
висновку також свідчить те, що
звітування з податку на додану
вартість здійснюється по календарним
місяцям, а не по календарним рокам. Тому
в розглядуваному випадку Ківерцівська
ОДПІ правомірно використала дані з
березня 2010 року по лютий 2011 року, який
містить 12 календарних місяців та
обґрунтовано встановила перевищення
підприємцем ліміту у розмірі 300 000,00
грн.

Щодо посилання суб'єкта господарювання
на пропуск контролюючим органом 1095
денного строку давності при проведенні
перевірки суд зазначає наступне.

Поняття строків давності у податкових
відносинах визначене статтею 15 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» та статтею 102 Податкового
кодексу України.

Зокрема, у підпункті 15.1.1 пункту 15.1
статті 15 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» визначено, що за
винятком випадків, визначених
підпунктом 15.1.2 цього пункту,
податковий орган має право самостійно
визначити суму податкових зобов'язань
платника податків у випадках,
визначених цим Законом, не пізніше
закінчення 1095 дня, наступного за
останнім днем граничного строку
подання податкової декларації, а у
разі, коли така податкова декларація
була надана пізніше, - за днем її
фактичного подання.

Відповідно до пункту 102.1 статті 102
Податкового кодексу України,
контролюючий орган, крім випадків,
визначених пунктом 102.2 цієї статті, має
право самостійно визначити суму
грошових зобов'язань платника податків
у випадках, визначених цим Кодексом, не
пізніше закінчення 1095 дня, що настає за
останнім днем граничного строку
подання податкової декларації та/або
граничного строку сплати грошових
зобов'язань, нарахованих контролюючим
органом, а якщо така податкова
декларація була надана пізніше, - за
днем її фактичного подання.

Аналіз зазначених норм законодавства
дозволяє суду дійти висновку, що 1095
денний строк давності застосовується
лише до строку нарахування
контролюючим органом податкового
(грошового) зобов'язання і не
стосується інших процесуальних дій
податкового органу. Тобто,
контролюючий орган вправі проводити
перевірку в незалежності від строку
давності, однак зобов'язаний
нарахувати грошове зобов'язання лише в
сумі, що покривається цими строками.

У даному випадку Ківерцівська ОДПІ
перевіривши період з березня 2010 року по
лютий 2011 року встановила порушення ФОП
ОСОБА_4 ліміту виручки у 300 000,00 грн. З
березня 2011 року підприємець не
зареєструвався як платник ПДВ, чим
порушив приписи підпункту 2.3.1 пункту 2.3
статті 2.3, пункту 9.3 статті 9 Закону
України «Про податок на додану
вартість».

Триваюче правопорушення, яке було
розпочате позивачем у березні 2011 року,
було виявлено в акті перевірки від 22
серпня 2013 року №421/1701/НОМЕР_1, тобто в
межах 1095 денного строку. Аналогічно,
податковим повідомленням-рішенням від
09 жовтня 2013 року № грошове
зобов'язання було нараховане за період
з березня 2011 року по квітень 2013 року, що
також здійснено в межах 1095 денного
строку, який починає свій відлік після
настання граничного строку для подання
декларації з ПДВ за березень 2011 року (20
квітня 2011 року).

Щодо пояснень про неотримання до
початку проведення перевірки запиту та
наказу на перевірку, суд зазначає, що в
судовому засіданні були дослідженні
оригінали конвертів, в яких на адресу
ФОП ОСОБА_4, яка зазначена в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців (АДРЕСА_1)
направлялися запит від 16 квітня 2013 року
№449/0/17/10, а також наказ на перевірку від
05 серпня 2013 року №94. Вказані поштові
відправлення повернулися на адресу
податкової інспекції 24 травня 2013 року
та 13 вересня 2013 року відповідно з
відмітками пошти «за закінченням
терміну зберігання» (а.с.62, 130).

Вказані обставини узгоджуються з
приписами пункту 79.2 статті 79
Податкового кодексу України, в якому
зазначено, що документальна
позапланова невиїзна перевірка
проводиться посадовими особами
контролюючого органу виключно на
підставі рішення керівника
контролюючого органу, оформленого
наказом, та за умови надіслання
платнику податків рекомендованим
листом із повідомленням про вручення
або вручення йому чи його
уповноваженому представнику під
розписку копії наказу про проведення
документальної позапланової невиїзної
перевірки та письмового повідомлення
про дату початку та місце проведення
такої перевірки.

Тобто, в розглядуваному випадку,
контролюючий орган до початку
проведення перевірки надіслав на
адресу ФОП ОСОБА_4 запит, наказ та
повідомлення про перевірку
рекомендованими листами із
повідомленнями про вручення, а тому
вжив всіх залежних від нього заходів
для витребування документів та
повідомлення платника податків про
початок перевірки.

Пояснення представника позивача про
те, що з конвертів неможливо
встановити, що саме в них надсилалося,
бо до них не складено описів вкладення,
не приймаються судом до уваги, оскільки
як визначено пунктом 15 Правил надання
послуг поштового зв'язку, які
затверджені Постановою Кабінету
Міністрів України від 5 березня 2009 року
№270 опис вкладення складається лише до
цінних листів, а до рекомендованих
листів не складається. Крім того,
підприємець цих листів взагалі не
отримував на пошті, тому його доводи, що
в них не містилося якихось документів є
безпідставними та не ґрунтуються на
письмових доказах, які можуть
підтвердити ці обставини, наприклад:
акт про нестачу під час розкривання
поштового відправлення, довідка
поштового відділення тощо.

Окремо суд зазначає, що систематичне
ігнорування ФОП ОСОБА_4 поштових
відправлень, які надсилалися йому
Ківерцівською ОДПІ протягом
травня-жовтня 2010 року (а.с.62, 130-132),
свідчить, в першу чергу, про
зловживання своїми процесуальними
правами наданими йому як платнику
податків, тому, на переконання суду, ці
обставини жодним чином не спростовують
добросовісності суб'єкта владних
повноважень, який вжив всіх необхідних
заходів для повідомлення позивача про
початок перевірки та про її результати,
так само як і не спростовують
виявленого під час перевірки порушення
податкового законодавства.

За правилами частини першої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач, суб'єкт владних
повноважень, та його представники у
судовому засіданні належними та
допустимими доказами довели суду
обґрунтованість та правомірність
податкового повідомлення-рішення від 09
жовтня 2013 року №.

Відповідно до частини третьої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Оцінивши податкове
повідомлення-рішення від 09 жовтня 2013
року № на предмет відповідності
частині третій статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд дійшов висновку, що воно
винесене на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією України та Податковим
кодексом України.

Оскільки фізична особа-підприємець
ОСОБА_4 у період з березня 2010 року по
лютий 2011 року отримав сукупну виручку
від господарської діяльності, яка
перевищує 300 000,00 грн, був зобов'язаний з
березня 2011 року зареєструватися як
платник податків на додану вартість,
однак цього не зробив, тому суд дійшов
висновку, що Ківерцівська об'єднана
державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів у
Волинській області обґрунтовано та в
межах 1095 денного строку давності
податковим повідомленням-рішенням від
09 жовтня 2013 року № нарахувала
позивачу податок на додану вартість у
загальному розмірі 153 190,00 грн. З огляду
на викладене у задоволенні
адміністративного позову слід
відмовити.

За правилами частини третьої статті 4
Закону України «Про судовий збір», під
час подання адміністративного позову
майнового характеру сплачується 10
відсотків розміру ставки судового
збору. Решта суми судового збору
стягується з позивача або відповідача
пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимоги.

Як слідує з матеріалів справи за
подання даного позову позивач сплатив
182,70 грн квитанцією від 21 лютого 2014 року
№2603.1020.1 та 306,38 грн квитанцією від 04
березня 2014 року №2255.45.1 (а.с.2, 16).

Ставка судового збору у даній справі
становить 3 063,80 грн, тобто 2% від
загальної суми майнових вимог (153 190,00
грн).

Оскільки суд відмовляє у задоволенні
позовних вимог, тому за правилами
частини третьої статті 4 Закону України
«Про судовий збір» решта суми ставки
судового збору у розмірі 2 574,72 грн
підлягає стягненню з позивача на
користь Державного бюджету України.

Керуючись частиною третьою статті 160,
статтями 162-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, частиною третьою статті 4
Закону України «Про судовий збір», на
підставі Податкового кодексу України,
Закону України «Про податок на додану
вартість», суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4 до Ківерцівської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Волинській області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від 09
жовтня 2013 року № - відмовити
повністю.

Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4 (45244, Волинська область, АДРЕСА_1,
ідентифікаційний код НОМЕР_1) на
користь Державного бюджету України
судовий збір у розмірі 2 574,72 грн (дві
тисячі п'ятсот сімдесят чотири гривні
сімдесят дві копійки).

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого статтею 186
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо таку апеляційну скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку повністю або
частково шляхом подання апеляційної
скарги до Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Волинський окружний адміністративний
суд. Апеляційна скарга на постанову
суду подається протягом десяти днів з
дня отримання копії постанови. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Львівського апеляційного
адміністративного суду.

Суддя

В.І.Смокович

Повний текст постанови виготовлений 25
квітня 2014 року.