Справа № К/9991/4143/11-С
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2014-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/4143/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого судді - Черпіцької
Л.Т.Суддів -Розваляєвої Т.С. Маслія В.І.
розглянувши у порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами адміністративну справуза
касаційною скаргоюДонецької міської
ради напостанову Ворошиловського
районного суду м. Донецька від
10.11.2010р. та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 04.01.2011р.у справі№ 2а-2409за
позовомФізичної особи-підприємця
ОСОБА_4 доДонецької міської ради треті
особи1. Управління земельних
ресурсів Донецької міської ради, 2.
Головне управління містобудування і
архітектурі Донецької міської
радипровизнання дій протиправними та
скасування рішення

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до Донецької міської
Ради з позовом, в якому, з урахуванням
зміни та уточнення позовних вимог
просив:

- визнати протиправними дії Донецької
міської Ради щодо відмови у наданні
дозволу на підготовку технічних
матеріалів, що відображена у листі
Донецької міської Ради від 14.12.2009 року
№ 0113-5967 шляхом скасування раніше
виданого дозволу на підготовку
технічних матеріалів щодо розміщення
відкритого майданчика з торгівлі
будівельними матеріалами по АДРЕСА_1,

- визнати протиправним та скасувати
рішення Донецької міської Ради від
26.02.2010 року № 42159 в частині внесення
зазначеної земельної ділянки площею 2,5
га до переліку земельних ділянок, які
призначені для продажу на земельних
торгах суб'єктам підприємницької
діяльності під забудову 9 п. 3 Переліку.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
17.01.2007 року він звернувся до
відповідача з клопотанням про надання
йому земельної ділянки між вулицями
Заварзіна та Горна в м. Донецьку для
будівництва торгово-виставкового
центру замість тієї, яку він звільнив
за проханням Донецької міської Ради у
зв'язку з необхідністю реконструкції
вулиці Артема. Але на час узгодження
містобудівного обґрунтування
розміщення об'єкта на земельній
ділянці, набрали чинності зміни до
Земельного Кодексу України, згідно
яких з 14.10.2008 року передача в оренду
земельних ділянок, що перебувають у
державній або комунальній власності,
здійснюється за результатами
проведення земельних торгів. У зв'язку
з цим 19.12.2008 року він звернувся з
клопотанням до відповідача про надання
дозволу на розміщення відкритої
площадки по торгівлі будівельними
матеріалами на спірній земельній
ділянці. Листом від 13.04.2009 року
відповідач повідомив його про
можливість розташування тимчасових
споруд на вказаній земельній ділянці
строком на 3 роки та про необхідність
розробки технічних матеріалів щодо
цього. Однак у грудні 2009 року він
отримав від відповідача лист від 14.12.2009
року за підписом Донецького міського
голови, в якому вказувалось про відмову
у наданні раніше виданого дозволу на
підготовку технічних матеріалів
шляхом його скасування. Отже,
скасування раніше наданого дозволу, на
думку позивача, є незаконним. Крім того,
оскільки відмова у наданні дозволу не
була оформлена належним чином,
відповідач не мав права до вирішення
цього питання у законному порядку
вносити спірну земельну ділянку до
переліку земельних ділянок, які
призначені для продажу на конкурентних
засадах.

Постановою Ворошиловського районного
суду м. Донецька від 10.11.2010р., залишеною
без змін ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 04.01.2011р., позов задоволено.

Не погоджуючись з постановою
Ворошиловського районного суду
м. Донецька від 10.11.2010р. та ухвалою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 04.01.2011р.
Донецька міська рада звернулась з
касаційною скаргою, у якій, посилаючись
на порушення норм матеріального та
процесуального права просить їх
скасувати та прийняти нове рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, 19.12.2008 року фізична
особа-підприємець ОСОБА_4 звернувся до
Донецької міської Ради з заявою про
розміщення тимчасових споруд, а саме,
експлуатації існуючої споруди -
відкритого майданчику по торгівлі
будівельними матеріалами на земельній
ділянці, яка розташована за адресою:
АДРЕСА_1 строком на три роки.

Донецька міська Рада листом від 13.04.2009
року № 01/13-1515 за підписом міського
голови повідомила ФОП ОСОБА_4 про
надання дозволу на підготовку
технічних матеріалів по розміщенню
відкритого майданчика з торгівлі
будівельними матеріалами по АДРЕСА_1 зі
строком розміщення тимчасової споруди
три роки. Вказаний лист міської ради
був погоджений заступником міського
голови, начальником Головного
управління містобудування та
архітектури міської ради, начальником
Управління земельних ресурсів
Донецької міської ради.

Листом від 14.12.2009 року № 01/13-5967
відповідач за підписом міського голови
повідомив позивача та Управління
міської ради «Єдиний дозвільний
центр», що станом на 03.12.2009 року
документи на розміщення тимчасової
споруди не оформлені, тому міська рада
відкликає раніше виданий дозвіл, а лист
від 13.04.2009 року №01/13-1515 треба вважати
таким, що втратив силу. Крім того, у
вказаному листі позивач зазначив, що
відповідно до ст. 124 Земельного Кодексу
України та ч. 1 ст. 16 Закону України «Про
оренду землі» передача в оренду
земельних ділянок здійснюється за
результатами проведення земельних
торгів.

Рішенням Донецької міської ради від
26.02.2010 року № 42/159 «Про визначення та
затвердження переліку земельних
ділянок, які підлягають продажу на
земельних торгах суб'єктам
підприємницької діяльності під
забудову», земельна ділянка по АДРЕСА_1
площею 2.5 га була визнана такою, яка
підлягає продажу на земельних торгах.

Вказане рішення міської ради, в частині
продажу на земельних торгах земельної
ділянки по АДРЕСА_1 м. Донецька,
прийнято на підставі висновку про
можливість продажу земельної ділянки з
аукціону Головного управління
містобудування та архітектури міської
ради від 24.11.2009 року № 5, висновку про
можливість продажу земельної ділянки з
аукціону Управління Держкомзему у м.
Донецьку Донецької області
від 11.12.2009 року № 35-6-4720, листа
Управління земельних ресурсів міської
ради від 19.01.2010 року № 61.

Задовольняючи позов, суди виходили з
того, що Порядком розташування
тимчасових споруд граничні строки
розробки технічних матеріалів не
передбачені, також не передбачені і
підстави для відкликання раніше
наданого дозволу, відповідач не мав
правових підстав для визнання таким, що
втратив чинність, свого листа від 13.04.2009
року та відкликання раніше наданого
дозволу на розміщення тимчасової
споруди.

Однак колегія суддів вважає дані
висновки судів попередніх інстанцій
передчасними, враховуючи наступне.

Розділом 4 «Набуття і реалізація права
на землю» Земельного кодексу України
встановлені підстави та порядок
надання земельних ділянок в
користування, а також межі компетенції
державних органів щодо прийняття з
цього приводу рішень.

Відповідно до ст. 116 ЗК України (в
редакції станом на 2009 рік) громадяни та
юридичні особи набувають права
власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом, або за результатами аукціону.
Набуття права власності громадянами та
юридичними особами на земельні
ділянки, на яких розташовані об'єкти,
які підлягають приватизації,
відбувається в порядку, визначеному
частиною першою статті 128 цього
Кодексу. Набуття права на землю
громадянами та юридичними особами
здійснюється шляхом передачі
земельних ділянок у власність або
надання їх у користування.

Порядок надання земельних ділянок
державної або комунальної власності у
користування передбачений ст. 123 ЗК
України, відповідно до якої надання
земельних ділянок державної або
комунальної власності у користування
здійснюється на підставі рішень
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування. Особа,
зацікавлена в одержанні у користування
земельної ділянки із земель державної
або комунальної власності за проектом
її відведення, звертається з
клопотанням про вибір місця
розташування земельної ділянки до
відповідної сільської, селищної,
міської, районної, обласної ради,
Кабінету Міністрів України, Ради
міністрів Автономної Республіки Крим,
місцевої державної адміністрації. До
клопотання додаються матеріали,
передбачені частиною п'ятою статті 151
цього Кодексу. Вибір місця
розташування земельної ділянки та
надання дозволу і вимог на розроблення
проекту її відведення здійснюються у
порядку, встановленому статтею 151 цього
Кодексу. Умови і строки розроблення
проектів відведення земельних ділянок
визначаються договором, укладеним
замовником з виконавцем цих робіт
відповідно до типового договору.
Типовий договір на розробку проекту
відведення земельної ділянки
затверджується Кабінетом Міністрів
України. Розроблений проект відведення
земельної ділянки погоджується з
територіальним органом виконавчої
влади з питань земельних ресурсів,
органом містобудування і архітектури
та охорони культурної спадщини,
природоохоронним і
санітарно-епідеміологічним органами, а
також з відповідним територіальним
органом виконавчої влади з питань
лісового або водного господарства (у
разі вилучення (викупу), надання, зміни
цільового призначення земельних
ділянок лісогосподарського
призначення чи водного фонду).

Погоджений проект відведення
земельної ділянки після одержання
позитивного висновку державної
землевпорядної експертизи у випадках,
передбачених законом, подається разом
з клопотанням про надання земельної
ділянки до відповідної державної
адміністрації, Ради міністрів
Автономної Республіки Крим або
сільської, селищної, міської, районної,
обласної ради, які розглядають його в
місячний строк і в межах своїх
повноважень, визначених цим Кодексом,
приймають рішення про надання
земельної ділянки у користування (ч.7
ст. 123 ЗК України).

Отже, необхідною умовою укладення
договору розташування тимчасової
споруди на земельній ділянці, яка
перебуває у державній або комунальній
власності, є наявність рішення
відповідного органу про розташування
тимчасової споруди на земельній
ділянці.

А згідно з п. 34 ст. 26 та ст. 59 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
України» способом волевиявленням ради,
яка здійснює права власника від імені
українського народу є прийняття
рішення. Передача земельних ділянок
для розташування тимчасових споруд
здійснюється на підставі рішення
органу місцевого самоврядування, що є
його виключною компетенцією,
відповідно до вимог Конституції
України та Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» та за
проектом відведення.

Як вбачається із позовної заяви,
відповідачем не приймалось рішень щодо
надання позивачеві земельної ділянки
для розташування тимчасової споруди,
проект її відведення не
затверджувався. Як наслідок, позивачем
не набуто права на розташування
тимчасової споруди у спосіб та у
порядку, передбаченим законодавством
України.

З позовної заяви вбачається, що позивач
звернувся до відповідача в
передбаченому законодавством порядку
із заявкою про надання земельної
ділянки для розміщення тимчасової
споруди, що на його думку, є підставою
для виникнення права на набуття в
користування цієї ділянки.

Однак, позивачем не набуто право на
земельну ділянку для розміщення
тимчасової споруди в оренду, оскільки,
як свідчать норми Земельного кодексу
України, таке право виникає на підставі
відповідного рішення органу місцевого
самоврядування. А оскільки такого
рішення не приймалось, як наслідок,
цього права у позивачеві виникнути й не
могло і, відповідно, воно не могло бути
порушено.

Щодо посилань судів попередніх
інстанцій на Порядок розташування
тимчасових споруд, передачі земельних
ділянок юридичним та фізичним особам у
власність та користування у місті
Донецьку (надалі - Порядок),
затвердженого рішенням Донецької
міської ради від 19.09.2008 № 23/7, колегія
суддів зазначає наступне.

З аналізу зазначеного Порядку
вбачається, що право на розташування
тимчасової споруди виникає після
прийняття рішення виконкомом міської
ради щодо розташування тимчасової
споруди та укладання договору
користування земельною ділянкою для
розташування тимчасової споруди.

Таким чином, моментом виникнення права
на користування земельною ділянкою для
розташування тимчасових споруд є також
прийняття органом місцевого
самоврядування відповідного рішення
та укладання договору користування
земельною ділянкою для розміщення
тимчасової споруди.

Водночас, оскільки орган місцевого
самоврядування не приймав рішення щодо
дозволу ФОП ОСОБА_4 на розміщення
відкритого майданчику з торгівлі
будівельними матеріалами по АДРЕСА_1,
та не було укладено договору на
користування земельною ділянкою для
розміщення тимчасових споруд, то ніяке
право позивача не було порушено
прийняттям Донецькою міською радою
рішення від 26.02.2010 № 42/159 та наданням
відмови у листі від 14.12.2009 року № 01/13-5967.

З урахуванням наведеного колегія
суддів приходить до висновку про
передчасність прийнятих судами
попередніх інстанцій рішень, без
дослідження всіх обставин справи.

Крім того, вирішуючи питання про
законність або незаконність
оскаржуваного рішення суб'єкту владних
повноважень, судам належало зробити
висновки на відповідність цього
рішення приписам ч.3 ст.2 КАС України.

Згідно ч.3 ст. 2 КАС України у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Підставами для визнання рішення
недійсним (нечинним) є невідповідність
його вимогам чинного законодавства
та/або визначеній законом компетенції
органу, який прийняв це рішення. При
цьому обов'язковою умовою визнання
рішення недійсним (нечинним) є також
порушення у зв'язку з його прийняттям
прав та охоронюваних законом інтересів
підприємства чи організації - позивача
у справі.

Також, згідно статті 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Судова колегія дійшла висновку, що
рішення судів вимогам ст.159 КАС України
не відповідають. Неповнота у
встановленні фактичних обставин
справи не дає можливості суду
касаційної інстанції визначитись в
правильності правової оцінки позовних
вимог, проведеної судами попередніх
інстанцій. Відповідно до приписів ст. 220
КАС України допущені порушення не
можуть бути перевірені і усунуті судом
касаційної інстанції.

З огляду на викладене, судові рішення,
ухвалені у даній справі, підлягають
скасуванню з направленням справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.
Під час нового розгляду справу суду
належить усунути недоліки, викладені у
мотивувальній частині ухвали і
правильно застосувати до спірних
правовідносин норми матеріального
права.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Донецької міської
ради задовольнити частково.

Постанову Ворошиловського районного
суду м. Донецька від 10.11.2010р. та ухвалу
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 04.01.2011р.
скасувати, а справу направити на новий
судовий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
особам, які беруть участь у справі та
може бути переглянута в порядку ст.ст.
235-2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.