Справа № 826/20218/13-а
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2014-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Окружний адміністративний суд
міста Києва в складі судді Качура І.А.,
розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом Головного управління
Держземагентства у м. Києві до
Київської міської ради, треті особи
Державне підприємство «Науково -
дослідний, виробничий агрокомбінат
«Пуща - Водиця» та ТОВ «АК
«Сервісавтотрейдинг» про визнання
незаконним та скасування рішення
№393/3227 від 01.10.2007 року.
До Окружного адміністративного суду м.
Києва звернулось Головне управління
Держземагентства у м. Києві (далі по
тексту також - позивач) з позовом до
Київської міської ради (надалі також -
відповідач), треті особи Державне
підприємство «Науково - дослідний,
виробничий агрокомбінат «Пуща -
«Сервісавтотрейдинг», в якому просило:
- визнати незаконним та скасувати
рішення Київської міської ради від
01.10.2007р. № 393/3227 «Про передачу
товариству з обмеженою
відповідальністю «Автомобільна
компанія «Сервісавтотрейдинг»
земельної ділянки для будівництва,
експлуатації та обслуговування
автомобільного терміналу зі
складською інфраструктурою, станцією
технічного обслуговування та
готельним комплексом між вул. Якова
Качури та вул. Миру 5 Святошинському
районі м. Києва».

В обґрунтування позовних вимог
зазначав, що спірне рішення є
протиправним, позаяк винесене з
порушенням пункту 12 Перехідних
положень Земельного кодексу України,
статей 93, 123, 124 та 141 Земельного кодексу
України, які не надавали Київській
міській раді повноважень щодо
прийняття рішення про припинення права
користування Державним підприємством
«Науково - дослідний, виробничий
агрокомбінат «Пуща - Водиця» земельною
ділянкою між вул. Якова Качури та вул.
Миру 5 Святошинському районі м. Києва».
Позов просив задовольнити у повному
обсязі.

Відповідач щодо заявленого позову
позиції не виклав, у судові засідання у
справі явку повноважних предстників не
забезпечував, про час, дату та місце
судового розгляду справи повідомлявся
належним чином, що підтверджується
матеріалами справи. Про причини
неприбуття суд не повідомив.

Третя особа - ТОВ «АК
«Сервісавтотрейдинг» проти
задоволення позову заперечувала з
мотивів необґрунтованості та
безпідставності.

Третя особа - Державне підприємство
«Науково - дослідний, виробничий
агрокомбінат «Пуща - Водиця»
підтримала позовні вимоги, позов
просила задовольнити у повному обсязі.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи в судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином
повідомленні про дату, час і місце
судового розгляду, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

З огляду на наведене та з урахуванням
вимог ст. 128 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд дійшов
висновку про доцільність розгляду
справи у письмовому провадженні на
підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши документи і матеріали,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд дійшов висновку про те, що
позов задоволенню не підлягає з огляду
про наступне.

Матеріалами справи встановлено, що
01 жовтня 2007 року Київська міська рада
на пленарному засіданні прийняла
рішення №393/3227 «Про передачу
товариству з обмеженою
відповідальністю «Автомобільна
компанія «Сервісавтотрейдинг»
земельної ділянки для будівництва,
експлуатації та обслуговування
автомобільного терміналу зі
складською інфраструктурою, станцією
технічного обслуговування та
готельним комплексом між вул. Якова
Качури та вул. Миру у Святошинському
районі м. Києва», на підставі якого ДП
«Науково-дослідний, виробничий
агрокомбінат «Пуща-Водиця» припинено
право користування земельною ділянкою
площею 7,17 га з виключенням її з
категорії земель
сільськогосподарського призначення та
затверджено проект землеустрою щодо
відведення земельної ділянки
товариству з обмеженою
відповідальністю «Автомобільна
компанія «Сервісавтотрейдинг» для
будівництва, експлуатації та
обслуговування автомобільного
терміналу зі складською
інфраструктурою, станцією технічного
обслуговування та готельним
комплексом між вул. Якова Качури та вул.
Миру у Святошинському районі м. Києва.

Головне управління
Держземагентства у м. Києві вважає
вищевказане рішення протиправним,
таким, що порушує охоронюваний інтерес
позивача Головного управління
Держземагентства у м. Києві, який діє в
особі держави в сфері земельних
відносин, оскільки неправомірне
припинення права постійного
користування земельними ділянками
сільськогосподарського призначення
завдає шкоду економічним інтересам
держави у сфері раціонального
використання земель на її території, з
огляду на що позивач звернувся до суду
з вказаним позовом.

Разом з тим, на підтвердження
неправомірності спірного рішення
позивач покликався на пункт 12
Перехідних положень Земельного
кодексу України (у редакції чинній на
момент прийняття оспорюваного рішення
Київської міської ради), який
передбачав, що до розмежування земель
державної і комунальної власності
повноваження щодо розпорядження
землями в межах населених пунктів, крім
земель, переданих у приватну власність,
та земель, на яких розташовані
державні, в тому числі казенні,
підприємства, господарські товариства,
к статутних фондах яких державі
належать частки (акції, паї), об'єкти
незавершеного будівництва та
законсервовані об'єкти, здійснюють
відповідні сільські, селищні, міські
ради, а за межами населених пунктів -
відповідні органи виконавчої влади.
Так, оскільки ДП «Науково-дослідний,
виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця»
є державним підприємством, Київська
міська рада в силу вищевказаних норм
закону не мала правових підстав на
припинення права постійного
користування спірною земельною
ділянкою.

Суд не погоджується з такими
доводами позивача, з огляду про
наступне.

Частина 3 статті 142 Земельного
кодексу України передбачає, що
припинення права постійного
користування земельною ділянкою у разі
добровільної відмови землекористувача
здійснюється за його заявою до
власника земельної ділянки.

Зокрема, частиною 4.ст 142
Земельного кодексу України визначено,
що власник земельної ділянки на
підставі заяви землекористувача
приймає рішення про припинення права
користування земельною ділянкою, про
що повідомляє органи державної
реєстрації.

В ході судового розгляду справи
встановлено, що листом-згодою від 12.11.2004
року № 936 Державне підприємство
«Науково - дослідний, виробничий
агрокомбінат «Пуща - Водиця»
відмовилось від права користування
частиною земельної ділянки.

Водночас, в ході судового
розгляду справи, ані позивачем, а ні
третьою особою - ДП «Науково-дослідний,
виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця»
не спростовано факту відмови
останнього від права користування
земельною ділянкою.

Суд звертає увагу на те, що на даний
спір не розповсюджується дія пункту 12
Перехідних положень Земельного
кодексу України, оскільки на момент
винесення оспорюваного рішення спірна
земельна ділянка не перебувала у
приватній власності та на ній не були
розташовані ні державні ні казенні
підприємства. Сам приналежності
Державного підприємства «Науково -
дослідний, виробничий агрокомбінат
«Пуща - Водиця» до державної форми
власності не має юридичного значення в
спірній ситуації з огляду на зміст
приписів пункту 12 Перехідних положень
Земельного кодексу України.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що
Законом України «Про розмежування
земель державної та комунальної
власності» (в редакції діючій на момент
винесення рішення) передбачено, що при
розмежуванні земель державної та
комунальної власності до земель
комунальної власності територіальних
громад сіл, селищ, міст передаються:
усі землі в межах населених пунктів,
крім земель приватної власності та
земель, віднесених до державної
власності.

Статтею 20 Земельного кодексу
України регламентовано, що віднесення
земель до тієї чи іншої категорії
здійснюється на підставі рішень
органів державної влади та органів
місцевого самоврядування відповідно
до їх повноважень.

Зміна цільового призначення
земель провадиться органами
виконавчої влади або органами
місцевого самоврядування, які
приймають рішення про передачу цих
земель у власність або надання у
користування, вилучення (викуп) земель
і затверджують проекти землеустрою або
приймають рішення про створення
об'єктів природоохоронного та
історико-культурного призначення.

Зміна цільового призначення
земель, які перебувають у власності
громадян або юридичних осіб,
здійснюється за ініціативою власників
земельних ділянок у порядку, що
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

Стаття 141 Земельного кодексу України
передбачає, однією з підстав
припинення права користування
земельною ділянкою добровільну
відмову від права користування
земельною ділянкою.

Відповідно до пункту 34 частини 1 статті
26 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» вирішення,
відповідно до Закону, питань
регулювання земельних відносин є
виключною компетенцією пленарних
засідань сільських, селищних, міських
рад, а за пунктом 2 статті 22 Закону
України "Про столицю України -
місто-герой Київ", Київська міська рада
має право визначати особливості
землекористування.

Відповідно до статті 59 Закону
України "Про місцеве самоврядування в
Україні" Київська міська рада в межах
своїх повноважень приймає нормативні
та інші акти у формі рішень.

Згідно з частиною 1 статті 116 Земельного
кодексу України громадяни та юридичні
особи набувають права власності та
право користування земельними
ділянками із земель державної або
комунальної власності за рішенням
органів виконавчої влади або місцевого
самоврядування в межах їх повноважень,
визначених цим Кодексом. Відповідно до
змісту цієї норми закону, право
власності або право користування
земельною ділянкою із земель державної
або комунальної власності виникає лише
за наявності рішення зазначених
органів і тільки в межах, вказаних в цих
рішеннях. Тобто, такі повноваження на
території м. Києва є виключною
компетенцією Київської міської ради.

Відповідно до ч. 1 статті 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 КАС України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Доводи, викладені позивачем у
позовній заві спростовані матеріалами
справи та імперативними приписами
закону.

Враховуючи викладене, керуючись
статями 9, 69, 70, 71, 128, 158 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Постанова набирає законної сили
згідно ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України та може бути
оскаржена до суду апеляційної
інстанції за правилами, встановленими
ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного
судочинства України

Суддя
І.А.
Качур