Справа № 812/294/14
Суддя: Нікулін О.А.
Дата ухвалення: 2014-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Качуріна Л.С.
Суддя-доповідач - Нікулін О.А.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2014 року
справа №812/294/14
приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді:
Нікуліна О.А.

суддів: Лях
О.П., Жаботинської С.В.

розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Луганського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів на
постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 26 лютого 2014
року у справі за позовом Луганського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів до
Відділу державної виконавчої служби
Рубіжанського міського управління
юстиції Луганської області, третя
особа Комунальне підприємство "Житлово
- експлуатаційна контора № 1" про
скасування постанови про повернення
виконавчого документа ВП № 30401351 від
19.12.2013 року, -

В С Т А Н О В И
В :

Позивач звернувся з адміністративним
позовом до Відділу державної
виконавчої служби Рубіжанського
міського управління юстиції
Луганської області, третя особа
Комунальне підприємство "Житлово -
експлуатаційна контора № 1" про
скасування постанови про повернення
виконавчого документа ВП № 30401351 від
19.12.2013 року.

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 26 лютого 2014
року у задоволенні позову Луганського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів до
Відділу державної виконавчої служби
Рубіжанського міського управління
юстиції Луганської області, третя
особа Комунальне підприємство "Житлово
- експлуатаційна контора № 1" про
скасування постанови про повернення
виконавчого документа ВП № 30401351 від
19.12.2013 року відмовлено.

З постановою суду першої інстанції не
погодився позивач та звернувся з
апеляційною скаргою на неї, в якій
зазначено, що суд першої інстанції
порушив норми матеріального та
процесуального права внаслідок чого
неправильно вирішив справу, вважає, що
постанова підлягає скасуванню.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції правильно
встановив правовідносини між
сторонами по справі, застосував
відповідні норми матеріального та
процесуального права та виходив з
наступного.

Згідно із частиною 1 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Частиною 1 статті 181 КАС України
передбачено, що учасники виконавчого
провадження (крім державного
виконавця) та особи, які залучаються до
проведення виконавчих дій, мають право
звернутися до адміністративного суду
із позовною заявою, якщо вважають, що
рішенням, дією або бездіяльністю
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби порушено їхні права, свободи чи
інтереси, а також якщо законом не
встановлено інший порядок судового
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності таких осіб.

Відповідачем у справах з приводу
рішень, дій або бездіяльності
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби є відповідний орган державної
виконавчої служби (частина 3 статті 181
Кодексу адміністративного судочинства
України).

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку, визначені Законом України від
21.04.1999 № 606-ХІV "Про виконавче
провадження".

Закон України "Про виконавче
провадження" визначає умови і порядок
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб), що відповідно
до закону підлягають примусовому
виконанню у разі невиконання їх у
добровільному порядку.

Тобто, Закон України "Про виконавче
провадження" являється спеціальною
нормою, яка регулює питання
примусового виконання рішень.

На підставі ч. 5 ст. 82 Закону України "Про
виконавче провадження" рішення, дії чи
бездіяльність державного виконавця
або іншої посадової особи державної
виконавчої служби щодо виконання
рішень інших органів (посадових осіб)
можуть бути оскаржені до відповідного
адміністративного суду в порядку,
передбаченому законом.

Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 11 Закону України "Про
виконавче провадження" державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець:

здійснює заходи, необхідні для
своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом;

надає сторонам виконавчого
провадження та їх представникам
можливість ознайомитися з матеріалами
виконавчого провадження;

розглядає заяви сторін та інших
учасників виконавчого провадження і
їхні клопотання;

заявляє в установленому порядку про
самовідвід за наявності обставин,
передбачених цим Законом;

роз'яснює сторонам їхні права і
обов'язки.

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 17 Закону
України "Про виконавче провадження"
примусове виконання рішень
здійснюється державною виконавчою
службою на підставі виконавчих
документів, визначених цим Законом,
зокрема на підставі виконавчих листів,
що видаються судами, і наказів
господарських судів, у тому числі на
підставі рішень третейського суду та
рішень Міжнародного комерційного
арбітражного суду при
Торгово-промисловій палаті і
Морської арбітражної комісії при
Торгово-промисловій палаті.

Згідно ч.1 ст. 19 Закону України "Про
виконавче провадження" державний
виконавець відкриває виконавче
провадження на підставі виконавчого
документа, зазначеного в статті 17
цього Закону.

Відповідно до ч.1,3,6 ст. 20 Закону України
"Про виконавче провадження" виконавчі
дії провадяться державним виконавцем
за місцем проживання, перебування,
роботи боржника або за
місцезнаходженням його майна. У разі
якщо боржник є юридичною особою, то
виконання провадиться за
місцезнаходженням його постійно
діючого органу або майна. Право вибору
місця виконання між кількома
органами державної виконавчої служби,
що можуть вчиняти виконавчі дії з
виконання рішення на території, на яку
поширюються їх функції, належить
стягувачу.

Державний виконавець вправі
провадити виконавчі дії щодо виявлення
та звернення стягнення на кошти, які
перебувають на рахунках та вкладах
боржника у банках чи інших
фінансових установах, на рахунки в
цінних паперах у депозитарних
установах на території, на яку
поширюється юрисдикція України.

У разі якщо у процесі виконавчого
провадження з'ясувалося, що майна
боржника, на яке можливо звернути
стягнення, недостатньо для
задоволення в повному обсязі вимог
стягувача, але майно боржника виявлено
на території іншого органу державної
виконавчої служби, державний
виконавець звертає стягнення на таке
майно в порядку, передбаченому цим
Законом, за погодженням з начальником
відділу державної виконавчої служби,
якому він підпорядкований, та за умови,
що стягувач авансує витрати на
організацію та проведення виконавчих
дій. Про вчинення виконавчих дій на
території іншого органу державної
виконавчої служби державний
виконавець повідомляє начальникові
такого органу. У разі якщо стягувач
не здійснив авансування витрат на
організацію та проведення виконавчих
дій на території іншого органу
державної виконавчої служби,
державний виконавець звертає
стягнення на наявне майно боржника і
після розподілу стягнутих коштів, якщо
їх обсяг недостатній для задоволення
в повному обсязі вимог стягувача,
надсилає виконавчий документ до органу
державної виконавчої служби за
місцезнаходженням іншого майна
боржника.

Статтею 25 Закону України "Про
виконавче провадження" зокрема
визначено, що державний виконавець
зобов'язаний прийняти до виконання
виконавчий документ і відкрити
виконавче провадження, якщо не
закінчився строк пред'явлення такого
документа до виконання, він відповідає
вимогам, передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох
робочих днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження.

Копії постанови про відкриття
виконавчого провадження надсилаються
не пізніше наступного робочого дня
стягувачу та боржникові.

Відповідно до статті 47 Закону України
"Про виконавче провадження" виконавчий
документ, на підставі якого відкрито
виконавче провадження, за яким
виконання не здійснювалося або
здійснено частково, повертається
стягувачу у разі, якщо зокрема:

у боржника відсутнє майно, на яке
може бути звернуто стягнення, а
здійснені державним виконавцем
відповідно до цього Закону заходи
щодо розшуку такого майна
виявилися безрезультатними.

Про наявність обставин, зазначених у
частині першій цієї статті, державний
виконавець складає акт.

У разі повернення виконавчого
документа з підстав, передбачених
частиною першою цієї статті, стягувачу
повертаються невикористані суми
внесеного ним авансового внеску разом
із звітом державного виконавця про
його використання.

Про повернення стягувачу виконавчого
документа та авансового внеску
державний виконавець виносить
постанову з обов'язковим мотивуванням
підстав її винесення, яка
затверджується начальником відділу,
якому він безпосередньо
підпорядкований. Копія постанови у
триденний строк надсилається сторонам
і може бути оскаржена в десятиденний
строк у порядку, встановленому цим
Законом.

Повернення виконавчого документа
стягувачу з підстав, передбачених цією
статтею, не позбавляє його права
повторно пред'явити виконавчий
документ до виконання протягом
строків, встановлених статтею 22 цього
Закону.

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 25 червня 2009
року стягнуто з ЖЕК № 1 на користь
Державного бюджету України несплачені
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання 4 % нормативу робочих
місць для працевлаштування інвалідів у
2007 році у розмірі 12 798, 84 грн.

Позивач, хоча і зазначає у своєму
позові, що постанова про відкриття
провадження за виконавчим листом №
2а-411/09/1270 на адресу Відділення не
надходила, але не оскаржує дії
відповідача з цього приводу, тому суд
не дає правової оцінки цим доводам
позивача.

27.04.2011 року на адресу відповідача
надійшов лист від Рубіжанської
об'єднаної державної податкової
інспекції у Луганській області,
відповідно до якого, податкова
заборгованість КП "ЖЕК -1" станом на
01.04.2011 року складає 979,5 тис. грн.

У зв'язку з наявною податковою
заборгованістю, частина майна
підприємства знаходиться у податковій
заставі, про що складено акт опису
активів підприємства, № 1-24/216-13395715 від
03.02.2011 року. Так як підприємство
належить до комунальної форми
власності, вирішення питання щодо
виділення майна для реалізації в
рахунок погашення боргу за виконавчим
листом знаходиться в компетенції
органу міського самоуправління (а. с. 44).

Все майно та майнові права платника
податків КП "ЖЕК -1" знаходяться в
податковій заставі, про що зроблено
запис в Державному реєстрі обтяжень
рухомого майна 04.04.2003 року (а. с. 42-45).

З матеріалів справи вбачається, що на
теперішній час у Відділі державної
виконавчої служби Рубіжанського
міського управління юстиції
знаходиться зведене виконавче
провадження про стягнення боргів з КП
„ЖЕК-1" на користь фізичних та
юридичних осіб.

Відповідно до акту державного
виконавця від 22.05.2013 року, у ході
проведення перевірки була перевірена
каса підприємства - боржника, грошові
кошти відсутні, майно на яке може бути
звернено стягнення також відсутнє (а. с.
39).

19.12.2013 року державним виконавцем
Відділу державної виконавчої служби
Рубіжнського міського управління
юстиції винесено постанову про
повернення виконавчого документа
стягувачеві. Постанова надіслана
позивачеві 30.12.2013 року та отримана
останнім. Строк надіслання вказаної
постанови позивачем не оскаржується.

З урахуванням викладеного колегія
суддів вважає, що суд першої
інстанції дотримався норм
матеріального та процесуального
права під час вирішення справи, тобто
відсутні підстави для скасування або
зміни судового рішення.

Керуючись ст. 198, 200, 205, 206 КАС України,
суд ,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Луганського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів на
постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 26 лютого 2014
року - залишити без задоволення.

Постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 26 лютого 2014
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили
через п'ять днів після направлення її
копії особам, які беруть участь в
справі, та може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Колегія суддів
О.А.Нікулін

О.П.Лях

С.В.Жаботинська