Справа № 2а-13088/10/1370
Суддя: Голубєва Г.К.
Дата ухвалення: 2014-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/58383/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача
Голубєвої Г.К.

Суддів
Бившевої Л.І.

Карася О.В.

при секретарі судового засідання:
Мосійчук І.М.,

розглянувши касаційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Яворівському районі Львівської
області Державної податкової служби

на ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 23.08.2012 року

та постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 21.10.2010 року

по справі № 2а-3088/10/1370

за позовом Дочірнього підприємства
«Холгер Крістіансен Продакшн Україна»
Компанії «Холгер Крістіансен А/С»

до Державної податкової інспекції у
Яворівському районі Львівської
області

за участю Прокуратури Львівської
області

третя особа Львівська митниця

про скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

ДП «Холгер Крістіансен Продакшн
Україна» Компанії «Холгер Крістіансен
А/С» звернулося в суд з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Яворівському
районі Львівської області скасування
податкових повідомлень-рішень від 03
березня 2010 року №/2, №/2,
№/2, №/2, №/2; від 22
березня 2010 року №/2, №/2,
№/2; від 16 квітня 2010 року №/1,
№/1, №/1.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 21.10.2010 року,
залишеною без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 23.08.2012 року у даній справі позов
задоволено частково. Визнано
протиправними та скасовано податкові
повідомлення-рішення від 03 березня 2010
року №/2, №/2, №/2,
№/2; від 22 березня 2010 року №/2,
№/2, №/2; від 16 квітня 2010 року
№/1, №/1, №/1. В
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, відповідач подав
касаційну скаргу, в якій просить їх
скасувати та прийняти нове рішення,
яким у позові відмовити повністю,
оскільки вважає, що постанову та ухвалу
було прийнято з порушенням норм
матеріального права та без належного
врахування всіх обставин справи.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що працівниками Державної
податкової інспекції у Яворівському
районі Львівської області проведені
позапланові виїзні перевірки позивача
з питань дотримання ним вимог
податкового та іншого законодавства,
за результатами яких виявлено, що
позивачем допущено порушення вимог
пп.3.1.2 п.3.1 ст.3, пп.7.3.6 п.7.3 ст.7 Закону
України від 03.04.1997 року № 168/97-ВР «Про
податок на додану вартість» (далі -
Закон № 168/97-ВР).

На підставі вищенаведеного
відповідачем 03 березня 2010 року
прийнято податкові
повідомлення-рішення №/2, яким
визначено позивачу зобов'язання по
податку на додану вартість в сумі 8213680,90
грн., з яких 4296656,60 гри. за основним
платежем та 3917024,30 грн. за штрафними
(фінансовими) санкціями, №/2, яким
визначено позивачу зобов'язання по
податку на додану вартість в сумі 357616,83
грн., з яких 357616,83 за штрафними
(фінансовими) санкціями, №/2, яким
зменшено суму бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість у розмірі 100697,00 грн. за липень
2008 року, 94046,00 грн. за вересень 2008 року,
163998,00 грн. за січень 2009 року, 97066,00 грн. за
березень 2009 року, 97431,00 за червень 2009
року, №/2, яким зменшено суму
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість у розмірі 105536,00 грн. за
листопад 2008 року.

22 березня 2010 року відповідачем
прийнято податкові
повідомлення-рішення №/2, яким
зменшено суму бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість у розмірі 98709,00 грн. за липень
2009 року та 96633,00 грн. за серпень 2009 року,
№/2, яким визначено зобов'язання
по податку на додану вартість в сумі
876882,00 грн., з яких 644291,00 грн. за основним
платежем та 232591,00 грн. за штрафними
(фінансовими) санкціями, №/2, яким
визначено позивачу зобов'язання по
податку на додану вартість в сумі 22828,30
грн., з яких 16306,00 грн. за основним
платежем та 6522,30 грн. за штрафними
(фінансовими) санкціями.

16 квітня 2010 року відповідачем прийнято
податкові повідомлення-рішення
№/1, яким зменшено суму бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість у розмірі 162331,00 грн. за
листопад 2009 року та 200371,00 грн. за
грудень 2009 року, №/1, яким
визначено позивачу зобов'язання по
податку на додану вартість в сумі 1383699,00
грн., з яких 1118286,00 грн. за основним
платежем та 265413,00 грн. за штрафними
(фінансовими) санкціями, №/1, яким
визначено позивачу зобов'язання по
податку на додану вартість в сумі 559143,00
грн., з яких 559143,00 грн. за штрафними
(фінансовими) санкціями.

Задовольняючи позов частково, суди
виходили з наступних мотивів, з чим
погоджується суд касаційної інстанції.

В матеріалах справи наявні імпортні та
експортні вантажні митні декларації,
товарно-супровідні документи,
специфікації до угоди від 21.04.2006 року №1
та прості векселі. Товарно-супровідні
документи, які додавались до вантажних
митних декларацій, містять посилання
на угоду від 21.04.2006 року №1.

Подані вантажні митні декларації
відповідають наказу Державної митної
служби України від 18 вересня 2007 року №
768 «Про затвердження зразків бланків
єдиного адміністративного документа,
додаткових аркушів, доповнень і
специфікації та їх Технічного опису»
та підтверджують вивезення
регенерованих стартерів без порушення
строків, визначених чинним
законодавством.

Крім того, судами було враховано, що
митний режим переробки на митній
території України здійснювався під
контролем Львівської митниці, якою
порушень щодо дотримання такого режиму
не встановлено.

Колегія суддів погоджується з
висновком судів , що твердження
податкового органу про неможливість
встановити реальну вартість ремонтних
робіт (витрат на переробку),
використаних ТМЦ, які формують
вартість стартерів відповідно до
специфікації і вантажно-митних
декларацій (експорт), неможливість
проведення ідентифікації
(встановлення факту використання)
товарів, розміщених у режим переробки
та обсягом використаних імпортних
запчастин в цілях переробки, є
припущенням без наявності відповідних
доказів, що суперечить чинному
законодавству.

Як встановлено судами, 21.04.2006 року між
компанією «Холгер Крістіансен А/С» та
позивачем було укладено угоду на
регенерацію стартерів №1, відповідно
до якої позивач зобов'язувався
виконувати роботи по регенерації
стартерів та компонентів за відповідну
плату, а компанія «Холгер Крістіансен
А/С» зобов'язувалася прийняти ці роботи
та оплатити їх.

Відповідно до положень п. 1.2 вказаної
угоди замовлення на регенерацію
виробів детально визначаються в
додатках (специфікаціях) до неї, які є
її невід'ємною частиною.

Пунктом 1.3 цієї ж угоди передбачено, що
додаток (специфікація) до угоди повинен
містити найменування виробів що
постачається замовником, перелік
робіт, які підлягають виконанню
виконавцем, кількість та вартість
виробів.

В матеріалах справи наявні
специфікації до угоди на регенерацію
стартерів № 1 від 21.04.2006 року, якими
передбачено передачу позивачу, окрім
самих стартерів, ще й компонентів
стартерів.

З огляду на викладене, висновок ДПІ про
те, що вказаною угодою не передбачено
ввезення нових запасних частин до
стартерів, що підлягають регенерації, є
безпідставним.

Виходячи з приписів ст. 1 Закону України
«Про операції з давальницькою
сировиною у зовнішньоекономічних
відносинах», колегія суддів
погоджується з висновком судів, що
господарські операції, передбачені
вказаною угодою від 21.04.2006 року, є
операціями з давальницькою сировиною.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України
«Про операції з давальницькою
сировиною у зовнішньоекономічних
відносинах» сплата ввізного мита,
податків та зборів (крім митних зборів)
провадиться українським виконавцем
шляхом видачі органу державної
податкової служби за
місцезнаходженням виконавця простого
авальованого векселя із строком
платежу, що дорівнює строку здійснення
операції з давальницькою сировиною,
але не більш як 90 календарних днів з
моменту оформлення вантажної митної
декларації, що і було зроблено
позивачем.

Приписами ст. 185 Митного кодексу
України передбачено, що одним із видів
митного режиму є переробка на митній
території України, відповідно до якого
ввезені на митну територію України
товари, що походять з інших країн,
піддаються у встановленому
законодавством порядку переробці без
застосування до них заходів
нетарифного регулювання, за умови
вивезення за межі митної території
України продуктів переробки
відповідно до митного режиму експорту (
ст. 229 МК України).

За правилами ч. 2 ст. 231 МК України
операції щодо переробки товарів можуть
включати, зокрема, ремонт товарів, у
тому числі відновлення та регулювання.

Виданим позивачу свідоцтвом № 003/2007
підтверджується спеціальне технічне
оснащення та облаштування території
спеціальної (вільної) економічної зони
позивача, що унеможливлює надходження
та вибуття товарів поза контролем
митного органу, яке відповідає Вимогам
до технічного оснащення та
облаштування території спеціальної
(вільної) економічної зони й до
контролю за переміщенням товарів через
кордони цієї зони, затвердженим
спільним наказом Державної митної
служби України, Міністерства фінансів
України, Адміністрації Державної
прикордонної служби України, Державної
податкової адміністрації України від
02.03.2006 року № 163/242/159/100, який
зареєстровано в Міністерстві юстиції
України 20.03.2006 року за № 294/12168.

Відповідно до вимог ст. 233 МК України
митні органи можуть проводити
перевірку товарів, ввезених для
переробки на митній території України,
а також продуктів їх переробки у
будь-якої особи, яка здійснює операції
щодо переробки таких товарів.

Крім того, здійснення контролю за
дотриманням режиму переробки на митній
території України передбачено
Порядком застосування митних режимів
переробки на митній території України
та переробки за межами митної
території України, затвердженим
наказом Державної митної служби
України від 13.09.2003 року № 609,
зареєстрованим в Міністерстві юстиції
України 06.10.2003 року за № 897/8218.

Приписами пп. 2.1.1 п.2.1 ст. 2 Закону
України від 21.12.2000 року №2181-III «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» (далі -
Закон №2181-III) встановлено, що
контролюючими органами стосовно
акцизного збору та податку на додану
вартість (з урахуванням випадків, коли
законом обов'язок з їх стягнення або
контролю покладається на податкові
органи), ввізного та вивізного мита,
інших податків і зборів (обов'язкових
платежів), які відповідно до законів
справляються при ввезенні
(пересиланні) товарів і предметів на
митну територію України або вивезенні
(пересиланні) товарів і предметів з
митної території України є митні
органи.

Відповідно до п. 11.43 ст. 11 Закону №
168/97-ВР сплата податку на додану
вартість при ввезенні рухомого майна
для здійснення операцій з ремонту у
митному режимі переробки, а також з
метою модернізації, провадиться шляхом
видачі простого векселя у випадку та
порядку, визначеному Кабінетом
Міністрів України.

Такий порядок встановлений постановою
Кабінету Міністрів України «Про
порядок випуску, обігу і погашення
простих векселів при ввезенні
(пересиланні) на митну територію
України товарів з метою ремонту» від
17.11.2004 року № 1524, відповідно до якого
платники ПДВ при ввезенні (пересиланні)
відповідно до режиму переробки на
митній території України товарів з
метою ремонту, в тому числі
гарантійного, або їх обробки - монтажу,
збирання, монтування та налагодження,
внаслідок чого одержуються інші
товари, можуть за своїм рішенням
надавати митним органам прості
авальовані векселі на суму ввізного
мита, акцизного збору та ПДВ із строком
погашення, що дорівнює строку ремонту
або обробки товарів, але не більш як 90
днів, або строку, встановленого
Кабінетом Міністрів України у порядку,
визначеному частиною третьою статті 232
МК України, за умови вивезення
відремонтованих або оброблених
товарів за межі митної території
України.

Під ремонтом слід розуміти операції з
усунення недоліків товарів, приведення
їх у робочий стан, відновлення їх
ресурсу або характеристик, що не
призводять до зміни кодів таких
товарів згідно з УКТЗЕД; випуск, обіг та
погашення зазначених векселів
здійснюється у порядку, визначеному
Законом України «Про операції з
давальницькою сировиною у
зовнішньоекономічних відносинах», та з
урахуванням особливостей, зазначених в
абз. 4 цього пункту; якщо вивезення
відремонтованих товарів за межі митної
території України не забезпечено у
строк, зазначений в абз. 2 цього пункту,
або ввезені з метою ремонту товари
використовуються з іншою метою,
підприємство, що видало вексель,
зобов'язано його оплатити.

На підтвердження виконання угоди № 1
від 21.04.2006 року позивачем було надано
імпортні та експортні вантажні митні
декларації, товарно-супровідні
документи, специфікації до угоди від
21.04.2006 року № 1 та прості векселі, копії
яких наявні в матеріалах справи.

Відповідно до п. 11 ст. 2 Закону України
«Про операції з давальницькою
сировиною у зовнішньоекономічних
відносинах» підставою для погашення
векселя (письмового зобов'язання) є
подання українським виконавцем органу
державної податкової служби за своїм
місцезнаходженням копії вивізної
вантажної митної декларації з
відміткою митниці, яка здійснила митне
оформлення готової продукції, про
фактичне перетинання готовою
продукцією митного кордону України.

Рішення податкового органу з приводу
видачі, взяття на облік та погашення
векселів по розглядуваних операціях
ніким не оскаржувалися і є чинними, а
отже податкові зобов'язання перед
Державним бюджетом України, які
виникли відповідно до вказаних
векселів, погашені у повному обсязі,
про що свідчать відповідні відмітки на
самих векселях.

Крім того, відповідно до п. 8 Положення
про вантажну митну декларацію, яке
затверджено постановою Кабінету
Міністрів України № 574 від 09.06.1997 року,
оформлена вантажна митна декларація є
підтвердженням надання особі права на
поміщення товарів та/або транспортних
засобів у заявлений митний режим і прав
та обов'язків, зазначених у вантажній
митній декларації осіб щодо здійснення
ними відповідних фінансових,
господарських та інших операцій.

Наявність особистих номерних печаток
співробітників митного органу на
відповідних вантажних митних
деклараціях свідчить про здійснення
усіх необхідних митних процедур та
закінчення митного оформлення товарів
по цих деклараціях.

За таких обставин, суди дійшли вірного
висновку щодо наявності підстав для
часткового задоволення позову.

Відповідно до ст. 224 КАС України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Отже, колегія суддів вважає, що в
межах касаційної скарги порушень
судами попередніх інстанції норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено.
Правова оцінка обставин у справі дана
вірно, а тому касаційну скаргу слід
залишити без задоволення, а
оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Яворівському
районі Львівської області Державної
податкової служби залишити без
задоволення.

Ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 23.08.2012 року
та постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 21.10.2010 року
по справі №2а-3088/10/1370 залишити без змін.

Справу повернути до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав та в порядку, передбачених
статтями 236-239 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий підписГолубєва Г.К.Судді
підписБившева Л.І. підписКарась О.В.

Ухвала складена у повному обсязі 04.04.2014
р.