Справа № 820/4976/14
Суддя: Бездітко Д.В.
Дата ухвалення: 2014-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

16 квітня 2014 р.
№ 820/4976/14

Харківський окружний адміністративний
суд у складі:

Головуючого - Судді Бездітка Д.В.,

при секретарі судового засідання -
Ділбарян А.О.,

за участю: представника позивача -
ОСОБА_1,

представника відповідача - Гирі В.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Харківського
окружного адміністративного суду
адміністративну справу

за позовом Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_3

до Державної податкової інспекції у
Московському районі м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області

про скасування податкового
повідомлення-рішення ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Фізична особа - підприємець
ОСОБА_3, звернувся до Харківського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до
відповідача, Державної податкової
інспекції у Московському районі м.
Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області, в
якому просить суд скасувати податкове
повідомлення-рішення № від 16.01.2014
року Державної податкової інспекції у
Московському районі м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області, яким збільшено
суму грошового зобов'язання по податку
на додану вартість на суму 180891,0 грн.

Свій позов позивач обґрунтував тим, що
при проведенні перевірки податковим
органом та при оформленні її
результатів мало місце не дотримання
вимог податкового законодавства,
висновки акту перевірки є
неправомірними, а оскаржуване
податкове повідомлення-рішення
прийняте з порушенням норм діючого
законодавства України, що є підставою
для його скасування.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав позовні вимоги в
повному обсязі з підстав зазначених у
позовній заяві.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнав та
просив в їх задоволенні відмовити
через безпідставність. Згідно наданих
до суду письмових заперечень пояснив,
що оскаржуване в даній справі
податкове повідомлення - рішення
№ від 16.01.2014 року є цілком
законним та обґрунтованим, винесеним
відповідно до чинного законодавства, а
позовні вимоги позивача є
безпідставними та необґрунтованими.

Розглянувши матеріали справи, вивчивши
доводи позову, заслухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
зібрані по справі докази в їх
сукупності, проаналізувавши зміст норм
матеріального і процесуального права,
які врегульовують спірні
правовідносини, суд вважає, що позов
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що Державною
податковою інспекцією у Московському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області
згідно наказу від 18.12.2013 р. № 620 та
згідно з п.п.78.1.1 п.78.1 ст. 78, ст. 79
Податкового кодексу України проведена
документальна позапланова невиїзна
перевірка Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_3 (код НОМЕР_1) щодо правомірності
формування податкового зобов'язання та
податкового кредиту з ПДВ за період з
01.05.2013 р. по 31.08.2013 р., за результатами
якої складено акт від 20.12.2013 р.
№1194/20-34-17-02-07/НОМЕР_1.

Висновками зазначеного акту перевірки
встановлено порушення п.198.3 ст.198
Податкового кодексу України №2755-VI від
02.12.2010 р. із змінами та доповненнями, в
результаті чого донараховано податку
на додану вартість у сумі 120594,0 грн.

На підставі висновків акту перевірки
№1194/20-34-17-02-07/НОМЕР_1 Державною
податковою інспекцією у Московському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області
винесено податкове повідомлення -
рішення № від 16.01.2014 року, яким
Фізичній особі - підприємцю ОСОБА_3
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість у розмірі
180891,0 грн., в т.ч. основний платіж у
розмірі 120594,0 грн., штрафні санкції у
розмірі 60297,0 грн.

Суд зазначає, що вказані висновки
контролюючого органу про порушення
позивачем п.198.3 ст.198 Податкового
кодексу України зроблені виключно на
підставі того, що в актах надання
послуг зазначено номери абонентського
договору, серійний номер тюнера, однак
на перевірку не надано первинних
документів, а саме: абонентських
договорів, та документів, що
підтверджують який саме тюнер (його
модель) підключено та в якій кількості,
придбані ресивери взагалі в актах
надання послуг не зазначено.

Перевіряючи вказані в акті перевірки
висновки відповідача і винесений на їх
підставі спірний правовий акт
індивідуальної дії на відповідність
вимогам ч.3 ст.2 КАС України, суд
приходить до наступних висновків.

Контролюючим органом під час
проведення перевірки встановлено, що в
перевіряємий період підприємство
позивача мало господарські
взаємовідносини з ТОВ «Стронг Юкрейн»,
ТОВ «Тайгер-ГК» та ТОВ «Мобіум» у яких
протягом травня-серпня 2013 року були
придбані товари коду згідно УКТ ЗЕД
«Електричні машини і устаткування та
їх частини: апаратура для записування
або відтворення звуку; апаратура для
записування або відтворення
зображення і звуку по телебаченню та
частині і приладдя для них», а саме:
ресивери цифрові ефірні та супутникові
тюнера (обладнання для супутникового
телебачення).

Так, між ФОП ОСОБА_3 та ТОВ «Стронг
Юкрейн» був укладений договір поставки
№01/69 від 01 жовтня 2012року, предметом
якого відповідно до п.1.2 є обладнання та
аксесуари для систем прийому
супутникового телебачення.

Факт отримання товару підтверджується
наявними в матеріалах справи
видатковими накладними: №1033 від
31.05.2013р. на суму 56635,30грн., №1026 від
31.05.2013р. на суму 83028,0 грн., №1094 від 17.06.2013
року на суму 53724,0 грн., №1410 від 09.08.2013 р.
на суму 117216,0 грн., №1165 від 02.07.2013 року на
суму 97680,0 грн., №1228 від 12.07.2013 року на
суму 107087,62 грн.

Реальність господарських операцій що
були проведені в межах зазначеного
договору та придбання товару ресиверів
цифрових ефірних, підтверджується
наданими позивачем податковими
накладними: №164 від 30.05.2013р. на суму 56635,30
грн. в т.ч. ПДВ - 9439,22 грн.; №165 від 30.05.2013р.
на суму 83028,00 грн., в т.ч. ПДВ - 13838,0 грн.,
№69 від 14.06.2013 року на суму 53724,0 грн., в
т.ч. ПДВ - 8954,0 грн., №14 від 02.07.2013 року на
суму 97680,0 грн., в т.ч. ПДВ - 16280,00 грн., №119
від 12.07.2013 року на суму 107087,62 грн., в т.ч.
ПДВ - 17847,0 94 грн., №47 від 08.08.2013року на
суму 37216,0 грн., у т.ч. ПДВ - 6202,67 грн., №55
від 09.08.2013 року на суму 80000,0грн., в т.ч.
ПДВ - 13333,33 грн., які відповідають
вимогам ст.201 Податкового кодексу
України та наказу Міністерства
Фінансів від 01.11.2011року №1379.

Платіжними дорученнями, наявними в
матеріалах справи, підтверджується
факт виконання позивачем зобов'язань
за спірним правочином шляхом
перерахування безготівкових грошових
коштів.

Також, між ФОП ОСОБА_3 та ТОВ «Мобіум»
був укладений договір поставки №5 від 18
квітня 2013 року, на виконання умов якого,
ТОВ «Мобібум» поставив, а позивач
прийняв та оплатив ресивери.

Факт отримання товару підтверджується
наявними в матеріалах справи
видатковими накладними: №198 від
14.05.2013року на суму 46500,0 грн., №238 від
05.06.2013 року на суму 44900,0 грн., №287 від
03.07.2013 року на суму 18600,0 грн., №323 від
23.07.2013 р. на 30500,0 грн.

Реальність господарських операцій що
були проведені в межах зазначеного
договору та придбання товару ресиверів
цифрових ефірних, підтверджується
наданими позивачем податковими
накладними: №6 від 14.05.2013 року на суму
45500,0 грн. у т.ч. 7750,0 грн., №6 від 05.06.2013
року на суму 44900,0 грн., в т. ч. ПДВ - 7483,33
грн., №7 від 03.07.2013 року на суму 18600,0 грн.,
в т.ч. ПДВ - 3100,0 грн., №50 від 23.07.2013 р. на
30500,0 грн., в т.ч. ПДВ - 5083,33 грн.

Платіжними дорученнями, наявними в
матеріалах справи, підтверджується
факт виконання позивачем зобов'язань
за спірним правочином шляхом
перерахування безготівкових грошових
коштів.

Також, судом встановлено, що між ФОП
ОСОБА_3 та ТОВ «Тайгер-ГК» був укладений
договір поставки №210113/2/М від 21 січня 2013
року, предметом якого відповідно до п.1.1
є термінали мобільних телефонів,
цифрова фототехніка, електротехнічні
товари, обладнання та аксесуари.

На виконання вимог вказаного договору,
ТОВ «Тайгер-ГК» поставив, а позивач
прийняв та оплатив супутникові тюнери.

Факт отримання товару підтверджується
наявними в матеріалах справи
видатковими накладними: №S1 003 від
10.07.2013 року на суму 29200,0 грн., №S1 003
від 01.08.2013 року на суму 38500,0 грн.

Реальність господарських операцій що
були проведені в межах зазначеного
договору та придбання товару ресиверів
цифрових ефірних, підтверджується
наданими позивачем податковими
накладними: №1000026 від 08.07.2013року на суму
29200,0 грн., в т.ч. ПДВ 4866,67 грн.; №100022 від
31.07.2013 року на суму 38500,0 грн. в т.ч. ПДВ-
6416,67 грн.

Оплата товару проводилася у
безготівкової формі шляхом
перерахування грошових коштів на всі
суму вартості товарів, що
підтверджується наявними в матеріалах
справи платіжними дорученнями.

Подальше використання придбаного
устаткування позивачем,
підтверджується укладеним між ФОП
ОСОБА_3 та ТОВ «ВІЖН МЕДІА» договором
про надання дилерських послуг
№Ех176/012013 від 01.01.2013 року, відповідно до
умов якого позивач здійснює дилерські
послуги з пошуку абонентів та/або
послуги з організації укладання
абонентських договорів та підключення
абонентів до програмної послуги ТОВ
«ВІЖН МЕДІА», в т. ч. підключення
Виконавцем декодеру (сумісний з
карткою доступу технічний прилад
(ресивер, тюнер) з фірмовим логотипом
«VIASAT», що підтримує стандарти DVB-S(2) та
MPEG-2(4) і за допомогою якого здійснюється
декодування та відтворення
телевізійного сигналу обраного
абонентом пакету телепрограм (п.2.1
Договору).

На виконання умов договору №Ех176/012013
від 01.01.13 року ФОП ОСОБА_3 були надані
послуги ТОВ «ВІЖН МЕДІА» з пошуку
абонентів, організації укладення
абонентських договорів та підключення
абонентів (у тому разі встановлення
ресиверів), що підтверджується
податковими накладними, договорами з
абонентами та наступними актами
надання послуг: №ВМ000001791 від 08.05.2013 року
на суму 63130,0 грн., в т.ч. ПДВ (20%) 10521,67 грн.;
№ВМ000001917 від 17.05.2013 р. на суму 42597,60 грн.,
в т.ч. ПДВ (20%) 7099,60 грн.; №ВМ000002022 від
24.05.2013 року на суму 47505,60 грн., в т.ч. ПДВ
(20%) 7917,60 грн.; №ВМ000002092 від 03.06.2013 року на
суму 64168,80 грн., в т.ч. ПДВ (20%) 10694,80 грн.;
№ВМ000002142 від 07.06.2013 року на суму 41407,20
грн., в т.ч. ПДВ (20%) 6901,20 грн.; №ВМ000002459 від
01.07.2013 року на суму 23179,20 грн., в т.ч. ПДВ
(20%) 3863,20 грн.; №ВМ000002366 від 21.06.2013 року на
суму 62167,20 грн., в т.ч. ПДВ (20%) 10361,20 грн.;
№ВМ000002271 від 14.06.2013 року на суму 37723,20
грн., в т.ч. ПДВ (20%) 6287,20 грн.; №ВМ000002524 від
05.07.2013 року на суму 15789,60 грн., в т.ч. ПДВ
(20%) 2631,60 грн.; №ВМ000002599 від 12.07.2013 року на
суму 20155,20 грн., в т.ч. ПДВ (20%) 3359,20 грн.;
№ВМ000002770 від 22.07.2013 року на суму 20155,20
грн., в т.ч. ПДВ (20%) 3359,20 грн.; №ВМ000002770 від
22.07.2013 року на суму 84432,0 грн., в т.ч. ПДВ
(20%) 14072,0 грн.; №ВМ000002837 від 26.07.2013 року на
суму 26983,20 грн., в т.ч. ПДВ (20%) 4497,20 грн.;
№ВМ000002903 від 02.08.2013 року на суму 14649,60
грн., в т.ч. ПДВ (20%) 2441,60 грн.; №ВМ000003017 від
09.08.2013 року на суму 64944,0 грн. в т.ч. ПДВ (20%)
10824,0 грн.; №ВМ000003017 від 09.08.2013 року на
суму 64944,0 грн., в т.ч. ПДВ (20%) 10824,0 грн.;
№ВМ000003123 від 16.08.2013 року на суму 23227,20
грн.. в т.ч. ПДВ (20%) 3871,20 грн.; №ВМ000003180 від
23.08.2013 року на суму 17380,80 грн., в т.ч. ПДВ
(20%) 2896,80 грн.

Також в матеріалах справи містяться
долучені позивачем договори про
надання програмної послуги
(абонентські договори) укладені з:
ОСОБА_4 від 20.08.2013 року, ОСОБА_4 від
20.08.2013року, ОСОБА_5 від 07.08.2013 року,
ОСОБА_6 від 15.06.2013 року, ОСОБА_7 від
15.06.2013 року, ОСОБА_8 від 12.06.2013 року,
ОСОБА_9 від 05.06.2013 року, ОСОБА_10 від 04.06.2013
року, ОСОБА_11 від 04.06.2013 р., ОСОБА_12 від
31.05.2013р., ОСОБА_13 від 25.05.2013 року, ОСОБА_14
від 27.04.2013 року, ОСОБА_15 від 30.04.2013р.,
ОСОБА_16 від 30.04.2013 року, ОСОБА_17 від
20.05.2013 року, ОСОБА_18 від 18.05.2013 року,
ОСОБА_19 від 16.05.2013 року, ОСОБА_19 від
16.05.2013 року, ОСОБА_20 від 08.05.2013 року,
ОСОБА_21 від 08.05.2013 року, ОСОБА_22 від
08.05.2013 року, ОСОБА_23 від 15.05.2013 року,
ОСОБА_24 від 14.05.2013 року.

Суд зазначає, що згідно з п.11.9 договорів
про надання програмної послуги
(абонентський договір) які укладалися
між користувачами супутникового
телебачення та ТОВ «Віжн ТБ», договір
укладається у двох примірниках - 1
примірник для абонента, 1 примірник для
провайдера. У частині 1 Договору
розкривається поняття сторін, так ТОВ
«Віжн ТБ» є Провайдером, Абонент -
фізична особа з іншого боку. Таким
чином, ФОП ОСОБА_3, який у даних
провідносинах є дилером (відповідно до
договору №Ех176/012013 від 01.01.13 року,
укладеного між позивачем та ТОВ «ВІЖН
МЕДІА»), копія договору не надається, що
унеможливлює надання зазначених
договорів під час проведення перевірки
контролюючому органу.

Таким чином, висновок контролюючого
органу щодо порушення позивачем п.198.3
ст.198 Податкового кодексу України у
зв'язку з ненаданням на перевірку
первинних документів, а саме:
абонентських договорів, та документів,
що підтверджують який саме тюнер (його
модель) підключено та в якій кількості,
слід вважати недоведеним.

Видаткові накладні, акти надання
послуг, абонентські договори містять
посилання на модель та серійній номер
використаних тюнерів (декодерів), що
підтверджують факт використання
придбаних у контрагентів ТМЦ у
господарської діяльності.

Документи підписані уповноваженими
особами та завірені печатками сторін.

Надані послуги повністю оплачені
згідно долучених до матеріалів справи
платіжних доручень: № 571911810 від 08.05.2013
р., № 571911965 від 17.05.2013 р., № 571912088 від
24.05.2013 р., № 571912204 від 03.06.2013 р., № 571912284
від 07.06.2013 р., № 571912749 від 01.07.2013 р., №
571912783 від 02.07.2013 р., № 571912782 від 02.07.2013 р.,
№ 571912832 від 05.07.2013 р., № 571912983 від 12.07.2013
р., № 571912953 від 12.07.2013 р., № 571913199 від
23.07.2013 р., № 571913277 від 26.07.2013 р., №
від 02.08.2013 р., № від 09.08.2013 р., №
від 16.08.2013 р., № від 23.08.2013 р.

Оцінивши перелічені первинні
документи за правилами ст.86 КАС
України, суд зазначає, що зміст
оглянутих документів містить назву
документа (форми); дату і місце
складання; назву підприємства, від
імені якого складено документ; зміст та
обсяг господарської операції, одиницю
виміру господарської операції;
особистий підпис особи, яка брала
участь у здійсненні господарської
операції; первинні документи виписані
реально існуючими суб'єктами права.

За таких обставин, суд доходить до
висновку, що оглянуті документи не
мають дефектів форми, змісту або
походження, котрі в силу ст.9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні», ст. 44
Податкового кодексу України, п. 2.4
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затверджено
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995р. №88, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995р.
за №168/704, спричиняють втрату
первинними документами юридичної сили
і доказовості, призвели до зміни в
структурі активів платника податків, а
відтак сприймаються судом як належні
та допустимі докази реальності
вчинення господарських операцій.

Суд зазначає, що у ході розгляду справи
відповідачем за правилами ч. 2 ст.71 КАС
України не спростовано достовірності
відомостей цих первинних документів.

Таким чином, згадані договори та
переліченні первинні документи
визнаються судом належними та
допустимими доказами наявності між
позивачем та контрагентами позивача
факту вчинення правочинів в розумінні
ст.202 Цивільного кодексу України.

Витребувані судом на виконання вимог
ст.11 КАС України та приєднані до справи
документи, а саме: платіжні доручення
засвідчують факт виконання позивачем
зобов'язань за спірними правочинами
шляхом перерахування безготівкових
грошових коштів, що означає втрату
позивачем права власності на ці кошти.
Доказів повернення цих коштів до
позивача, наявності у позивача та його
контрагентів спільного інтересу щодо
їх отримання позивачем (що могло б мати
місце в разі пов'язаності цих осіб), до
матеріалів справи суб'єктом владних
повноважень до матеріалів справи не
подано. За правилами Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» операція по
списанню коштів з банківських рахунків
платника податку призводить до зміни
стану та структури активів і
зобов'язань такого платника. Отже,
приєднані до справи документи про
оплату послуг визнаються судом
належними та допустимими доказами
реальності вчинених між позивачем та
контрагентом позивача господарських
операцій.

У ході розгляду справи судом
встановлено, що жодних зауважень чи
претензій до складених первинних
документів, правоздатності і
дієздатності юридичних осіб, які є
сторонами спірних правочинів, до
правового статусу сторін договорів як
платників ПДВ, відповідності спірних
правочинів вимогам закону, належності
складання первинних документів за
спірним правочином ДПІ, ані при
проведенні перевірки, ані в ході
судового розгляду з боку відповідача
не має.

Суд зазначає, що належними та
допустимими в розумінні ст.124
Конституції України, ст. 70 КАС України
доказами факту вчинення платником
податків нікчемного правочину або
факту відображення в обліку показників
господарських операцій, які в
дійсності не відбулись, можуть бути або
обвинувальний вирок суду по
кримінальній справі (бо діяння
платника податків по протиправному
заволодінню майном іншої особи або
ухиленню від сплати податків, тобто
вчинення нікчемного правочину, є
об'єктивною стороною злочинів,
передбачених ст.191 КК України та ст.212 КК
України), або рішення суду у справі про
стягнення одержаного за нікчемним
правочином (бо наслідком вчинення
платником податків нікчемного
правочину відповідно до ст.ст. 207, 208, 250
Господарського кодексу України є
застосування конфіскаційного заходу у
вигляді стягнення одержаного за
нікчемним правочином), або рішення суду
про визнання правочину недійсним (бо
відповідно до ч.3 ст. 228 Цивільного
кодексу України вчинення платником
податків правочину, котрий суперечить
інтересам держави і суспільства, є
підставою для звернення до суду з
вимогою про визнання такого правочину
недійсним).

Проте, у ході розгляду справи
відповідачем не подано до суду жодних
доказів порушення кримінальної справи
відносно посадових (службових) осіб
платника податків або за викладеними в
акті фактами діяльності платника
податків, наявності обвинувального
вироку суду, рішення суду про стягнення
одержаного за нікчемним правочином,
наявності рішення суду про визнання
правочину недійсним.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198. Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій,
зокрема, з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 ст. 198 Податкового кодексу
України визначено, що датою виникнення
права платника податку на віднесення
сум податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: або дата списання
коштів з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

При цьому за правилами п.198.3. ст.198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг
(у разі здійснення контрольованих
операцій - не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу) та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

За змістом п.198.6. ст.198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п.198.4. ст.198 Податкового
кодексу України передбачено, що якщо
платник податку придбає (виготовляє)
товари/послуги та необоротні активи,
які призначаються для їх використання
в операціях, що не є об'єктом
оподаткування або звільняються від
оподаткування, то суми податку,
сплачені (нараховані) у зв'язку з таким
придбанням (виготовленням), не
відносяться до податкового кредиту
зазначеного платника.

Отже, як вбачається з матеріалів
справи, позивач та його контрагенти
належним чином оформили договірні
правовідносини та на виконання вимог
податкового законодавства оформили
первинні документи податкової та
бухгалтерської звітності.

Слід звернути увагу на те, що
зауваження щодо форми та змісту
наданих податкових накладних з боку
органу державної податкової служби в
акті перевірки відсутні.

Таким чином, позивачем виконані всі
умови для формування податкового
кредиту по господарським операціям,
при цьому, ТОВ «Стронг Юкрейн», ТОВ
«Тайгер-ГК» та ТОВ «Мобіум» були
офіційно зареєстровані платниками ПДВ
на час здійснення господарських
операцій та мали право складання
податкових накладних. Суд звертає
увагу на те, що податкові накладні
відповідають вимогам закріпленими в
ст.201 Податкового кодексу України.

З огляду на положення ст.71 КАС України
та беручи до уваги приписи п. 4.1 ст.4
Податкового кодексу України, котрими
встановлена презумпція правомірності
рішень платника податків, суд доходить
висновку, що поданих суб'єктом владних
повноважень доказів є явно недостатньо
для висновку про правомірність
спірного податкового повідомлення -
рішення.

Статтею 86 КАС України передбачено, що
суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні (ч.1 ст.86); ніякі докази не
мають для суду наперед встановленої
сили (ч.2 ст.86); суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності (ч.3 ст.86).

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Відповідачем не надано, а судом не
встановлено доказів на підтвердження
викладених в акті перевірки висновків
про порушення позивачем вимог
законодавства, чинного на час
виникнення спірних правовідносин. За
таких умов, факти, вказані в акті
перевірки від 20.12.2013 р.
№1194/20-34-17-02-07/НОМЕР_1 щодо порушення
позивачем вимог чинного законодавства,
слід вважати недоведеними.

Будь-яке рішення чи дії суб'єкта
владних повноважень мають бути
законними та обґрунтованими,
прийнятими чи вчиненими в межах
наданих повноважень, мати під собою
конкретні об'єктивні факти, на підставі
яких його ухвалено або вчинено, а суд,
відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, перевіряє чи прийнято
такі рішення на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, з
використанням повноважень з метою, з
якою це повноваження надано,
обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення, безсторонньо
(неупереджено), добросовісно,
розсудливо, з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації,
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення,
з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення, своєчасно,
тобто протягом розумного строку. Також
рішення суб'єкта владних повноважень
на може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на це, суд дійшов до висновку,
що податкове повідомлення-рішення
№ від 16.01.2014 року прийняте
Державною податковою інспекцією у
Московському районі м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області підлягає
скасуванню, а позовні вимоги позивача
підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійсненні нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 160,161,162,163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Фізичної особи
- підприємця ОСОБА_3 до Державної
податкової інспекції у Московському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області про
скасування податкового
повідомлення-рішення - задовольнити.

Скасувати податкове
повідомлення-рішення № від 16.01.2014
року Державної податкової інспекції у
Московському районі м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_3 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1) сплачений
при поданні позову судовий збір в
розмірі 362.0 грн. (триста шістдесят дві
гривні 00 копійок).

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Постанова суду першої інстанції, якщо
інше не встановлено КАС України,
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
встановленого цим Кодексом, якщо таку
скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 22
квітня 2014 року.

Суддя
Д.В. Бездітко