Справа № 2а-9191/10/1370
Суддя: Пліш М.А.
Дата ухвалення: 2014-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2014 року
Справа № 9104/3425/11

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Пліша М.А.,

суддів
Шинкар Т.І., Ільчишин Н.В.,

за участю секретаря судового засідання
Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 28
грудня 2010 року у справі за позовом
Львівського міського центру
зайнятості, Львівського обласного
центру зайнятості до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

Львівський міський центр зайнятості,
Львівський обласний центр зайнятості
звернувся в суд першої інстанції з
адміністративним позовом до ОСОБА_1 в
якому просив стягнути з відповідача
3800,43 грн. у користь Львівського
міського центру зайнятості виплаченої
допомоги з безробіття та 328,30 грн. у
користь Львівського обласного центру
зайнятості коштів виплачених за
навчання.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 28 грудня 2010
року позовні вимоги задоволено,
стягнуто з ОСОБА_1 на користь
Львівського міського центру
зайнятості 3800 (три тисячі вісімсот)
гривень 43 коп. та на користь
Львівського обласного центру
зайнятості 328 (триста двадцять вісім)
гривень 30 коп.

Не погодившись з таким рішенням
суду першої інстанції ОСОБА_1 оскаржив
його в апеляційному порядку, вважає, що
постанова винесена з порушенням норм
матеріального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що ним
було представлено суду рішення
господарського суду Львівської
області від 26.05.2005р., яким скасовано
державну реєстрацію приватного
підприємця ОСОБА_1 і зобов'язано його
подати органу державної реєстрації
документи відповідно до п.п. 33, 36
Положення про державну реєстрацію
суб'єктів підприємницької діяльності.
Всі вимоги рішення господарського
суду Львівської області від 26.05.2005р.,
він виконав. 26.06.2005р. рішення
господарського суду Львівської
області від 26.05.2005р., вступило в законну
силу і було судом направлено в орган
державної реєстрації та обласне
управління статистики, які повинні
були внести в єдиний державний реєстр
відповідні зміни про припинення
підприємницької діяльності.

Суд не досліджував цієї обставини, а
обмежився довідкою державного
реєстратора Львівської міської ради
яка вказувала що до 02.02.2009р. ОСОБА_1 був
зареєстрований як фізична
особа-підприємець.

З вступом в законну силу рішення
господарського суду Львівської
області від 26.05.2005р., він припинив свою
господарську діяльність, як
підприємець, та перестав надавати
звітність у різні інстанції і ніякі
державні органи не мають до нього
жодних претензій. Якщо брати до уваги
позицію позивачів і суду то він
відповідно до 02.02.2009р. рахувався
приватним підприємцем і мав би
подавати відповідну звітність у
податкові органи, пенсійний фонд і
інші, а оскільки він цього не робив, то
повинен за це також понести
матеріальну відповідальність, але інші
державні органи не мають претензій.

У постанові суд вказує, що він не
виконав дій передбачених ст.ст.47,49
Законом України «Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб» та не надав державному
реєстратору необхідних документів для
державної реєстрації припинення
підприємницької діяльності за судовим
рішенням, що не пов'язано з
банкрутством. Однак це не відповідає
дійсності, згідно ст.49 даного закону,
п.1. вказує, що суд який постановив
рішення про припинення
підприємницької діяльності, в день
набрання рішення законної сили
направляє його копію державному
реєстратору за місцем реєстрації
фізичної особи-підприємця. Дата
надходження судового рішення щодо
припинення підприємницької діяльності
фізичної особи вноситься державним
реєстратором до журналу обліку
реєстраційних дій, п.3 - вказує, що
державний реєстратор на наступний день
з дня

отримання рішення, вносить до Єдиного
державного реєстру запис про судове
рішення

про припинення реєстрації фізичної
особи-підприємця.

Державний реєстратор 02.02.2009 р. не вніс в
державний реєстр запис про судове
рішення від 26.05.2005 р., і ця обставина
судом не досліджувалась, а вона є
визначальною при розгляді даного
спору.

Вважає, що його вини у тому, що в Єдиний
державний реєстр не було внесено запис
судове рішення щодо припинення
державної реєстрації підприємницької
діяльності не має, а запис в Єдиний
державний реєстр про судове рішення
щодо припинення підприємницької
діяльності вчасно не зроблено з вини
державного реєстратора, або суду якщо
він невчасно послав державному
реєстратору копію рішення.

На підставі вище наведеного просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову постанову
якою відмовити позивачам у задоволенні
їх позову.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_1 07 лютого 2006 року звернувся до
Франківського районного центру
зайнятості (правонаступником якого є
Львівський міський центр зайнятості)
із заявою про надання статуту
безробітного та виплату допомоги по
безробіттю. У власноручно підписаній
заяві від 07.02.2006 р. відповідач ствердив,
що не зареєстрований як суб'єкт
підприємницької діяльності, трудовою
діяльністю не займається, пенсії не
отримує. 07 лютого 2006 року ОСОБА_1 надано
статус безробітного та призначено
виплату допомоги по безробіттю. За час
перебування на обліку в центрі
зайнятості з 07.02.2006 року по 17.11.2006 року
ОСОБА_1 отримав допомогу по безробіттю
на загальну суму 3800,43 грн. Крім того,
відповідно до умов договору №156 від
21.06.2006 року між Львівським обласним
центром зайнятості та Львівським
обласним учбовим центром підготовки та
підвищення кваліфікації робітників та
ІТП і спеціалістів для виконання робіт
з підвищеною небезпекою ОСОБА_1
проходив навчання за професією
«оператор котельні», на яке було
затрачено кошти в сумі 328,30 грн.
Проведеним позивачами розслідуванням
встановлено, що ОСОБА_1 з 05 грудня 2003
року зареєстрований як фізична особа -
підприємець, на підтвердження чого
суду надано лист управління державної
реєстрації Львівської міської ради №
1.4-3167/03-01-1817 від 13.08.2010 року. Державний
реєстратор Львівської міської ради
надав довідку з Єдиного державного
реєстру від 21.12.2010 року з відомостями
щодо ОСОБА_1, згідно якої 05.12.2003 року
ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа
- підприємець; 02.02.2009 року в Єдиний
державний реєстр внесено запис про
судове рішення щодо припинення
підприємницької діяльності фізичної
особи-підприємця. Запис про державну
реєстрацію припинення підприємницької
діяльності ОСОБА_1 в Єдиному державному
реєстрі відсутній.

З огляду на це та з урахуванням вимог
п.п. 2, 3 ст. 36 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» згідно яких застраховані
особи, зареєстровані в установленому
порядку як безробітні, зобов'язані
своєчасно подавати відомості про
обставини, що впливають на умови
виплати їм забезпечення та надання
соціальних послуг. Сума виплаченого
забезпечення та вартості наданих
соціальних послуг застрахованій особі
внаслідок умисного невиконання нею
своїх обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг суд першої
інстанції дійшов висновку, що оскільки
станом на дату звернення до центру
зайнятості (07.02.2006 року) ОСОБА_1 був
зареєстрованим як фізична особа -
підприємець, а отже належав до
категорії зайнятого населення, тому не
мав права на отримання статусу
безробітного, а приховування
відповідачем факту його реєстрації як
підприємця зумовило безпідставну
виплату йому допомоги в сумі 3800,43 грн.. а
також необгрунтовані затрати коштів на
його професійне навчання в сумі 328.30
грн. то позовні вимоги задовольнив у
повному обсязі.

При цьому суд першої інстанції не
звернув увагу на ту обставину, що
згідно ч.ч. 1,2 ст. 2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства. До
адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

У відповідності до вимог п.1 ч.1 ст. 3 КАС
України справа адміністративної
юрисдикції - переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Згідно ч.2 ст. 17 КАС України юрисдикція
адміністративних судів поширюється на:

1) спори фізичних чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності;

2) спори з приводу прийняття громадян на
публічну службу, її проходження,
звільнення з публічної служби;

3) спори між суб'єктами владних
повноважень з приводу реалізації
їхньої компетенції у сфері управління,
у тому числі делегованих повноважень.

4) спори, що виникають з приводу
укладання, виконання, припинення,
скасування чи визнання нечинними
адміністративних договорів;

5) спори за зверненням суб'єкта владних
повноважень у випадках, встановлених
Конституцією та законами України;

6) спори щодо правовідносин, пов'язаних
з виборчим процесом чи процесом
референдуму.

Оскільки зазначеними нормами прямо не
передбачено право позивачів на
звернення до суду саме з
адміністративним позовом, а вимоги
позивача зводяться до відшкодування
шкоди, то відповідально даний спір
знаходиться в площині цивільних
правовідносин, а тому повинен
розглядатись за правилами ЦПК України.

Враховуючи викладене суд
апеляційної інстанції вважає, що
постанову суду першої інстанції слід
скасувати, бо така прийнята з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, а провадження у
даній справі - закрити.

Керуючись ч.1 ст. 157, ч.3 ст. 160, ч. 4 ст. 196, п.
4 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ст. 203, ст.206, ст. 254 КАС
України, суд, -

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково, постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 28 грудня 2010
року по справі № 2а-9191/10/1370 скасувати,
провадження у справі за позовом
Львівського міського центру
зайнятості, Львівського обласного
центру зайнятості до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості - закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
М.А. Пліш

Судді
Т.І. Шинкар

Н.В. Ільчишин

Повний текст ухвали виготовлений 18.04.2014
року