Справа № 2а-84/08/2570
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2014 року
м. Київ К/9991/68902/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Голубєвої Г.К.

Карася О.В.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної
особи ОСОБА_3

на постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 10 квітня
2008 року

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 27 вересня
2011 року

у справі № 2-а-84/08/2570

за позовом Суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_3

до Регіонального управління
Департаменту контролю за виробництвом
та обігом спирту, алкогольних напоїв і
тютюнових виробів Державної
податкової адміністрації України в
Чернігівській області

про скасування рішення про
застосування фінансових санкцій, -

ВСТАНОВИВ:

Суб'єкт підприємницької
діяльності-фізична особа ОСОБА_3 (далі -
СПД-ФО ОСОБА_3; позивач) звернувся до
суду з позовом до Регіонального
управління Департаменту контролю за
виробництвом та обігом спирту,
алкогольних напоїв і тютюнових виробів
Державної податкової адміністрації
України в Чернігівській області (далі -
Регіональне управління Департаменту
контролю за виробництвом та обігом
спирту, алкогольних напоїв і тютюнових
виробів ДПА України в Чернігівській
області; відповідач), в якому просив
скасувати рішення № 250134 від 26
грудня 2007 року про застосування
фінансових санкцій та стягнути з
відповідача на його користь 5 100,00 грн.
моральної шкоди.

Постановою Чернігівського
окружного адміністративного суду від 10
квітня 2008 року, залишеною без
змін ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 27 вересня
2011 року, в задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеними
судовими рішеннями у справі, позивач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України з касаційною скаргою, в
якій, з підстав порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
процесуального права, просить
скасувати ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 27 вересня 2011 року, якою залишено без
змін постанову Чернігівського
окружного адміністративного суду від 10
квітня 2008 року, та задовольнити скаргу.

В запереченні на касаційну скаргу
відповідач просить відмовити в її
задоволенні, а постановлені у справі
судові рішення залишити без змін.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
правильність застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційну скаргу слід
відхилити, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної
інстанцій встановлено, що посадовими
особами Державної податкової
інспекції у м. Чернігові проведено
перевірку бару, що належить позивачу,
щодо контролю за здійсненням
розрахункових операцій у сфері
готівкового та безготівкового обігу
суб'єктами підприємницької діяльності,
за результатами якої складено акт №
25260823/2323 від 04 грудня 2007 року.

На підставі зазначеного акту
перевірки Регіональним управлінням
Департаменту контролю за виробництвом
та обігом спирту, алкогольних напоїв і
тютюнових виробів ДПА України в
Чернігівській області прийнято
рішення № 250134 від 26 грудня 2007
року, яким до позивача застосовано
фінансові санкції у вигляді штрафу в
розмірі 1 700,00 грн.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем статті 11 Закону України від
19 грудня 1995 року № 481/95-ВР «Про
державне регулювання виробництва і
обігу спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів» (в редакції, чинній
на час виникнення спірних
правовідносин; далі - Закон № 481/95-ВР),
абзацу 4 пункту 20 Положення про
виробництво, зберігання, продаж марок
акцизного збору з голографічними
захисними елементами і маркування
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 23
квітня 2003 року № 567 (в редакції, чинній
на час виникнення спірних
правовідносин; далі - Положення),
частини 2 статті 7 Закону України від 15
вересня 1995 року № 329/95-ВР «Про акцизний
збір на алкогольні напої та тютюнові
вироби» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин; далі
- Закон № 329/95-ВР) у зв'язку із
зберіганням та реалізацією
алкогольних напоїв з підробленими
марками акцизного збору.

Відмовляючи в задоволенні позову,
суди попередніх інстанцій виходили з
наступних мотивів, з якими
погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до частини 4 статті 11 Закону
№ 481/95-ВР алкогольні напої та тютюнові
вироби, які виробляються в Україні, а
також такі, що імпортуються в Україну,
позначаються марками акцизного збору в
порядку, визначеному законодавством.

Згідно із статтею 1 Закону № 329/95-ВР
маркою акцизного збору є спеціальний
знак, яким маркуються алкогольні напої
та тютюнові вироби. Її наявність на цих
товарах підтверджує сплату акцизного
збору, легальність ввезення та
реалізації на території України цих
виробів. Марки акцизного збору для
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів, вироблених в Україні,
відрізняються від марок для
імпортованих алкогольних напоїв та
тютюнових виробів дизайном та кольором
відповідно до зразків, затверджених
Кабінетом Міністрів України

Пунктом 20 Положення передбачено, що
алкогольні напої та тютюнові вироби,
марковані з відхиленням від вимог
цього Положення або марками, що не
відповідають виду продукції та
місткості тари та/або не видавалися
безпосередньо виробнику (імпортеру)
зазначеної продукції, вважаються
немаркованими.

Відповідно до частини 2 статті 7 Закону
№ 329/95-ВР забороняється ввезення,
зберігання, транспортування, прийняття
на комісію з метою продажу та
реалізації на території України
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів, на яких немає марок акцизного
збору встановленого зразка.

Як встановлено судами, факт маркування
двох плашок алкогольних напоїв
(горілки «Пшенична») підробленими
марками акцизного збору засвідчується
актом експертизи № 431-12-07 від 12 грудня
2007 року.

Згідно із статтею 17 Закону № 481/95-ВР у
разі зберігання, транспортування,
реалізації фальсифікованих
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів без марок акцизного
збору встановленого зразка або з
підробленими марками акцизного збору
до суб'єктів підприємницької
діяльності застосовуються фінансові
санкції у вигляді штрафів у розмірі 100
відсотків вартості товару, але не менше
1700 гривень.

Доводи позивача про його необізнаність
щодо підробки марок акцизного збору
під час придбання алкогольних напоїв у
постачальника та, у зв'язку з цим,
відсутність підстав для покладення на
нього відповідальності, передбаченої
статтею 17 Закону № 481/95-ВР, на
переконання колегії суддів,
обґрунтовано відхилено попередніми
судовими інстанціями з огляду на те, що
положення даної норми не ставить
застосування до суб'єкта
підприємницької діяльності фінансових
санкцій в залежність від обізнаності
останнього з фактом підробки
відповідних марок акцизного збору,
якими марковані придбані алкогольні
напої.

Що ж стосується позовної вимоги СПД-ФО
ОСОБА_3 про стягнення з відповідача
суми завданої моральної шкоди в
розмірі 5 100,00 грн., то підстави для її
задоволення відсутні, оскільки, згідно
з частиною 1 статті 1167 Цивільного
кодексу України моральна шкода,
завдана фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків, встановлених частиною
другою цієї статті.

Відповідно до пункту 5 постанови
Пленуму Верховного Суду України від
31 березня 1995 року № 4 «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди»
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні. Суд,
зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.

Враховуючи невстановлення в
розглядуваній ситуації протиправності
дій відповідача, вказана позовна
вимога є необґрунтованою.

За наведених обставин та з урахуванням
викладеного, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає
постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 10 квітня 2008
року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 27 вересня
2011 року такими, що прийняті з
правильним застосуванням норм
матеріального та процесуального права,
а тому суд касаційної інстанції не
знаходить підстав, які могли б
призвести до їх зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної
особи ОСОБА_3 відхилити, а постанову
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 10 квітня 2008
року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 27 вересня
2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав і в
порядку, встановленими главою 3
розділу IV Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Голубєва Г.К.

Карась О.В.