Справа № 1622/2а-6953/11
Суддя: Мироненко О.В.
Дата ухвалення: 2014-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/56658/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

судді - доповідача Мироненка О.В.

суддів - Сороки М.О.

Чумаченко Т.А.

провівши попередній розгляд справи за
позовом ОСОБА_2 до Центру по
нарахуванню та здійсненню соціальних
виплат у Полтавській області,
Управління праці та соціального
захисту населення Октябрської
районної в м. Полтава ради Полтавської
області про стягнення заборгованості
за касаційною скаргою Управління праці
та соціального захисту населення
Октябрської районної в м. Полтава ради
Полтавської області на постанову
Октябрського районного суду м. Полтава
від 28 листопада 2011 року та ухвалу
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 24 липня 2012
року,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2011 року позивач звернувся в
суд із позовом до Центру по нарахуванню
та здійсненню соціальних виплат у
Полтавській області, Управління праці
та соціального захисту населення
Октябрської районної в м. Полтава ради
Полтавської області про стягнення
заборгованості.

Ухвалою Октябрського районного суду м.
Полтави від 26 жовтня 2011 року залучено в
якості співвідповідача Центр по
нарахуванню та здійсненню соціальних
виплат у Полтавській області.

Ухвалою Октябрського районного суду м.
Полтави від 28 листопада 2011 року
адміністративний позов в частині
позовних вимог за період з 2008 року по 2010
роки залишено без розгляду.

Постановою Октябрського районного
суду м. Полтава від 28 листопада 2011 року
позов задоволено.

Не погоджуючись із постановою суду
першої інстанції відповідач звернувся
зі скаргою до суду апеляційної
інстанції щодо скасування зазначеного
вище рішення.

Ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 24 липня 2012
року апеляційну скаргу відповідача
залишено без задоволення, постанову
суду першої інстанції залишено без
змін.

Не погоджуючись із постановою суду
першої та ухвалою суду апеляційної
інстанцій, відповідач звернувся із
касаційною скаргою до Вищого
адміністративного суду України, в якій
просить скасувати судові рішення,
ухвалити нову постанову, якою
відмовити в задоволенні позову,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши
матеріали справи та перевіривши
наведені в скарзі доводи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що згідно з копією
посвідчення, позивач має статус
інваліда 3 групи і має право на пільги,
встановлені законодавством України
для ветеранів війни - інвалідів війни. (
а.с. 5)Виплата одноразової грошової
допомоги позивачу була виплачена до
дня Перемоги за 2011 рік у розмірі 510
грн.

Приймаючи рішення про задоволення
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з того, що позивач має право на
отримання допомоги до 5 травня
відповідно до ст. 13 Закону України " Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту", але йому фактично
у 2011 році було виплачено дану допомогу
в розмірі меншому ніж передбачених
відповідним Законом, що є звуженням
змісту та обсягу прав громадян.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцію та
законами України.

Соціальний захист інвалідів війни
визначений Законом України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту".

Згідно ст. 13 Закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" (яка діяла до
прийняття Закону України "Про
державний бюджет України на 2008 рік" №
107-VІ від 28.12.2007, тобто до 01.01.2008 року),
щорічно до 5 травня інвалідам війни
виплачується разова грошова допомога у
розмірах: інвалідам I групи - десять
мінімальних пенсій за віком; IІI групи -
сім мінімальних пенсій за віком; III
групи - сім мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до п.20 розділу 11 ЗУ "Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
внесення змін до деяких законодавчих
актів України" статтю 13 ЗУ "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" викладено у такій
редакції: щорічно до 5 травня
інвалідам війни виплачується разова
грошова допомога у розмірах, які
визначаються Кабінетом Міністрів
України в межах бюджетних призначень,
встановлених законом про Державний
бюджет України.

Статтею 64 Конституції України
встановлено, що Конституційні права і
свободи людини і громадянина не можуть
бути обмежені.

Рішенням Конституційного суду України
№ 10-рп від 22 травня 2008 року положення
Закону України "Про Державний бюджет
України на 2008 рік та внесення змін до
деяких законодавчих актів України",
якими внесено зміни до ст. 13 ЗУ "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" визнано такими, що
не відповідають Конституції України,
тобто є неконституційними.

Законом України "Про Державний бюджет
України на 2011 рік" дію статті 13 ЗУ "Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" не було
зупинено.

Постановою Кабінету Міністрів України
№ 341 від 04.04.2011 року "Про розміри разової
грошової допомоги" встановлено, що у
2011 році виплата разової грошової
допомоги особам, на яких поширюється
чинність Закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту", а саме учасникам
війни, інвалідам ІІІ групи
виплачується у розмірі 510 грн.

Згідно ст. 17-1 Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" особи, які не
отримали разової грошової допомоги до 5
травня, мають право звернутися за нею
та отримати її до 30 вересня
відповідного року, в якому
здійснюється виплата допомоги.

З огляду на загальні засади
пріоритетності законів над
підзаконними нормативними актами, суд
правомірно застосував саме норми
Закону України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту", а не Постанови КМУ № 341 від
04.04.2011 року.

Відповідно до ч.1 ст.28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", мінімальний
розмір пенсії за віком встановлюється
у розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом.

Положення ч.3 ст. 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" не є перешкодою для
застосування зазначеної величини
(мінімального розміру пенсії за віком)
для розрахунку інших пов'язаних із нею
пенсій чи доплат, оскільки ч. 1 цієї
статті передбачено лише один
мінімальний розмір пенсії за віком.

З огляду на викладене, постанова суду
першої та ухвала суду апеляційної
інстанцій відповідають обставинам
справи наданим доказам та нормам
процесуального права.

Доводи касаційної скарги висновки суду
не спростовують.

Підстав для скасування судового
рішення з мотивів, викладених в
касаційні скарзі, не вбачається.

За правилами частини 1 статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо суди не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
оскаржуваних судових рішень, то суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення-без змін.

Керуючись статтями 220-1, 224, 230, 231 КАС
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Октябрської районної в м. Полтава ради
Полтавської області залишити без
задоволення, постанову Октябрського
районного суду м. Полтава від 28
листопада 2011 року та ухвалу
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 24 липня 2012
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Судді