Справа № 817/1217/13-а
Суддя: Дудар О.М.
Дата ухвалення: 2014-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/1217/13-а

08 квітня 2014 року 12год. 30хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний
суд у складі судді Дудар О.М., за участю
секретаря судового засідання Сисун
Н.В., сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1,

відповідача: представник Волчко Б.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

ОСОБА_3

до Рівненської обласної
медико-соціальної експертної комісії
№2 про визнання рішення
протиправним та зобов'язання вчинення
певних дій,ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_3 звернувся з адміністративним
позовом до Рівненської обласної
медико-соціальної експертної комісії
№2 (далі - Рівненська обласна МСЕК №2)
про визнання протиправним рішення та
зобов'язання вчинити певні дії.

Позивач просив суд:

- визнати рішення відповідача про
невизнання його інвалідом
(невстановлення інвалідності)
протиправним та нечинним;

- зобов'язати відповідача
направити повідомлення до органів
Пенсійного фонду України в
Рокитнівському районі та інших
органів, в які направлялося рішення
(інформація) про невстановлення
відносно позивача інвалідності
відповідні повідомлення про
скасування рішення МСЕК від 28.09.2012.

Позовні вимоги обґрунтовані
незаконністю процедури (дій) щодо
переогляду та невідповідністю рішення
про переогляд строку, встановленому
для наступного переогляду.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав
повністю та суду пояснив, що упродовж
2012-2013 років позивач декілька разів
проходив лікування та обстеження в
закладах та установах охорони здоров'я.
Зокрема, 28.09.2013 Рівненська обласна МСЕК
№2 направила ОСОБА_3 на обстеження до
Державного закладу «Український
державний науково-дослідний інститут
медико-соціальних проблем
інвалідності Міністерства охорони
здоров'я України». На обстеженні у
цьому закладі позивач перебував з 18 по
26 жовтня 2012 року. Проте, 03.12.2012 на адресу
ОСОБА_3 надійшов лист від Рівненської
обласної МСЕК №2 про невизнання його за
результатами огляду 28.09.2012 інвалідом.
Вказав, що на проведення переогляду
позивача підстави були відсутні, а
приймаючи оспорюване рішення
відповідач порушив п.п.3. 18, 19 Положення
про медико-соціальну експертизу,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 03.12.2009 №1317 щодо
порядку та підстав проведення
засідань, підстав для переогляду,
строку та порядку огляду для
підтвердження інвалідності,
проведення засідання у повному складі
та колегіального прийняття рішень.
Просив позовні вимоги задовольнити
повністю.

Відповідачем позов не визнано з
підстав, викладених у письмових
запереченнях.

У судовому засіданні представник
відповідача вказав на
необґрунтованість позовних вимог та
суду пояснив, що Рівненська обласна
МСЕК №2 діяла на підставі, в межах
повноважень, та у спосіб, визначені
чинним законодавством України. Жодних
прав позивача відповідачем порушено не
було. Зазначив, що Кузнецовською МСЕК
12.05.2005 було проведено огляд позивача за
діагнозом «дисциркуляторна
енцефалопатія ІІ ст.», внаслідок якого
була продовжена ІІІ група інвалідності
від загального захворювання терміном
на два роки до 01.05.2007. Наступний огляд
проводився 09.01.2008 міжрайонною
спеціалізованою кардіологічною МСЕК
за діагнозом «дисциркуляторна
енцефалопатія ІІст.» - двічі
встановлювалася ІІІ група
інвалідності від загального
захворювання до 01.06.2013. У зв'язку з
пов'язуванням хвороби інваліда з
наслідками Чорнобильської катастрофи
(експертний висновок Рівненської
обласної спеціалізованої ЛКК від 08.09.2012
№530), достроково, до закінчення терміну
інвалідності позивачу ЛКК
Рокитнівської ЦРЛ оформлено
направлення на МСЕК для зміни причин
інвалідності, яке рівненська обласна
МСЕК №2 отримала 17.09.2012. Відповідачем
було оглянуто ОСОБА_3 28.09.2012. На час
огляду чітких підстав для визначення
групи інвалідності не було. Враховуючи
складність експертного рішення,
хворого було направлено у НДІ
медико-соціальних проблем
інвалідності у м.Дніпропетровськ, де
останній обстежувався стаціонарно з
18.10.2012 по 26.10.2012. 27.10.2012 Рівненською
обласною МСЕК №2 винесено експертне
рішення: група інвалідності не
встановлена. За даними обстеження у НДІ
підстави для встановлення групи
інвалідності відсутні. Про це листом
повідомлено позивача, а також
роз'яснено йому , що при прогресуванні
хвороби та погіршенні стану здоров'я
він може повторно звернутися в
лікувально-профілактичні заклади.
Зазначив, що 26.02.2013 ОСОБА_3 оглядався
Рівненською обласною МСЕК №2 за
діагнозом «дисциркуляторна
енцефалопатія ІІ-ІІІ ст.ст.». За
наслідками огляду позивачу
встановлено ІІІ групу інвалідності за
захворюванням, пов'язаним з наслідками
Чорнобильської катастрофи довічно.
Просив у задоволенні позову відмовити
повністю.

Заслухавши пояснення позивача та
представника відповідача, повно і
всебічно з'ясувавши всі обставини
справи в їх сукупності на підставі
чинного законодавства, перевіривши їх
дослідженими у судовому засіданні
доказами, суд вважає, що в задоволенні
позову слід відмовити повністю з
огляду на наступне.

Відповідно до ст.2 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" від 21.03.1991 N875-XII
(далі - Закон N875-XII), інвалідом є особа зі
стійким розладом функцій організму, що
при взаємодії із зовнішнім середовищем
може призводити до обмеження її
життєдіяльності, внаслідок чого
держава зобов'язана створити умови для
реалізації нею прав нарівні з іншими
громадянами та забезпечити її
соціальний захист.

Статтею 3 Закону N875-XII передбачено, що
інвалідність як міра втрати здоров'я
визначається шляхом експертного
обстеження в органах медико-соціальної
експертизи центрального органу
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної політики у сфері
охорони здоров'я.

Згідно зі ст.1 Закону України "Про
реабілітацію інвалідів в Україні" від
06.10.2005 N2961-IV (далі - Закон N2961-IV),
медико-соціальна експертиза -
визначення на основі комплексного
обстеження усіх систем організму
конкретної особи міри втрати здоров'я,
ступеня обмеження її життєдіяльності,
викликаного стійким розладом функцій
організму, групи інвалідності, причини
і часу її настання, а також
рекомендацій щодо можливих для особи
за станом здоров'я видів трудової
діяльності та умов праці, потреби у
сторонньому догляді, відповідних видів
санаторно-курортного лікування і
соціального захисту для найповнішого
відновлення усіх функцій
життєдіяльності особи.

В силу вимог ст.7 Закону N2961-IV,
медико-соціальна експертиза
повнолітніх осіб проводиться
медико-соціальними експертними
комісіями, а дітей -
лікарсько-консультативними комісіями
лікувально-профілактичних закладів.
Огляд повнолітніх осіб з порушеннями
стану здоров'я, інвалідів (за
направленням відповідного
лікувально-профілактичного закладу),
дітей з порушеннями стану здоров'я та
дітей-інвалідів проводиться після
проведення діагностичних, лікувальних
і реабілітаційних заходів за наявності
даних, що підтверджують стійкий розлад
функцій організму у зв'язку з
фізичними, психічними,
інтелектуальними та сенсорними
порушеннями, зумовленими
захворюванням, травмою (її наслідками)
або вродженими вадами.

Медико-соціальні експертні комісії,
зокрема, визначають: групу
інвалідності, її причину і час
настання. Особа може одночасно бути
визнана інвалідом однієї групи і лише з
однієї причини. При підвищенні групи
інвалідності в разі виникнення більш
тяжкого захворювання причина
інвалідності встановлюється на вибір
інваліда. У разі якщо однією з причин
інвалідності є інвалідність з
дитинства, вказуються дві причини
інвалідності; види трудової
діяльності, рекомендовані інваліду за
станом здоров'я. Висновок про
нездатність до трудової діяльності
внаслідок інвалідності готується
виключно за згодою інваліда (крім
випадків, коли інваліда визнано
недієздатним); причинний зв'язок
інвалідності із захворюванням чи
каліцтвом, що виникли у дитинстві,
вродженою вадою.

Медико-соціальні експертні комісії:
встановлюють
компенсаторно-адаптаційні можливості
особи, реалізація яких сприяє медичній,
психолого-педагогічній, професійній,
трудовій, фізкультурно-спортивній,
фізичній, соціальній та психологічній
реабілітації; складають (коригують)
індивідуальну програму реабілітації
інваліда, в якій визначаються
реабілітаційні заходи і строки їх
виконання, та здійснюють контроль за
повнотою та ефективністю виконання
цієї програми; вивчають виробничі,
медичні, психологічні, екологічні,
соціальні причини виникнення
інвалідності, її рівня і динаміки та
беруть участь у розробленні
комплексних заходів щодо профілактики
і зниження рівня інвалідності серед
повнолітніх осіб, удосконалення
реабілітаційних заходів; забезпечують
своєчасний огляд (переогляд)
повнолітніх осіб з порушеннями стану
здоров'я, інвалідів; вносять до
централізованого банку даних з проблем
інвалідності інформацію про
повнолітніх осіб, яких визнано
інвалідами.

Залежно від ступеня стійкого розладу
функцій організму, зумовленого
захворюванням, травмою (її наслідками)
або вродженими вадами, та можливого
обмеження життєдіяльності при
взаємодії із зовнішнім середовищем
внаслідок втрати здоров'я особі,
визнаній інвалідом, встановлюється
перша, друга чи третя група
інвалідності.

Процедура проведення
медико-соціальної експертизи
визначена Положенням про
медико-соціальну експертизу,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 03.12.2009 N1317 (далі -
Положення №1317).

Відповідно до п.3 Положення №1317,
медико-соціальна експертиза
проводиться особам, що звертаються для
встановлення інвалідності, за
направленням
лікувально-профілактичного закладу
охорони здоров'я після проведення
діагностичних, лікувальних і
реабілітаційних заходів за наявності
відомостей, що підтверджують стійке
порушення функцій організму,
обумовлених захворюваннями,
наслідками травм чи вродженими вадами,
які спричиняють обмеження
життєдіяльності.

Згідно з п.17 Положення №1317,
медико-соціальна експертиза
проводиться після повного медичного
обстеження, проведення необхідних
досліджень, оцінювання соціальних
потреб інваліда, визначення
клініко-функціонального діагнозу,
професійного, трудового прогнозу,
одержання результатів відповідного
лікування, реабілітації за наявності
даних, що підтверджують стійке
порушення функцій організму,
обумовлених захворюваннями,
наслідками травм чи вродженими вадами,
які спричиняють обмеження
життєдіяльності.

Пунктом 20 Положення №1317 передбачено,
що комісія під час встановлення
інвалідності керується Інструкцією
про встановлення груп інвалідності,
затвердженою МОЗ за погодженням з
Мінсоцполітики та Радою Федерації
незалежних профспілок України.

Механізм встановлення груп
інвалідності врегульовано Інструкцією
про встановлення груп інвалідності,
затвердженою наказом Міністерства
охорони здоров'я України від 05.09.2011 №561,
зареєстровано в Міністерстві юстиції
України 14.11.2011 за №1295/20033 (далі -
Інструкція №561).

У ході судового розгляду встановлено,
що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканець
АДРЕСА_1, упродовж 2004-2013 років оглядався
медико-соціальними експертними
комісіями та визнавався інвалідом.

Зокрема, з 01.06.2010 Міжрайонною
спеціалізованою кардіологічною МСЕК
ОСОБА_3 було визнано інвалідом
загального захворювання за діагнозом
«дисциркуляторна енцефалопатія ІІ ст.»
та встановлено третю групу
інвалідності на строк до 01.06.2013. Дата
чергового переогляду - травень 2013 року.
Вказані обставини підтверджуються
актом огляду у МСЕК №805/3.

У зв'язку із встановленням причинного
зв'язку інвалідності з Чорнобильською
катастрофою (експертний висновок
Рівненської обласної спеціалізованої
ЛКК від 08.09.2012 №530), достроково, до
закінчення терміну інвалідності,
позивачу ЛКК Рокитнівської ЦРЛ
оформлено направлення на МСЕК (вих.№48
від 14.09.2012), яке Рівненська обласна МСЕК
№2 отримала 17.09.2012 (вх.№1 від 17.09.2012).

Рівненська обласна МСЕК №2 оглянула
ОСОБА_3 28.09.2012. На час огляду підстави
для встановлення групи інвалідності,
передбачені Інструкцією №561, були
відсутні.

Враховуючи складність експертного
рішення, позивач, згідно з вимогами
Положення №1317, був направлений
відповідачем до Державного закладу
«Український державний
науково-дослідний інститут
медико-соціальних проблем
інвалідності Міністерства охорони
здоров'я України». У вказаному закладі
ОСОБА_3 перебував з 18.10.2012 по 26.10.2012.

Згідно із консультативним висновком
Державного закладу «Український
державний науково-дослідний інститут
медико-соціальних проблем
інвалідності Міністерства охорони
здоров'я України» №5945, на даний час
відсутні підстави для встановлення
ОСОБА_3, який знаходився в
неврологічному відділенні з 18.10.2012 по
26.10.2012, групи інвалідності.

27.10.2012 Рівненською обласною МСЕК №2
прийнято експертне рішення: група
інвалідності ОСОБА_3 не встановлена.
Вказані обставини підтверджуються
актом огляду у МСЕК №210.

Листом від 28.11.2012 №719 відповідачем
повідомлено позивача про
невстановлення групи інвалідності та
роз'яснено право оформити медичні
документи на МСЕК для повторного
огляду у разі погіршення стану
здоров'я, яке суттєво обмежуватиме
життєдіяльність (підтвердженого
епікризами лікувальних закладів
області).

Статтею 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

В силу вимог ч.3 ст.2 КАС України, у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Матеріали справи свідчать, що
оспорюване рішення Рівненської
обласної МСЕК №2 відповідає вказаним
критеріям правомірності, прийняте
відповідачем на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
чинним законодавством, у повній
відповідності до вимог Закону N875-XII,
Закону N2961-IV, Положення №1317, Інструкції
№561.

Суд критично оцінює посилання
представника позивача на порушення
колегіального порядку прийняття
рішення, оскільки з акта огляду у МСЕК
№210 вбачається протилежне: акт
підписано усіма членами комісії, акт
містить дані об'єктивного обстеження
невролога та лікарів інших
спеціальностей.

Твердження позивача про передчасний
(до обстеження у Державному закладі
«Український державний
науково-дослідний інститут
медико-соціальних проблем
інвалідності Міністерства охорони
здоров'я України») висновок
Рівненської обласної МСЕК №2
спростовується актом огляду у МСЕК №210,
у якому зазначено наступні дати: 17.09.2012 -
початок експертизи, 28.09.2012 - дата огляду,
27.11.2012 - закінчення експертизи.

Тобто, експертизу було закінчено після
отримання та вивчення відповідачем
консультативного висновку Державного
закладу «Український державний
науково-дослідний інститут
медико-соціальних проблем
інвалідності Міністерства охорони
здоров'я України» №5945.

Інформація, викладена в адресованому
ОСОБА_3 листі від 28.11.2012 №719, повністю
збігається з даними акта огляду у МСЕК
№210 та обставинами, встановленими під
час судового розгляду справи.

Крім того, суд зазначає, що рішенням
Рівненської обласної МСЕК №2 від 28.02.2013
ОСОБА_3 було визнано інвалідом
захворювання, пов'язаного з наслідками
Чорнобильської катастрофи, за
діагнозом «дисциркуляторна
енцефалопатія ІІ-ІІІ ст.ст.» та
встановлено третю групу інвалідності з
08.02.2013 довічно. Вказані обставини
підтверджуються актом огляду у МСЕК
№215.

Тобто, оспорюване рішення Рівненської
обласної МСЕК №2, як акт індивідуальної
дії вичерпало свою дію та не може бути
скасованим, оскільки вимоги про
скасування актів індивідуальної дії
можуть стосуватися виключно діючих
актів, адже задоволення відповідного
адміністративного позову має
наслідком позбавлення такого акта
юридичної сили (здатності до
застосування).

Водночас, визначений позивачем спосіб
захисту (вимога про визнання рішення
нечинним), як випливає з системного
аналізу статей 105, 162, 171 КАС України,
може стосуватися лише випадків
оскарження нормативно-правових актів.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Суд вважає, що позивач не довів ті
обставини, на яких ґрунтуються його
позовні вимоги, а тому в задоволенні
адміністративного позову слід
відмовити повністю.

Відповідно до вимог ст.94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, понесені позивачем судові
витрати не відшкодовуються.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до
Рівненської обласної
медико-соціальної експертної комісії
№2 про визнання рішення протиправним
та зобов'язання вчинення певних дій
відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Дудар О.М.