Справа № 816/897/14
Суддя: А.О. Чеснокова
Дата ухвалення: 2014-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2014 року м. ПолтаваСправа
№816/897/14

Полтавський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Чеснокової А.О.,

за участю:

секретаря судового засідання -
Шевченко О.С.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Полтавській області - Сиромятнікова
В.В.,

представника відповідача
Кременчуцького міського відділу
Управління Міністерства внутрішніх
справ України в Полтавській області -
Сунітіної О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Полтавській області, Кременчуцького
міського відділу Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Полтавській області про визнання
незаконним та скасування наказу,
поновлення на роботі, стягнення коштів
за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

05 березня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
Полтавського окружного
адміністративного суду з позовною
заявою до Управління Міністерства
внутрішніх справ України в Полтавській
області, Кременчуцького міського
відділу Управління Міністерства
внутрішніх справ України в Полтавській
області про визнання незаконним та
скасування наказу від 07 лютого 2014 року
№42 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з
органів внутрішніх справ України на
підставі пункту 64 "д" (у запас через
службову невідповідність); поновлення
на посаді начальника
оперативно-розшукового сектору
відділу карного розшуку
Кременчуцького міського відділу
Управління Міністерства внутрішніх
справ України в Полтавській області з
виплатою середньомісячного грошового
утримання за час вимушеного прогулу з 07
лютого 2014 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначав, що його звільнення з органів
внутрішніх справ України (далі - ОВС) за
пунктом 64 "д" (через службову
невідповідність) Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ здійснено
безпідставно з порушенням вимог
чинного законодавства. ОСОБА_1 вважає
висновки атестаційної комісії та
подальше звільнення з ОВС
протиправними, оскільки з висновком
атестаційної комісії та матеріалами
службового розслідування позивач не
був ознайомлений, накази про
притягнення до дисциплінарної
відповідальності для ознайомлення
позивачу також не надавалися.
Наголошував, що за час проходження
служби в ОВС отримав звання майора
міліції та має ряд подяк, відзнак,
грошових винагород та інших заохочень,
натомість у атестаційному листі
зазначено негативні характеристики,
які не мають жодного відношення до
ОСОБА_1 та не підтверджені
документально.

У судовому засіданні позивач та його
представник підтримали позовні вимоги
викладені у позовній заяві,
просили суд задовольнити позов у
повному обсязі.

Представники відповідачів у судовому
засіданні заперечували проти позову,
просили суд відмовити у задоволенні
позовних вимог.

У своїх письмових запереченнях
відповідач Управління Міністерства
внутрішніх справ України в Полтавській
області зазначав, що 29 жовтня 2013 року
безпосереднім начальником ОСОБА_1
начальником ВКР Кременчуцького МУ УМВС
України в Полтавській області майором
міліції Джулаєм С.В. було складено
атестаційний лист за встановленою
формою. На підставі всебічного
вивчення особистих, професійних та
ділових якостей ОСОБА_1 Джулаєм С.В. у
графі "висновок безпосереднього
начальника (керівника) зазначено:
"майор міліції ОСОБА_1 займаній посаді
не відповідає, заслуговує переміщення
на іншу посаду, не пов'язану з
оперативно-розшуковою діяльністю". 21
листопада 2013 року старшим начальником
ОСОБА_1 т.в.о. начальника Кременчуцького
МУ УМВС полковник міліції ОСОБА_5
всебічно розглянувши зміст
атестаційного листа, проаналізувавши
стан справ у службовій діяльності
майора міліції ОСОБА_1, зазначив у
атестаційному листі свій висновок:
"займаній посаді не відповідає". За
наслідками розгляду атестаційного
листа атестаційна комісія прийняла
висновок про те, що майор міліції
ОСОБА_1 займаній посаді не відповідає,
підлягає звільненню з органів
внутрішніх справ через службову
невідповідність. Вважає, що атестацію
ОСОБА_1 проведено з дотриманням
Інструкції про порядок проведення
атестування особового складу органів
внутрішніх справ України, тому дії
Управління Міністерства внутрішніх
справ України в Полтавській області з
проведення атестації та видачі наказу
на звільнення позивача є правомірними.

Суд, заслухавши пояснення позивача та
представників сторін, дослідивши
матеріали справи, з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги та заперечення, оцінивши докази,
які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, встановив наступні факти та
відповідні до них правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 15
серпня 1997 року перебував на службі в
органах внутрішніх справ і в останній
час проходив службу на посаді
начальника оперативно-пошукового
сектору відділу карного розшуку
Кременчуцького міського відділу
Управління Міністерства внутрішніх
справ України в Полтавській області, що
підтверджується наявною у матеріалах
справи копією трудової книжки позивача
/а.с. 10-12/.

Наказом Управління Міністерства
внутрішніх справ України в Полтавській
області від 07 лютого 2014 року №42 о/с
майора міліції ОСОБА_1 (НОМЕР_1),
начальника оперативно-пошукового
сектору відділу карного розшуку
Кременчуцького міського управління
звільнено з органів внутрішніх справ (у
запас за пунктом 64 "д" (через службову
невідповідність) /а.с. 178/.

Підставою звільнення у наказі
зазначено рішення атестаційної
комісії УМВС від 27 листопада 2013 року,
подання Кременчуцького МВ від 04 лютого
2014 року.

Не погоджуючись із вказаним
наказом, позивач звернувся до суду з
вимогою про його скасування, а також з
вимогами про поновлення в органах
внутрішніх справ та стягнення
заробітку за час вимушеного прогулу.

Датою прийняття наказу зазначено 07
лютого 2014 року, тому, з огляду на день
подання позову, позивач не пропустив
визначений частиною третьою статті 99
Кодексу адміністративного судочинства
України строк звернення до суду.

Оцінюючи обґрунтованість позовних
вимог, суд виходив з наступного.

Відповідно до частини третьої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 3
Закону України "Про міліцію",
діяльність міліції будується на
принципах законності, гуманізму,
поваги до особи, соціальної
справедливості, взаємодії з трудовими
колективами, громадськими
організаціями й населенням.

Порядок та підстави проходження і
припинення служби в органах внутрішніх
справ регулюються Положенням про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів УРСР від
29 липня 1991 року №114 /далі - Положення/.

Відповідно до пункту 64 "д"
Положення особи середнього, старшого і
вищого начальницького складу
звільняються зі служби в запас (з
постановкою на військовий облік) через
службову невідповідність.

Пунктами 47-48 Положення
встановлено, що з метою вдосконалення
діяльності органів внутрішніх справ,
підвищення ефективності їх роботи,
поліпшення добору, розстановки і
виховання кадрів, стимулювання
підвищення кваліфікації,
ініціативності, творчої активності та
відповідальності працівників за
доручену справу проводиться атестація
осіб рядового і начальницького складу.
При цьому всебічно оцінюються їх
ділові, професійні, моральні та
особисті якості, рівень культури і
здатність працювати з людьми,
робляться висновки про відповідність
займаній посаді і даються рекомендації
щодо подальшої служби.

Атестації осіб рядового і
начальницького складу має передувати
підготовча робота (організаційні та
виховні заходи, індивідуальні бесіди з
тими, хто підлягає атестації).

Атестація осіб середнього,
старшого і вищого начальницького
складу проводиться на кожній із
займаних посад через чотири роки, а
також при призначенні на вищу посаду,
переміщенні на нижчу посаду і
звільненні з органів внутрішніх справ,
якщо переміщення по службі або
звільнення провадиться по закінченні
року з дня останньої атестації, а у
виняткових випадках незалежно від
цього строку.

Строки атестації рядового і
начальницького складу визначаються
Міністром внутрішніх справ.

На виконання пунктів 47, 48
Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ, Наказом від 22
березня 2005 року №181 затверджено
Інструкцію про порядок проведення
атестування особового складу органів
внутрішніх справ України /далі -
Інструкція/.

Як визначено пунктом 1.2
Інструкції, головним завданням
атестування є оцінка ділових,
професійних, особистих якостей
особового складу органів та
підрозділів внутрішніх справ, їх
освітнього та кваліфікаційного рівня,
фізичної підготовки на підставі
глибокого і всебічного вивчення,
визначення відповідності посадам, які
вони обіймають, стимулювання їх
творчої активності та
відповідальності за стан боротьби зі
злочинністю, зміцнення правопорядку,
визначення перспектив їх службової
кар'єри, запобігання вчиненню
працівниками органів внутрішніх справ
України протиправних дій, а також
виявлення таких працівників, які не
спроможні виконувати покладені на них
завдання.

Відповідно до пункту 1.3 цієї ж
Інструкції начальники всіх рівнів
зобов'язані забезпечити атестування на
високому організаційному та правовому
рівні з додержанням принциповості,
гласності та об'єктивності в оцінці
оперативно-службової діяльності осіб,
які атестуються.

Пунктом 3.1 наведеної вище
Інструкції передбачено, що атестаційні
листи на підлеглих складають
безпосередні начальники. Начальники,
які складають атестаційний лист,
зобов'язані: проаналізувати
проходження служби, професійну та
спеціальну підготовку, а також
конкретні показники роботи працівника;
провести бесіду з працівником, який
атестується, з питань проходження ним
служби, підвищення рівня професійних
та спеціальних знань, дати необхідні
поради та рекомендації стосовно
поліпшення особистої підготовки і
стану справ на дорученій ділянці
роботи; на підставі всебічного
вивчення особистих, професійних та
ділових якостей працівника, який
атестується, заповнити атестаційний
лист за формою, визначеною у додатку 1
до цієї Інструкції; ознайомити
працівника, який атестується, зі
змістом атестаційного листа.

Судом встановлено, та не
заперечується представниками сторін,
що безпосереднім начальником ОСОБА_1
начальником ВКР Кременчуцького МУ УМВС
України в Полтавській області майором
міліції Джулаєм С.В. 29 жовтня 2013 року
було складено атестаційний лист за
встановленою формою. На підставі
всебічного вивчення особистих,
професійних та ділових якостей ОСОБА_1
Джулаєм С.В. у графі "висновок
безпосереднього начальника
(керівника)" зазначено: "майор міліції
ОСОБА_1 займаній посаді не відповідає,
заслуговує переміщення на іншу посаду,
не пов'язану з оперативно-розшуковою
діяльністю" /а.с. 124-125/.

Зі змісту атестаційного листа
вбачається, що ОСОБА_1 за час служби в
ОВС десять разів притягався до
дисциплінарної відповідальності,
зарекомендував себе посередньо, як
грамотний, але не завжди
дисциплінований працівник, не досить
відповідально відноситься до
виконання службових обов'язків та з
особистих міркувань не завжди виконує
службові завдання у повному обсязі.
Досить часто діє на власний розсуд та
при цьому приймає рішення, які не
завжди відповідають інтересам служби,
допускає публічну критику рішень,
прийнятих керівництвом, чим підриває
авторитет керівників.

Зі змістом висновку
безпосереднього начальника позивач
ознайомлений 21 листопада 2013 року, про
що у відповідній графі атестаційного
листа наявний підпис ОСОБА_1 /а.с. 125/.

Згідно пункту 4.5. Інструкції
атестаційний лист після розгляду
старшими начальниками передається на
розгляд до атестаційної комісії.

Так, 21 листопада 2013 року старший
начальник ОСОБА_1 начальник
Кременчуцького МУ УМВС полковник
міліції ОСОБА_3 розглянувши зміст
атестаційного листа, зазначив у
атестаційному листі свій висновок:
"займаній посаді не відповідає" /а.с. 126/.

При цьому, суд погоджується з
доводами позивача та його
представника, що зазначений висновок
підписано невстановленою особою,
виходячи з наступного.

Зі змісту атестаційного листа
вбачається, що у графі 2 "Висновок
старшого начальника (керівника)"
зазначено висновок про
невідповідність займаній посаді за
підписом ОСОБА_3 /а.с. 126/.

Разом з тим, у матеріалах справи
наявний наказ від 14 листопада 2013 року
№1470 "Про направлення на курси
підвищення кваліфікації полковника
міліції ОСОБА_3", зі змісту якого
встановлено, що у період з 17 по 29
листопада 2013 року ОСОБА_3 перебував у
відрядженні /а.с. 58/.

Тобто, 21 листопада 2013 року ОСОБА_3
не міг затвердити висновок старшого
начальника (керівника) у атестаційному
листі ОСОБА_1

Суд погоджується з твердженнями
відповідачів, що на період перебування
у відрядженні ОСОБА_3 виконання
обов'язків на посаді Кременчуцького МВ
тимчасово покладено на полковника
міліції ОСОБА_5, про що зазначено у
пункті 2 наказу від 14 листопада 2013 року
№1470.

Однак, висновок старшого
начальника (керівника) у атестаційному
листі ОСОБА_1 від 21 листопада 2013 року не
містить жодних посилань на те, що
атестаційний лист розглянуто та
підписано саме т.в.о. начальника
Кременчуцького МВ ОСОБА_5

Таким чином, суду не видається
можливим ідентифікувати приналежність
підпису у графі 2 атестаційного листа
"Висновок старшого начальника
(керівника)" до конкретної особи,
оскільки, як наполягають відповідачі,
підпис належить ОСОБА_5, але у
розшифровці підпису значиться ОСОБА_3
При цьому, жодних посилань на особу
т.в.о. начальника Кременчуцького МВ
ОСОБА_5 текст атестаційного листа не
містить.

Згідно з пунктом 4.6 Інструкції, в
атестаційному листі зазначаються такі
відомості про працівника, який
атестується: теоретична та практична
підготовленість, компетентність,
здатність якісно та ефективно
реалізовувати на службі свої
потенційні можливості; результати
службової діяльності згідно з
функціональними обов'язками;
дисциплінованість, принциповість у
вирішенні службових питань, уміння
правильно будувати свої стосунки з
громадянами та колегами по службі,
здатність працювати над усуненням
особистих недоліків, авторитет у
колективі та серед населення;
прагнення до вдосконалення службової
діяльності, почуття особистої
відповідальності, стійкість моральних
принципів, сміливість, рішучість,
організованість, здатність
контролювати власні емоції, поведінка
поза службою; володіння іноземними
мовами, уміння навчати і виховувати
підлеглих, вимогливість до них;
культура в роботі та ставлення до
підвищення свого освітнього та
культурного рівня; стан здоров'я та
фізична підготовленість, уміння
володіти табельною зброєю, прийомами
рукопашного бою, спеціальними засобами
індивідуального захисту та активної
оборони, здатність переносити
психофізичні навантаження та труднощі
служби; основні найбільш характерні та
істотні недоліки в службовій
діяльності та особистій поведінці;
інші дані, які, на думку начальника,
заслуговують на увагу для більш повної
характеристики підлеглого.

Відповідно до підпункту 4.4 пункту
4 Інструкції, у разі незгоди з
відомостями, відображеними в
атестаційному листі, особа, яка
атестується, негайно викладає свої
мотивовані заперечення в окремому
рапорті. У таких випадках керівник
безпосереднього начальника протягом 10
днів організовує додаткову перевірку і
готує висновок по суті цих заперечень,
з яким ознайомлюється працівник, який
атестується. При відмові працівника,
який атестується, від підпису
безпосереднім начальником про це
складається акт за підписом не менше як
трьох працівників служби.

Судом встановлено, що 21 листопада
2013 року позивач подав до
Кременчуцького міського управління
УМВС України в Полтавській області
рапорт про незгоду зі змістом
атестаційного листа та висновками,
викладеними у ньому /а.с. 17/.

На засіданні атестаційної
комісії 27 листопада 2013 року
атестаційна комісія прийняла висновок
про те що ОСОБА_1 займаній посаді не
відповідає та підлягає звільненню з
органів внутрішніх справ через
службову невідповідність /а.с. 126/.

Відповідно до п.4.11 Інструкції, на
підставі всебічного розгляду
показників роботи, професійної
компетентності працівника і його
ділових та особистих якостей комісія
шляхом відкритого голосування приймає
один з таких висновків: займаній посаді
відповідає; займаній посаді не
відповідає.

Одночасно комісія може приймати
одну з таких рекомендацій: підлягає
звільненню з органів внутрішніх справ
(через службову невідповідність та
через скорочення штатів).

Такими, що не відповідають займаним
посадам, визнаються працівники, які
мають хоча б один з таких недоліків:
низькі показники оперативно-службової
діяльності; не забезпечують належним
чином доручену ділянку роботи; не
приділяють уваги підвищенню знань та
професійної майстерності, бойової і
фізичної підготовки; склали заліки зі
службової та бойової підготовки на
оцінку "незадовільно"; порушують
порядок і правила, установлені чинним
законодавством України, присягою,
статутами, нормативно-правовими актами
Міністерства внутрішніх справ України
і наказами начальників органів
внутрішніх справ, що видаються в межах
їх повноважень.

На вимоги суду щодо надання
доган, на підтвердження притягнення
ОСОБА_1 десять разів до дисциплінарної
відповідальності, а також, доповідних
записок, службових розслідувань,
відібрання пояснень, тощо на
підтвердження недисциплінованості,
безвідповідальності, висловлення
публічної критики рішень керівництва,
підриву авторитету керівництва,
відповідачами належних та допустимих
доказів надано не було.

Так, суду надано завірені
належним чином копії наказів,
відповідно до яких притягнуто ОСОБА_1
до дисциплінарної відповідальності:
від 23 травня 2005 року № 192 /а.с. 59/, від 28
липня 2008 року № 332 /а.с. 62-64/, від 20 жовтня
2010 року № 401 /а.с. 65-66/, від 19 вересня 2003
року №119 /а.с. 130-131/, від 20 жовтня 2003 року
№387 /а.с. 133-134/, від 28 вересня 2005 року №166
/а.с. 132/, від 04 травня 2007 року №377 /а.с.
135-136/, від 12 червня 2009 року №294 дск /а.с.
137-138/, від 07 серпня 2012 року №1211 /а.с. 139/.

Однак, по-перше, суду надано лише
дев'ять із десяти зазначених у
атестаційному листі наказів про
притягнення до дисциплінарної
відповідальності, по-друге, зазначені
накази в більшій частині не містять
відомостей про ознайомлення з ними
ОСОБА_1, по-третє, в силу статті 18
Дисциплінарного статуту органів
внутрішніх справ, затвердженого
Законом України від 22 лютого 2006 року
"Про Дисциплінарний статут органів
внутрішніх справ України", на момент
складання атестаційного листа та
протоколу атестаційної комісії,
вказані дисциплінарні стягнення були
погашені.

Як вбачається з матеріалів справи
та не заперечувалося сторонами в
судовому засіданні, протягом 2013 року
ОСОБА_1 не притягувався до
дисциплінарної відповідальності.

Крім того, суд вважає необхідним
зауважити, що в матеріалах справи
наявні атестаційні листи за період
проходження служби ОСОБА_1, зокрема, з
вересня 1997 року до червня 2011 року
/а.с.151-152/, з 08 жовтня 2001 року до 05 жовтня
2002 року /а.с.153-154/, з січня 2003 року до
січня 2004 року /а.с. 155-157/, з жовтня 2003 року
до жовтня 2004 року /а.с. 158-160/, з травня 2005
року до травня 2006 року /а.с.161-163/, з січня
2008 року по лютий 2008 року /а.с.164-166/, у
висновках яких зазначено
відповідність позивача займаній
посаді. В вищезазначених атестаціях
відсутні посилання на встановлення
фактів систематичного порушення
дисципліни позивачем або інших фактів,
несумісних з перебуванням на службі в
органах внутрішніх справ.

На уточнюючі запитання суду щодо
наявності достатніх та обґрунтованих
підстав для висновку про
невідповідність ОСОБА_1 займаній
посаді представники відповідачів
вмотивованої відповіді не надали,
докази, які б підтверджували факти,
викладені в атестаційному листі, в
матеріалах справи відсутні.

Проте, як зазначалося в судовому
засіданні позивачем та не
заперечувалося представниками
відповідачів, за час перебування на
службі в органах внутрішніх справ
ОСОБА_1 неодноразово отримував
нагороди та заохочення, що
підтверджується записами в послужному
списку /а.с.200-201/.

Пунктами 4.15, 4.16 Інструкції визначено,
що особа, яка атестувалася,
ознайомившись із висновком
атестаційної комісії, ставить під ним
свій підпис і дату. У разі незгоди з
висновком атестаційної комісії особа
рядового чи начальницького складу
після засідання атестаційної комісії
протягом 10 днів з часу оголошення цього
висновку подає мотивований рапорт на
ім'я прямого начальника. Рапорти
підлягають розгляду у місячний термін
з дня подання. Відповідно до пункту 5.1
Інструкції № 181 начальники всіх рівнів
з урахуванням висновків атестаційної
комісії та рішення начальника, який їх
затвердив, повинні у двомісячний
термін забезпечити їх реалізацію.

Суд звертає увагу, що у порушення
пунктів 4.15, 4.16 Інструкції атестаційний
лист не містить підпису ОСОБА_1 про
ознайомлення з висновками
атестаційної комісії.

Позивач не погодився з висновками
атестаційної комісії та 03 грудня 2013
року, у межах 10-денного строку, подав
вмотивований рапорт до Кременчуцького
міського управління УМВС України в
Полтавській області /а.с. 170/.

За наслідками розгляду рапортів
позивача від 21 листопада 2013 року та від
03 грудня 2013 року комісією по проведенню
службового розслідування за рапортом
майора міліції ОСОБА_1, створеною
наказом Кременчуцького міського
управління УМВС України в Полтавській
області від 28 листопада 2013 року №417 /а.с.
169/, проведено службове розслідування
та затверджено висновок службового
розслідування від 10 грудня 2013 року /а.с.
172-175/.

Згідно висновку службового
розслідування факти, викладені у
рапорті від 21 листопада 2013 року та у
рапорті від 03 грудня 2013 року, щодо
допущення порушень під час підготовки
атестаційного листа, не знайшли свого
підтвердження.

Позивач ознайомлений з висновком
службового розслідування, про що на
останній сторінці висновку міститься
підпис ОСОБА_1 /а.с. 175/.

Разом з тим, суд не погоджується з
висновками атестаційного листа та
службового розслідування, виходячи з
наступного.

На уточнюючі запитання суду у чому саме
проявлялася бездіяльність чи
безвідповідальність позивача, які
конкретно випадки допущення публічної
критики рішень, прийнятих
керівництвом, мали місце, яким чином
вони виявлені та які заходи реагування
було вжито, представники відповідачів
відповідей не надали.

Також суду не надано належних та
допустимих доказів, на підтвердження
висновків, викладених у атестаційному
листі, зокрема, десяти непогашених
дисциплінарних стягнень та доказів
ознайомлення позивача з ними,
доповідних та пояснювальних записок,
актів, матеріалів службових
розслідувань, тощо.

Суду не представлено жодних доказів
того, що позивач, у будь який спосіб
притягувався до будь якої
відповідальності за не дотримання
вимог таємності, дискредитацію чи
підриву авторитету керівників.

З огляду на викладене, суд
приходить до висновку, що атестування
позивача не досягло завдань,
визначених пунктом 1.2 вказаної
Інструкції, проведено поверхнево, а
відповідачем Кременчуцьким міським
відділом Управління Міністерства
внутрішніх справ України в Полтавській
області не дотримано встановлених
вимог /пункт 1.3 Інструкції №181/ щодо
забезпечення атестування позивача на
високому організаційному та правовому
рівні з додержанням принциповості,
гласності та об'єктивності в оцінці
оперативно-службової діяльності осіб,
які атестуються.

Більш того, пунктом 5.1. Інструкції
на начальників всіх рівнів з
урахуванням висновків атестаційної
комісії та рішення начальника, який їх
затвердив, покладено обов'язок у
двомісячний термін забезпечити їх
реалізацію.

Однак, у порушення пункту 5.1.
Інструкції ОСОБА_1 звільнено із
займаної посади з пропуском
двомісячного терміну.

Разом з тим, суд вважає
необґрунтованими доводи представника
позивача щодо необхідності
застосування норм Дисциплінарного
статуту органів внутрішніх справ, з
огляду на те, що звільнення через
службову невідповідність не є заходом
дисциплінарного стягнення, а тому
проводиться без застосування норм
Дисциплінарного статуту органів
внутрішніх справ (дана позиція
викладена в ухвалі ВАСУ від 05.02.2013
№К/9991/81422/11).

Оцінюючи зібрані судом докази у
справі в їх сукупності, суд приходить
до висновку, що вказані у атестаційному
листі від 29 жовтня 2013 року факти про
службову невідповідність позивача не
підтверджені матеріалами справи.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що звільнення позивача із займаної
посади та органів податкової міліції
проведено із грубим порушенням
встановленого порядку атестування та
звільнення, що є безумовною підставою
для його поновлення.

Згідно із пунктом 24 Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ, у разі незаконного
звільнення або переведення на іншу
посаду особи рядового, начальницького
складу органів внутрішніх справ
підлягають поновленню на попередній
посаді з виплатою грошового
забезпечення за час вимушеного прогулу
або різниці в грошовому забезпеченні
за час виконання службових обов'язків,
але не більш як за один рік.

Таким чином, суд вважає
необхідним зобов'язати Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Полтавській області нарахувати та
виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення
за час вимушеного прогулу з 07 лютого 2014
року по 16 квітня 2014 року.

Пунктом 3 частини першої статті 256
Кодексу адміністративного судочинства
України передбачено, що негайно
виконуються постанови суду про
поновлення на посаді у відносинах
публічної служби.

У частині поновлення позивача на
посаді, в званні суд вважає за
необхідне постанову допустити до
негайного виконання.

Відповідно до частини першої статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Частиною другою статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльність суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Отже, обов'язок доведення обставин, які
стали підставою для прийняття спірного
наказу покладено на Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Полтавській області, Кременчуцький
міський відділ Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Полтавській області.

У даному випадку відповідачі не довели
правомірність прийнятого ним наказу
від 07 лютого 2014 року №42 о/с в частині
звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх
справ України на підставі пункту 64 "д" (у
запас через службову невідповідність).

Таким чином, позовні вимоги є
обґрунтованими, підтверджені
матеріалами справи та підлягають
задоволенню.

Відповідно до частини першої
статті 94 Кодексу адміністративного
судочинства України, якщо судове
рішення ухвалене на користь сторони,
яка не є суб'єктом владних повноважень,
суд присуджує всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України
(або відповідного місцевого бюджету,
якщо іншою стороною був орган
місцевого самоврядування, його
посадова чи службова особа).

Статтею 97 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що суд за клопотанням
однієї зі сторін визначає грошовий
розмір судових витрат, які повинні бути
їй компенсовані.

Позивачем заявлено клопотання
про стягнення з відповідачів судових
витрат на правову допомогу в розмірі 1502
грн. 20 коп.

Згідно частини третьої статті 90
Кодексу адміністративного судочинства
України граничний розмір компенсації
витрат на правову допомогу
встановлюється законом.

Відповідно до статті 1 Закону
України "Про граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних та адміністративних
справах" визначено, що розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних справах, в яких така
компенсація виплачується стороні, на
користь якої ухвалено судове рішення,
іншою стороною, а в адміністративних
справах - суб'єктом владних
повноважень, не може перевищувати 40
відсотків встановленої законом
мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні.

Отже, зі змісту вказаної норми
вбачається, що компенсація судових
витрат здійснюється саме за участь
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні.

Однак, суд зазначає, що позивач
під витратами на правову допомогу має
на увазі, крім іншого, підготовку
процесуальних документів /а.с. 111-114, 115/.
Однак, відсутні належні докази
підготовки представником позивача
позову до суду, оскільки, як вбачається
із матеріалів справи, адміністративний
позов підписано особисто ОСОБА_1 Разом
з тим, як вже зазначалось вище, Законом
України "Про граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних та адміністративних
справах" не передбачено відшкодування
витрат на написання позовних заяв,
тобто за складання відповідних
процесуальних документів.

Таким чином, витрати на оплату правової
допомоги відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 2, 7, 8, 9, 10, 11, 71, 94, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України,

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Полтавській області, Кременчуцького
міського відділу Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Полтавській області про визнання
незаконним та скасування наказу,
поновлення на роботі, стягнення коштів
за час вимушеного прогулу -
задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати наказ
Управління Міністерства внутрішніх
справ України в Полтавській області
від 07 лютого 2014 року №42 о/с в частині
звільнення з органів внутрішніх справ
України за пунктом 64 "д" (у запас через
службову невідповідність) начальника
оперативно-пошукового сектору відділу
карного розшуку Кременчуцького
міського управління Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Полтавській області майора міліції
ОСОБА_1.

Поновити на роботі в органах
внутрішніх справ майора міліції ОСОБА_1
на посаді начальника
оперативно-пошукового сектору відділу
карного розшуку Кременчуцького
міського управління Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Полтавській області з 07 лютого 2014
року.

Зобов'язати Управління Міністерства
внутрішніх справ України в Полтавській
області нарахувати та виплатити ОСОБА_1
грошове забезпечення за час вимушеного
прогулу з 07 лютого 2014 року по 16 квітня
2014 року.

Допустити до негайного виконання
постанову суду в частині поновлення
ОСОБА_1 в органах внутрішніх справ на
посаді начальника
оперативно-пошукового сектору відділу
карного розшуку Кременчуцького
міського управління Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Полтавській області.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Полтавський окружний адміністративний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення постанови з одночасним
надісланням її копії до суду
апеляційної інстанції. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 Кодексу адміністративного
судочинства України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Повний текст постанови складено 22
квітня 2014 року.

Суддя
А.О. Чеснокова