Справа № 820/2891/14
Суддя: Котеньов О.Г.
Дата ухвалення: 2014-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний
судП О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
справа №820/2891/14
Харківський окружний
адміністративний суд у складі
головуючого судді Котеньова О.Г., при
секретарі судового засідання Звягіні
представника позивача - Литвиненка
представника відповідача - Калініної
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Харкові адміністративну
справу за адміністративним позовом
Публічного Акціонерного Товариства
Банку "МЕРКУРІЙ" до Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників у м.
Харкові Міжрегіонального головного
управління Міндоходів про скасування
податкових повідомлень-рішень, -
Позивач, Публічне Акціонерне
Товариство Банк "МЕРКУРІЙ", звернувся
до Харківського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників у м. Харкові
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів, в якому просить суд:
- скасувати податкове
повідомлення-рішення Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників у м.
Харкові Міжрегіонального головного
управління Міндоходів від 08.11.2013 року №
Акціонерного Товариства Банку
"МЕРКУРІЙ" коштів у сумі 3363681,15 грн.;
- скасувати податкове
повідомлення-рішення Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників у м.
Харкові Міжрегіонального головного
управління Міндоходів від 08.11.2013 року №
доходи фізичних осіб та суми
фінансових санкцій у розмірі 246871,92 грн.,
застосованих за заниження сум
податкового зобов'язання.
У обґрунтування позовних вимог
позивачем зазначено, що оскаржувані
податкові повідомлення-рішення,
винесені на підставі акту про
результати документальної планової
перевірки Публічного акціонерного
товариства БАНК "МЕРКУРІЙ" (код за
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2011 по
31.12.2012 року від 24.10.2013 №141/50-00-08/14360386,
законодавчо необґрунтовані, а тому
суми податку на доходи фізичних осіб та
з податку на додану вартість не
підлягають стягненню з позивача.
Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав та
просив задовольнити адміністративний
позов з підстав та мотивів, викладених
Представник відповідача у судовому
засіданні проти задоволення позовних
вимог заперечував, надав до суду
заперечення на адміністративний позов,
у яких просив суд у задоволенні позову
Заслухавши пояснення сторін по справі,
дослідивши матеріали справи, оцінивши
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
наявних у справі доказів у їх
сукупності, суд зазначає наступне.
Відповідно до Спеціального
витягу з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців від 18.03.2014 року,
Публічне акціонерне товариство Банк
зареєстроване як юридична особа з
18.11.1992 року, відомості про перебування
юридичної особи у процесі провадження
справи про банкрутство, санації, у
процесі припинення - відсутні;
діяльності: 64.19 інші види грошового
посередництва (т.2, а.с.84-85).
Відповідно до рішення Виконавчої
дирекції фонду гарантування вкладів
фізичних осіб №15 від 14.03.2014 року, на
підставі постанови Правління
Національного банку України від 13.03.2014
року №133 (т.2, а.с.109) розпочато процедуру
виведення Публічного акціонерного
товариства Банка "Меркурій" з ринку та
здійснення в ньому тимчасової
адміністрації з 14.03.2014 року по 13.06.2014
року (т.2, а.с.107).
Відповідачем було проведено
документальну планову перевірку
позивача з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2011р. по
31.12.2012р., за результатами якої Акт
перевірки № 141/50-00-08/14360386 від 24.10.2013 року
(далі то тексту - Акт, акт перевірки - т.1,
Відповідно до висновків
акту перевірки, податковим органом
встановлено порушення позивачем п.. 185.1
ст. 185, пп. «в», «д» п. 186.3, ст. 186, п. 187.1, п.
187.8 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 190.2 ст. 190
Податкового Кодексу України від 02.12.2010
№ 2755-VI із змінами та доповненнями, що
призвело до заниження АТ БАНК
«МЕРКУРІЙ» податку на додану вартість
на загальну суму 3 371 940 грн. та пп. 164.1.2
п. 164.1, пп. 164.2.4, пп. 164.2.17 «г» п. 164.2 ст. 164,
пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168, п. 172.7, п. 172.8 ст. 172
Податкового кодексу України, що
призвело до заниження АТ БАНК
«МЕРКУРІЙ» податку на доходи фізичних
осіб на загальну суму 3 504 014,66 грн.
На підставі висновків Акту
відповідачем винесено податкові
повідомлення-рішення від 08.11.2013 року №
Позивач, не погодившись із
висновками Акту перевірки, подав
заперечення від 29.10.2013 року №2847/15 на акт
про результати документальної
планової перевірки Публічного
акціонерного товариства БАНК
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2011 по 31.12.2012 року від 24.10.2013
№141/50-00-08/14360386 (т.1 а.с.118-124).
Відповідачем вказані заперечення
розглянуті, про що повідомлено
позивача листом від 05.11.2013 року
№4605/10/50-00-16 (т.1, а.с. 125-132).
Позивач також скористався своїм
правом на адміністративне оскарження
податкових повідомлень-рішень та
звернувся зі скаргами №3056/03 від 15.11.2013
року (податкове повідомлення-рішення №
року (податкове повідомлення-рішення №
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів - Центрального офісу (т.1,
Рішенням Міжрегіонального
головного управління Міндоходів -
Центрального офісу від 15.01.2014 року
№1460/10/10-233 у задоволенні скарг
відмовлено (т.1, а.с.142-149).

Позивач звернувся до
Міністерства доходів і зборів України
зі скаргами №298/03 від 28.01.2014 року
(податкове повідомлення-рішення №
від 08.11.2013 року) та №299/03 від 28.01.2014
року (податкове повідомлення-рішення №
від 08.11.2013 року), які залишено без
задоволення рішеннями Міністерства
доходів та зборів України від 12.02.2014
року №2768/6/99-99-10-01-03-15 (отримано
позивачем 18.02.2014 року) та від 14.02.2014 року
№2940/6/99-99-10-01-15 (отримано позивачем 17.02.2014
року) відповідно (т.1, а.с.151-167).

Суд зазначає, що позивачем не
оскаржується сума заниження податку на
додану вартість у розмірі 8259 грн. та
сума штрафних санкцій у розмірі 2064,75
грн. щодо операцій з отримання послуг
зв'язку від THOMSON Reuters (MARKETS) Eastern Europe LTD
(Великобританія) за квітень 2012 року.

Щодо позовних вимог стосовно
скасування податкового
повідомлення-рішення відповідача від
08.11.2013 року № в частині стягнення
з Публічного Акціонерного Товариства
Банку "МЕРКУРІЙ" коштів у сумі 3363681,15
грн. суд зазначає наступне.

Позивачем укладено генеральні угоди з
посередниками ПАТ "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ
МІЖНАРОДНИЙ БАНК", () та
ПАТ «БАНК «ФІНАНСИ і КРЕДИТ», (), згідно яких ПАТ «ПУМБ» та
ПАТ «БАНК «ФІНАНСИ і КРЕДИТ» сприяють
вступу Банка в міжнародну платіжну
систему Visa International та Master Card Worldwide (МПС)
та забезпечують розрахунки між АТ БАНК
"МЕРКУРІЙ" та МПС Visa International і Master Card
Worldwide за операціями, що здійснюються із
застосуванням карток Visa International та Master
Card Worldwide, які емітовані Банком.

Згідно п. 1.2. Генеральної угоди №03/046-10
від 20.07.2010, укладеної між ПАТ "ПЕРШИЙ
УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК" (ПУМБ) та
АТ БАНК «МЕРКУРІЙ» (Банк)(т.2, а.с.1-5), ПУМБ
бере на себе зобов'язання здійснити від
імені та за рахунок Банку наступні дії:
подати в міжнародну платіжну систему
Visa International Master Card Worldwide всі документи,
які необхідні для отримання Банком
статусу Асоційованого учасника Visa
International та Master Card Worldwide для реалізації
міграційного проекту Банка в указаних
міжнародних платіжних системах;
забезпечувати проведення розрахунків
з міжнародними платіжними системами Visa
International та Master Card Worldwide по операціях з
картками, імітованими Банком
відповідно з правилами МПС Visa International
та Master Card Worldwide; здійснювати інші
необхідні дії для виконання
зобов'язань по даному договору та
реалізації його предмета згідно
правилам, що встановлені МПС Visa International
та Master Card Worldwide відповідно діючого
законодавства України.

Відповідно до пп. 4.2.2. зазначеної
Генеральної угоди Банк зобов'язується
відшкодувати фактичні витрати,
пов'язані з реалізацією проекту
міграції Банку зі статусом
асоційованого/аффіліативного учасника
та інші витрати згідно тарифів та
правил МПС Visa International та Master Card Worldwide,
які понесе ПУМБ в зв'язку з виконанням
доручення відповідно з п.1.2 цього
договору.

Згідно п. 5.1 цієї угоди: Банк (АТ БАНК
«МЕРКУРІЙ») доручає ПУМБ, а ПУМБ бере на
себе зобов'язання проводити від імені
та за рахунок Банку розрахунки з
міжнародною платіжною системою Visa
International та Master Card Worldwide по операціям з
картками, що емітовані банком,
відповідно до правил Visa International та Master
Card Worldwide.

Згідно п. 1.1. Інструкції про порядок
проведення операцій по випуску
платіжних карт та обслуговування
карточних рахунків клієнтів
Асоційованого члена, яка є додатком №1
до договору про надання послуг №S-005 від
12.12.2007, що укладений між АТ "БАНК ФІНАНСИ
і КРЕДИТ" (Принципальний член) та АТ
БАНК «МЕРКУРІЙ» (Асоційований член) (т.2,
а.с.15-17), АТ "БАНК ФІНАНСИ і КРЕДИТ" як
Принципальний член міжнародних систем
Visa International має право здійснювати
підтримку Асоційованого члена при його
вступі в міжнародну платіжну систему,
заказувати окремі BINи для такого банку,
здійснювати зовнішні розрахунки з
міжнародною платіжною системою по
транзакціях по платіжним картам
Асоційованого члена, а також проводити
списання комісії, яка належить
Принципальному члену.

Суд зазначає, що по всіх вимогах, що
надходили від ПУМБ, в періоді що
перевірявся, Банком здійснені
перерахування грошових коштів із
призначенням платежу: «Перерахування
коштів для подальшого зарахування на
рахунок DHO-703538-USD-3551-13, зг. договору від
20.07.2010 року №03/046-10.

Оплата на користь АТ "БАНК ФІНАНСИ і
КРЕДИТ" за послуги Visa International та Master Card
проводилась АТ БАНК «МЕРКУРІЙ» за
фактом списання коштів Visa International та
Master Card з рахунку АТ "БАНК ФІНАНСИ і
КРЕДИТ" відповідно до умов договору
№S-005 від 12.12.2007 року, що вбачається з
наданих до суду додатків №28 та №29 до
акту перевірки (т.2, а.с.129-134).

Позивачем також надано до суду копії
листів АТ "БАНК ФІНАНСИ і КРЕДИТ" та
ПУМБ на адресу позивача щодо
повідомлення про відкриття
спеціальних карткових
кореспондентських рахунків позивача у
вказаних банківських установах (т.2,
а.с.118, 120,121).

Надаючи правову оцінку спірним
правовідносинам, суд керується
наступними приписами норм чинного
законодавства.

Відповідно до приписів Закону
України від 05.04.2001 р. N 2346-III "Про платіжні
системи та переказ коштів в Україні",
платіжна система - це платіжна
організація, учасники платіжної
системи та сукупність відносин, що
виникають між ними при проведенні
переказу коштів. Проведення переказу
коштів є обов'язковою функцією, що має
виконувати платіжна система.
Внутрішньодержавна платіжна система -
платіжна система, в якій платіжна
організація є резидентом та яка
здійснює свою діяльність і забезпечує
проведення переказу коштів виключно в
межах України. Міжнародна платіжна
система - платіжна система, в якій
платіжна організація може бути як
резидентом, так і нерезидентом і яка
здійснює свою діяльність на території
двох і більше країн та забезпечує
проведення переказу коштів у межах
цієї платіжної системи, у тому числі з
однієї країни в іншу.

Відповідно до ст. 1000 Цивільного
кодексу України за договором доручення
одна сторона (повірений) зобов'язується
вчинити від імені та за рахунок другої
сторони (довірителя) певні юридичні
дії. Правочин, вчинений повіреним,
створює, змінює, припиняє цивільні
права та обов'язки довірителя..

Відповідно до Наказу
Держкомстату, Міністерства науки "Про
затвердження типових форм первинного
обліку науково-інформаційної
діяльності та Інструкції про порядок
їх використання і застосування" від
07.08.1998 N 272/219 - інформаційна послуга - це
здійснення певного технологічного
процесу науково-інформаційної
діяльності й доведення отриманого
кінцевого результату до споживачів
задля задоволення їхніх інформаційних
потреб.

Відповідно до Наказу
Держкомзв'язку "Про затвердження
Методики визначення належності
бюджетних програм до сфери
інформатизації" від 06.06.2003 N 97 -
інформаційна послуга - це дії суб'єктів
щодо забезпечення споживачів
інформаційними продуктами, у тому
числі фінансовими, маркетинговими,
транспортними, освітянськими,
телемедитичними тощо.

Відповідно до Закону України "Про
Концепцію Національної програми
інформатизації" від 04.02.1998 N 75/98-ВР -
інформатизація - сукупність
взаємопов'язаних організаційних,
правових, політичних,
соціально-економічних,
науково-технічних, виробничих
процесів, що спрямовані на створення
умов для задоволення інформаційних
потреб, реалізації прав громадян і
суспільства на основі створення,
розвитку, використання інформаційних
систем, мереж, ресурсів та
інформаційних технологій, побудованих
на основі застосування сучасної
обчислювальної та комунікаційної
техніки.

Формою платіжних систем є
проведення фінансових транзакцій за
допомогою банкоматів, платіжних
кіосків, POS-терміналів, карт грошовою
вартістю, електронних гаманців.
Електронні платіжні системи є підвидом
платіжних систем, які забезпечують
здійснення транзакцій електронних
платежів через мережі (наприклад,
Інтернет) або платіжні чіпи. Для
формування та обробки документів по
операціях із застосуванням
спеціальних платіжних засобів,
документів на переказ, банки повинні
використовувати системи захисту
інформації та мають право
використовувати спеціальні платіжні
засоби, ідентифікатори держателя
спеціального платіжного засобі,
програмно-технічні засоби та
телекомунікаційні канали зв'язку. Для
функціонування платіжної системи
необхідні спеціалізовані не фінансові
організації, що здійснюють технічну
підтримку та обслуговування карток:
процесингові та комунікаційні центри,
центри технічного обслуговування,
тощо.

Відповідно до п. 1.323 Закону
України «Про платіжні системи та
переказ коштів в Україні» від 05.04.2001
№2346-ІІІ - процесинг - діяльність, яка
включає виконання за операціями з
платіжними інструментами авторизації,
моніторингу, збору, оброблення та
зберігання інформації, а також надання
обробленої інформації учасникам
розрахунків і розрахунковому банку для
проведення взаєморозрахунків у
платіжній системі. Комунікаційні
процесингові центри забезпечують
суб'єктів платіжної системи доступом
до мереж передачі даних. МПС Visa Net та Master
Card виконує посередницьку роль між
банками, займається організацією
розрахунків та забезпечує технічну
взаємодію між учасниками системи.

Із системного аналізу
вищенаведених норм права та наявних в
матеріалах справи первинних
документів судом вбачається, що
послуги, які отримував позивач через
ПУМБ та АТ "БАНК ФІНАНСИ і КРЕДИТ" від
нерезидента Visa Net та Master Card, фактично є
послугами з оброблення, передавання
даних через телекомунікаційні
процесингові центри та послугами
доступу до глобальних інформаційних
мереж, оскільки із характеру
правовідносин позивача із його
контрагентами слідує, що фактичним
отримувачем послуг, наданих Visa International
та Master Card Worldwide, є АТ БАНК «МЕРКУРІЙ», а
ПАТ "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ
БАНК" та АТ "БАНК ФІНАНСИ і КРЕДИТ"
виконують роль повіреного, що
забезпечує проведення розрахунків між
Банком та даними нерезидентами.

Згідно з абз. б п. 185.1 ст. 185
Податкового Кодексу України об'єктом
оподаткування є операції платників
податку з постачання послуг, місце
постачання яких розташоване на митній
території України, відповідно до
статті 186 цього Кодексу

Пунктом 190.2 ст. 190 Податкового
Кодексу України визначено, що базою
оподаткування для послуг, які
постачаються нерезидентами на митній
території України, є договірна
(контрактна) вартість таких послуг з
урахуванням податків та зборів, за
винятком податку на додану вартість, що
включаються до ціни постачання
відповідно до законодавства.

Відповідно до п. 186.3 ст. 186
Податкового Кодексу України - місцем
постачання зазначених у цьому пункті
послуг вважається місце, в якому
отримувач послуг зареєстрований як
суб'єкт господарювання або - у разі
відсутності такого місця - місце
постійного чи переважного його
проживання. До таких послуг належать:

в) консультаційні, інжинірингові,
інженерні, юридичні (у тому числі
адвокатські), бухгалтерські,
аудиторські, актуарні, а також послуги
з розроблення, постачання та
тестування програмного забезпечення, з
оброблення даних та надання
консультацій з питань інформатизації,
надання інформації та інших послуг у
сфері інформатизації, у тому числі з
використанням комп'ютерних систем;

д) телекомунікаційні послуги, а
саме: послуги, пов'язані з передаванням,
поширенням або прийманням сигналів,
слів, зображень та звуків або
інформації будь-якого характеру за
допомогою дротових, супутникових,
стільникових, радіотехнічних, оптичних
або інших електромагнітних систем
зв'язку, включаючи відповідне надання
або передання права на використання
можливостей такого передавання,
поширення або приймання, у тому числі
надання доступу до глобальних
інформаційних мереж.

Датою виникнення податкових
зобов'язань при імпорті робіт (послуг),
відповідно до п.187.8 ст.187 Податкового
Кодексу України є дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку в оплату послуг або дата
оформлення документа, що засвідчує
факт постачання послуг нерезидентом,
залежно від того, яка з подій відбулася
раніше.

Суд приходить до висновку, що операції
з постачання послуг, які надавались АТ
БАНК «МЕРКУРІЙ» міжнародними
платіжними системами (Visa Net та Master Card) з
використанням спеціальних платіжних
засобів, та передплата за послуги
зв'язку REUTERS є об'єктами оподаткування
податком на додану вартість.

Посилання позивача на приписи п.п.
196.1.5 п. 196.1 ст. 196 ПК України щодо того, що
вказані операції не є об'єктом
оподаткування суд до уваги не приймає з
огляду на наступне.

Відповідно до п. 1.37 ст. 1 ЗУ «Про
платіжні системи та переказ коштів в
Україні» № 2346, розрахунково-касове
обслуговування - це послуги, що
надаються банком клієнту на підставі
відповідного договору, укладеного між
ними, які пов'язані із переказом коштів
з рахунка (на рахунок) цього клієнта,
видачею йому коштів у готівковій формі,
а також здійснення інших операцій,
передбачених договорами.

Відповідно до п. 28 ст. 1 ЗУ № 2346 ( в
редакції, що діяла на момент виникнення
спірних відносин), платіжна
організація - це юридична особа, яка є
власником або одержала право на
використання товарного та інших
знаків, що ідентифікують належність
платіжних карток та інших платіжних
інструментів до платіжної системи, і
яка визначає правила роботи платіжної
системи, а також виконує інші функції
щодо забезпечення діяльності
платіжної системи та несе
відповідальність відповідно до закону
та договору.
Пунктом 44.1 ст. 1 Закону № 2346,
визначено поняття член платіжної
системи - юридична особа, що на підставі
належним чином оформленого права
(отриманої ліцензії платіжної системи,
укладеного з платіжною організацією
платіжної системи договору тощо) надає
послуги учасникам платіжної системи
щодо проведення переказу за допомогою
цієї платіжної системи та відповідно
до законодавства України має право
надавати такі послуги в межах України.

Приписами
законодавства встановлено, що участь
банків у відкритих платіжних системах
може відбуватися в прямій і
аффілірованній (асоційованій) формі.
З наявних в
матеріалах справи доказів вбачається,
що позивач не мав можливості
самостійно приймати участь у
міжнародній платіжній системі, тому
для цього укладалися договори з ПУМБ та
АТ «Банк Фінанси і Кредит», що не
заперечувалось поедставником позивача
у судовому засіданні, а тому доводи
позивача щодо застосування до вказаних
правовідносин п.п. 196.1.5 п. 196.1 ст. 196 ПК
України суд вважає необґрунтованими.
Судом встановлено, що
відповідно до договору купівлі -
продажу № 499 від 08.06.2011року (т.2, а.с.28-29),
укладеному з фізичною особою ОСОБА_8,
позивачем реалізовано нежитлові
приміщення в підвальній частині № 20-31,
XXIX житлової будівлі (літера, "А-5"), S-139,3
кв.м. за адресою АДРЕСА_9, що перебувало
у власності позивача внаслідок
звернення стягнення на предмет іпотеки
(заставне майно). Договірна сума
продажу склала 3 231 000 грн. Дані
нежитлові приміщення оприбутковані
Банком на баланс та обліковувались на
рахунку № 3409 «Майно, що перейшло у
власність банку як заставодержателя".
Вказані обставини представниками
сторін у судовому засіданні не
заперечувались.

У квітні 2011р. у зв'язку з невиконанням
Позичальником ТОВ «ТАНДЕМ ПЛЮС» своїх
зобов'язань по кредитному договору (т.1,
а.с.236-237), АТ БАНК «МЕРКУРІЙ» відповідно
до ст. 37 Закону України «Про іпотеку»
звернуто стягнення на предмет іпотеки
(заставне майно) нежитлові приміщення
(S-5646,5 кв.м) за адресою АДРЕСА_6. Дані
нежитлові приміщення оприбутковані
Банком на баланс та обліковувалось на
рахунку № 3409 «Майно, що перейшло у
власність банку як
заставодержателя».Вказані обставини
представниками сторін у судовому
засіданні не заперечувались.

Відповідно до договору про внесення
змін до договору купівлі - продажу за
реєстровим №1924 від 19.05.2011року,
укладеному з фізичною особою ОСОБА_10,
позивачем реалізовано нежитлові
приміщення (S-5646,5 кв.м) за адресою
АДРЕСА_6. Договірна сума продажу склала
12 776 630 грн. (т.2, а.с.25).
Відповідно до договору купівлі -
продажу №499 від 08.06.2011 року, укладеному
з фізичною особою ОСОБА_11, позивачем
реалізовано житлову будівлю
незавершенного будівництва (60%
готовності) за адресою АДРЕСА_10.
Договірна сума продажу склала 239 400,0
грн. (т.2, а.с.30). Вказане майно
оприбутковане позивачем на баланс та
обліковувалась на рахунку № 3409 «Майно,
що перейшло у власність банку як
заставодержателя» внаслідок звернення
стягнення на предмет іпотеки (заставне
майно) шляхом набуття права власності
у зв'язку з невиконанням Позичальником
фізичною особою, ОСОБА_7, своїх
зобов'язань по кредитному договору, що
не заперечувалось представниками
сторін.

Суд зазначає, що податкові зобов'язання
з податку на додану вартість по
вказаним операціям з реалізації
нежитлових приміщень позивачем не
сплачувались.

Представником позивача зазначено, що
вищезазначені операції відповідно до
приписів п.п. 197.1.14 п. 197.1 ст. 197 ПК України
звільняються від оподаткування,
оскільки є операціями з постачання
житла (об'єктів житлового фонду).

Надаючи правову оцінку спірним
правовідносинам, суд керується
наступними приписами норм чинного
законодавства.

Відповідно до статті 572 Цивільного
кодексу України (далі - ЦКУ) в силу
застави кредитор (заставодержатель)
має право у разі невиконання боржником
(заставодавцем) зобов'язання,
забезпеченого заставою, одержати
задоволення за рахунок заставленого
майна переважно перед іншими
кредиторами цього боржника, якщо інше
не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ст.20 Закону України "Про
заставу" заставодержатель набуває
право звернення на предмет застави в
разі, якщо в момент настання терміну
виконання зобов'язання, забезпеченого
заставою, воно не буде виконано, якщо
інше не передбачено законом чи
договором.

Відповідно до статті 593 Цивільного
кодексу України право застави
припиняється у разі набуття
заставодержателем права власності на
предмет застави.

Відповідно до підпункту "а" пункту 185.1
статті 185 Податкового кодексу України
об'єктом оподаткування податком на
додану вартість є операції платників
податку з постачання товарів, місце
постачання яких розташоване на митній
території України, відповідно до
статті 186 Кодексу, у тому числі операції
з передачі права власності на об'єкти
застави позичальнику (кредитору) на
товари, що передаються на умовах
товарного кредиту, а також з передачі
об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю.

Отже, якщо в результаті звернення
стягнення на майно банк набуває права
власності на заставлене майно, то
операції з подальшого продажу майна,
власність на яке набув банк в
результаті припинення договору
застави, здійснюється в загальному
порядку, виходячи з повної вартості
такого майна відповідно до ст. 188
Податкового кодексу України.

Згідно зі п. 187.1 ст. 187 Податкового
кодексу України датою виникнення
податкових зобов'язань з постачання
товарів/послуг вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку;

б) дата відвантаження товарів, а в
разі експорту товарів - дата оформлення
митної декларації, що засвідчує факт
перетинання митного кордону України,
оформлена відповідно до вимог митного
законодавства, а для послуг - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт постачання послуг платником
податку.

Пунктом 188.1 статті 188 Податкового
кодексу України визначено, що база
оподаткування операцій з постачання
товарів/послуг визначається виходячи з
їх договірної вартості (у разі
здійснення контрольованих операцій -
не нижче звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу).

Відповідно до відомостей з технічного
паспорту від 07.02.2005 року (реєстровий
номер 2876) підвал за адресою АДРЕСА_9 є
нежитловим приміщенням, вказане також
підтверджується витягом про державну
реєстрацію прав №33966073 від 26.04.2012 року
(т.2, а.с.60-61).

Відповідно до витягу з Державного
реєстру правочинів №9909451 від 19.05.2011
року, приміщення за адресою АДРЕСА_6 є
нежитловими (т.2, а.с.44).

Відповідно до відомостей листа
Харківського районного бюро технічної
інвентаризації вих. №775 від 26.11.2013 року
за підписом директора КП "ХРБТІ"
Бондаренко Г.І., станом на 2011 рік
будівля за адресою АДРЕСА_2 вважалась
об'єктом незавершеного будівництва (60%)
(на момент укладення договору купівлі -
продажу №499 від 08.06.2011 року). У зв'язку із
закінченням будівництва та наданням
Інспекцією ДАБК у Харківській області
декларації про готовність об'єкта до
експлуатації від 10.01.2012 року № ХК
4, виконкомом Пісочинської
селищної ради 08.02.2012 року на ім'я
забудівника ОСОБА_11 видано свідоцтво
про право власності на житловий
будинок з господарськими будівлями і
спорудами за вказаною адресою, на
підставі якого в БТІ 10.02.2012 року
здійснено реєстрацію права приватної
власності.

Листом Харківського районного бюро
технічної інвентаризації вих. №775 від
26.11.2013 року за підписом директора КП
"ХРБТІ" Бондаренко Г.І. від 04.11.2013 року №
726 податковий орган повідомлено, що до
моменту завершення будівництва та
прийому до експлуатації об'єкт
відносився до категорії незавершеного
будівництва, віднесення об'єктів
нерухомого майна до житлового фонду
можливе після завершення будівництва
та прийому до експлуатації.

Враховуючи вищевикладене, судом
встановлено, що вказані будівлі на
момент вчинення операцій із їх продажу
вважались нежитловими приміщеннями,
господарські операції позивача із
ОСОБА_8, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 є такими, які
не звільняються від оподаткування, а
тому суд приходить до висновку про те,
що позивачем занижено податок на
додану вартість внаслідок
ненарахування на вартість
реалізованих власних об'єктів основних
фондів податкових зобов'язань по
вказаним господарським операціям.

З огляду на встановлені вище
обставини суд приходить до висновку
про необґрунтованість позовних вимог
щодо скасування податкового
повідомлення-рішення Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників у м.
Харкові Міжрегіонального головного
управління Міндоходів від 08.11.2013 року №
в частині стягнення з Публічного
Акціонерного Товариства Банку
"МЕРКУРІЙ" коштів у сумі 3363681,15 грн.

Щодо позовних вимог стосовно
скасування податкового
повідомлення-рішення Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників у м.
Харкові Міжрегіонального головного
управління Міндоходів від 08.11.2013 року №
про сплату 3504014,66 грн. податку на
доходи фізичних осіб та суми
фінансових санкцій у розмірі 246871,92 грн.,
застосованих за заниження сум
податкового зобов'язання, суд зазначає
наступне.

Відповідно до умов договору № 02/3-06П-20
на кредитну лінію від 28.04.2011 року з
громадянином ОСОБА_13, ід. номер НОМЕР_3,
(АДРЕСА_3) (т.1, а.с.173-175), банк надає
Позичальникові споживчий кредит у
сумі, що не перевищує 5 619 018 грн., який
позичальник зобов'язується повернути
27.04.2012 року зі сплатою процентів за
користування кредитом у розмірі 27 %
річних (сплата першого платежу за
кредитним договором - 19.05.2011 року).

Громадянин ОСОБА_13 у якості Майнового
поручителя у забезпечення своїх
зобов'язань, які виникли з
вищезазначеного договору, передав в
іпотеку АТ БАНК «МЕРКУРІЙ» земельні
ділянки, що знаходяться на території
Циркунівської селищної ради
Харківського району Харківської
області, загальною вартістю 12 937 868 грн.
за договорами іпотеки № 02/2-08-60 від
28.04.2011р.; № 02/2-08-61 від 28.04.2011р.; № 02/2-08-62
від 28.04.2011р.; № 02/2-08-73 від 17.05.2011р.; №
02/2-08-74 від 17.05.2011р.; № 02/2-08-75 від 17.05.2011р.
(т.1, а.с.176-187). Кредитні кошти, у
відповідності до умов кредитного
договору, отримані громадянином
ОСОБА_13 у повному обсязі у квітні -
травні 2011 року, що не заперечувалось
представником позивача у судовому
засіданні.

У зв'язку з не можливістю виконання
ОСОБА_13 своїх зобов'язань щодо
повернення кредиту за Кредитним
договором, Сторони вирішили на
виконання ст. 37 Закону України «Про
іпотеку» врегулювати свої відносини у
позасудовій спосіб, а саме переходу
права власності на предмет Договору
іпотеки від іпотекодавця до
іпотекодержателя на підставі чого між
АТ БАНК «МЕРКУРІЙ» та громадянином
ОСОБА_13 20.05.2011 року були укладені
договори про задоволення вимог
іпотекодержателя за іпотечними
договорами (т.1, а.с.188-193).

Відповідно до договору № 02/3-06П-21 на
кредитну лінію від 05.05.2011 року з
громадянином ОСОБА_8, ід. номер НОМЕР_4,
(АДРЕСА_1) банк надає Позичальникові
споживчий кредит у сумі, що не
перевищує 12 144 270 грн., який позичальник
зобов'язується повернути 04.05.2012 зі
сплатою процентів за користування
кредитом у розмірі 27% річних (сплата
першого платежу за кредитним договором
- 18.05.2011 року , т.1, а.с. 201-202).

Громадянин ОСОБА_8 у якості Майнового
поручителя у забезпечення своїх
зобов'язань, які виникли з
вищевказаного договору, передав в
іпотеку АТ БАНК «МЕРКУРІЙ» земельні
ділянки, що знаходяться на території
Циркунівської селищної ради
Харківського району Харківської
області, загальною вартістю 12 144 270 грн.
за договорами іпотеки № 02/2-08-65 від
05.05.2011р.;№ 02/2-08-66 від 05.05.2011р.;№ 02/2-08-67 від
05.05.2011р.; № 02/2-08-68 від 05.05.2011р.;№ 02/2-08-69 від
05.05.2011р. (т.1, а.с.203-212). Кредитні кошти, у
відповідності до умов кредитного
договору, отримані громадянином ОСОБА_8
у повному обсязі у травні 2011 року, що не
заперечувалось представником
позивача.

У зв'язку з не можливістю
виконання ОСОБА_8 своїх зобов'язань
щодо повернення кредиту за Кредитним
договором, Сторони вирішили на
виконання ст. 37 Закону України «Про
іпотеку» врегулювати свої відносини у
позасудовій спосіб, а саме переходу
права власності на предмет Договору
іпотеки від іпотекодавця до іпотеко
держателя, на підставі чого між АТ БАНК
«МЕРКУРІЙ» та громадянином ОСОБА_8
18.05.2011 року були укладені договори про
задоволення вимог іпотекодержателя за
іпотечними договорами (т.1, а.с.213-216).

Надаючи правову оцінку спірним
правовідносинам, суд зазначає
наступне.
Земельні відносини регулюються
Земельним кодексом України (далі -
Кодекс), а справляння плати за землю
здійснюється відповідно до Закону
України від 03.07.92 р. N 2535-XII "Про плату за
землю" (зі змінами та доповненнями,
далі - Закон N 2535-XII), яким визначено
ставки земельного податку, порядок
плати за землю, пільги щодо
оподаткування землі тощо.

Відповідно до ст.
133 Кодексу у заставу можуть
передаватися земельні ділянки, які
належать громадянам та юридичним
особам на праві власності, а також
права на них. Згідно зі
ст. 575 Цивільного кодексу України
іпотеку визначено одним із видів
застав. Правила про іпотеку землі та
інші окремі види застав встановлюються
законом. У
відповідності до статті 2 Закону
України "Про іпотеку" (далі - Закон)
законодавство України про іпотеку
базується на Конституції України і
складається з Цивільного кодексу
України,Господарського кодексу
України, Земельного кодексу України,
цього Закону та інших
нормативно-правових актів, а також
міжнародних договорів України.
Підстави для звернення стягнення на
предмет іпотеки містить стаття 33
Закону.

Так, відповідно до абзацу 1 вказаної
статті у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Право іпотекодержателя на
звернення стягнення на предмет іпотеки
також виникає з підстав, встановлених
статтею 12 цього Закону.

Статтею 15 Закону встановлено
особливості іпотеки земельних ділянок.
Зокрема, іпотека земельних ділянок
здійснюється відповідно до цього
Закону. Заборони та обмеження щодо
відчуження і цільового використання
земельних ділянок, встановлені
Земельним кодексом України, є чинними
при їх іпотеці. Дія Закону N 898-IV не
поширюється на земельні ділянки, які
перебувають у державній чи комунальній
власності і не підлягають
приватизації.

Відповідно до ст. 33 Закону N
898-IV у разі невиконання або неналежного
виконання боржником основного
зобов'язання іпотекодержатель вправі
задовольнити свої вимоги за основним
зобов'язанням шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки. Право
іпотекодержателя на звернення
стягнення на предмет іпотеки також
виникає з підстав, установлених ст. 12
цього Закону. Звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється на
підставі рішення суду, виконавчого
напису нотаріуса або згідно з
договором про задоволення вимог
іпотекодержателя.

Статтею 37 Закону N 898-IV встановлено,
що іпотекодержатель може задовольнити
забезпечену іпотекою вимогу шляхом
набуття права власності на предмет
іпотеки. Правовою підставою для
реєстрації права власності
іпотекодержателя на нерухоме майно,
яке є предметом іпотеки, є договір про
задоволення вимог іпотекодержателя
або відповідне застереження в
іпотечному договорі, яке прирівнюється
до такого договору за своїми правовими
наслідками та передбачає передачу
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки в рахунок виконання
основного зобов'язання.

Тобто, іпотекодержатель може
задовольнити забезпечену іпотекою
вимогу шляхом набуття права власності
на предмет іпотеки. Правовою підставою
для реєстрації права власності
іпотекодержателя на нерухоме майно,
яке є предметом іпотеки, є договір про
задоволення вимог іпотекодержателя
або відповідне застереження в
іпотечному договорі, яке прирівнюється
до такого договору за своїми правовими
наслідками та передбачає передачу
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки в рахунок виконання
основного зобов'язання.

Статтями 3, 13
Цивільного кодексу України
встановлено, що загальними засадами
цивільного законодавства є, зокрема,
справедливість, добросовісність та
розумність. При здійсненні своїх прав
особа зобов'язана утримуватися від дій,
які могли б порушити права інших осіб. У
разі недодержання особою при
здійсненні своїх прав вимог, які
встановлені частинами другою - п'ятою
ст. 13 цього Кодексу, суд може
зобов'язати її припинити зловживання
своїми правами, а також застосувати
інші наслідки, встановлені законом.

Надаючи оцінку спірним
правовідносинам, суд також враховує
співмірність суми заборгованості за
кредитом та вартості іпотечного майна,
тобто співставляє обставини зі змістом
цього поняття та з'ясовує, чи не
суперечить його застосування
загальному змісту та призначенню
права, яким урегульовано конкретні
відносини (зокрема, про право на
першочергове задоволення вимог за
рахунок предмета застави), та враховує
загальні засади законодавства -
справедливість, добросовісність та
розумність.
Так, з наявних в матеріалах справи
доказів та наданих представниками
сторін пояснень вбачається, що суми
майна, переданого в іпотеку, значно
перевищують суми, одержані за
кредитними договорами, окрім того, суд
звертає увагу, що договори про
задоволення вимог іпотекодержателя
укладені до настання строку першого
платежу за кредитними договорами,
тобто, із суті договорів вбачається, що
вказані договори не відповідають
змісту договору іпотеки, встановленим
законом.
Виходячи із вищевикладеного, суд
вважає за необхідне застосувати до
спірних правовідносин наступні норми
законодавства, чинного на момент
виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до
пп. 164.1.2 п. 164.1 ст. 164 Податкового кодексу
України загальний місячний
оподатковуваний дохід складається із
суми оподатковуваних доходів,
нарахованих (виплачених, наданих)
протягом такого звітного податкового
місяця.
Згідно пп. 164.2.4. п. 164.2 ст. 164 Податкового
кодексу України до загального
місячного (річного) оподатковуваного
доходу платника податку частина
доходів від операцій з майном, розмір
якої визначається згідно з положеннями
статей 172 - 173 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 172.7 ст. 172
Податкового кодексу України, одночасно
з дією пункту 172.4 цієї статті, якщо
стороною договору купівлі-продажу,
міни об'єкта нерухомого майна є
юридична особа чи фізична особа -
підприємець, така особа є податковим
агентом платника податку щодо
нарахування, утримання та сплати
(перерахування) до бюджету податку з
доходів, отриманих платником податку
від такого продажу (обміну).
У відповідності до
п. 172.8 ст. 172 Податкового кодексу України
для цілей цієї статті під продажем
розуміється будь-який перехід права
власності на об'єкти нерухомості, крім
їх успадкування та дарування.

Згідно п.172.1 ст. 172
Податкового кодексу України, дохід,
отриманий платником податку від
продажу (обміну) не частіше одного разу
протягом звітного податкового року
житлового будинку, квартири або їх
частини, кімнати, садового (дачного)
будинку (включаючи земельну ділянку, на
якій розташовані такі об'єкти, а також
господарсько-побутові споруди та
будівлі, розташовані на такій
земельній ділянці), а також земельної
ділянки, що не перевищує норми
безоплатної передачі, визначеної
статтею 121 Земельного кодексу України
залежно від її призначення, та за умови
перебування такого майна у власності
платника податку понад три роки, не
оподатковується. Згідно п. 172.2 ст. 172
Податкового кодексу України дохід,
отриманий платником податку від
продажу протягом звітного податкового
року більш, як одного з об'єктів
нерухомості, зазначених у пункті 172.1
цієї статті, або від продажу об'єкта
нерухомості, не зазначеного в пункті
172.1 цієї статті, підлягає оподаткуванню
за ставкою, визначеною пунктом 167.2
статті 167 цього Кодексу (5%).

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку про те, що АТ БАНК
«МЕРКУРІЙ» не здійснювало нарахування
та утримання податку на доходи
фізичних осіб по операціям відчуження
фізичними особами, іпотекодавцями,
банківській установі земельних
ділянок загальною вартістю, яка
підлягає оподаткуванню з урахуванням
вимог п.172.1 ст. 172 Податкового кодексу
України, а тому у суду відсутні
підстави для задоволення вказаної
частини позовних вимог.

Громадянином ОСОБА_14, ідентифікаційний
номер НОМЕР_5, з АТ БАНК «МЕРКУРІЙ» було
укладено кредитний договір № 18-06П-263
від 28.11.2006. Сума кредитного договору 511
250 дол. США та 55 000 грн. 9т.1, а.с.218-219)

У забезпечення зобов'язань, які виникли
з договору № 18-06П-263 від 28.11.2006 року АТ
«БАНК «МЕРКУРІЙ» було укладено
іпотечний договір № 10007 від 28.11.2006 року
з громадянкою ОСОБА_15, код НОМЕР_6
(іпотекодавець), у відповідності до
якого в іпотеку передано житловий
будинок з надвірними будівлями площею
645,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_4 (т.1, а.с.220).

У зв'язку з не виконанням, ОСОБА_14, своїх
зобов'язань по кредитному договору №
18-06П-263 від 28.11.2006, АТ «БАНК «МЕРКУРІЙ»
відповідно до вимог ст. 37 Закону
України «Про іпотеку» набув право
власності на заставне майно, житловий
будинок з надвірними будівлями площею
645,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_4, передане в
іпотеку по іпотечному договору № 10007
від 28.11.2006 року громадянкою ОСОБА_15

Згідно службового розпорядження від
11.07.2011 АТ БАНК «МЕРКУРІЙ» оприбутковано
на баланс предмет іпотеки, житловий
будинок з надвірними будівлями площею
645,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_4, по
оціночній вартості 3 099 534 грн.

В результаті проведеної операцій
по зверненню стягнення на заставне
майно, житловий будинок з надвірними
будівлями, АТ «БАНК «МЕРКУРІЙ»
зменшено суму заборгованості по
кредитному договору № 18-06П-263 від 28.11.2006
у розмірі 3 099 534 грн. Вказані обставини
представниками сторін не
заперечувались.
Відносини іпотеки нерухомого
майна регулюються Законом України від
05.06.2003 р. N 898-IV "Про іпотеку" (далі - Закон
N 898), а правовий режим обтяжень рухомого
майна, встановлених з метою
забезпечення виконання зобов'язань -
Законом України від 18.11.2003 р. N 1255-IV "Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень" (далі - Закон N 1255).

Відповідно до статті 37 Закону N 898
іпотекодержатель може задовольнити
забезпечену іпотекою вимогу шляхом
набуття права власності на предмет
іпотеки. При цьому іпотекодержатель
набуває предмет іпотеки у власність за
вартістю, визначеною на момент такого
набуття на підставі оцінки предмета
іпотеки суб'єктом оціночної
діяльності.

В пункті 164.2 ст. 164 Податкового кодексу
України визначені доходи, які
включаються до загального місячного
(річного) оподатковуваного доходу
платника податку.

Згідно пп. 164.2.17 «г» п. 164.2 ст. 164
Податкового кодексу України до
загального місячного (річного)
оподатковуваного доходу платника
податку включається дохід, отриманий
платником податку як додаткове благо у
вигляді суми грошового або майнового
відшкодування будь-яких витрат або
втрат платника податку, крім тих, що
обов'язково відшкодовуються згідно із
законом за рахунок бюджету або
звільняються від оподаткування згідно
з цим розділом.

Суд зазначає, що позивачем не
припинено дію кредитного договору з
ОСОБА_15, вказані операції по передачі
майна за іпотечним договором не можуть
вважатись додатковим благом, а тому
позивач не зобов'язаний виконувати
функції податкового агента за
вказаними операціями.

Відповідачем в акті перевірки
зазначено та підтверджується наявними
в матеріалах справи копіями первинних
бухгалтерських документів, що позивачу
відчужено фізичними особами,
іпотекодавцями, нежитлові приміщення,
житлові приміщення, земельні ділянки.

Так, з громадянином В'єтнаму ОСОБА_20,
ідентифікаційний номер НОМЕР_7,
позивачем укладено кредитний договір
№ 18-06П-10 від 24.01.2008 на 8 663 500 грн. На
підставі іпотечного договору № 16-03-14
від 28.01.2008, в забезпечення виконання
умов кредитного договору, ОСОБА_20 в
іпотеку передані нежитлові приміщення
підвалу №1 1-го поверху №1-12, 2-го поверху
№14-22 в літ."А-2" ( S-330,8 кв.м) за адресою
АДРЕСА_5. У зв'язку з не виконанням
ОСОБА_20 своїх зобов'язань по кредитному
договору № 18-06П-10 від 24.01.2008, АТ «БАНК
«МЕРКУРІЙ» відповідно до вимог ст. 37
Закону України «Про іпотеку» набув
право власності на заставне майно,
нежитлові приміщення підвалу №1 1-го
поверху №1-12, 2-го поверху №14-22 в літ."А-2"
( S-330,8 кв.м) за адресою АДРЕСА_5, передані
в іпотеку по іпотечному договору №
16-03-14 від 28.01.2008.

В результаті проведеної операцій по
зверненню стягнення на заставне майно,
нежитлові приміщення, АТ «БАНК
«МЕРКУРІЙ» зменшено суму
заборгованості по кредитному договору
№ 18-06П-10 від 24.01.2008 у розмірі 8 670 032 грн.
З ТОВ «ТАНДЕМ
ПЛЮС» () позивачем було
укладено кредитний договір № 02-06К-66 від
26.10.2006 на суму 15 140 000 грн. На підставі
іпотечних договорів № 16-03-1, № 16-03-2, №
16-03-3 від 09.01.2009 іпотекодавцем - ФОП
ОСОБА_10, ідентифікаційний номер НОМЕР_8,
в іпотеку передані нежитлові
приміщення загальною площею 5646,5 кв.м.
за адресою АДРЕСА_6. У зв'язку з не
виконанням ТОВ «ТАНДЕМ ПЛЮС» своїх
зобов'язань по кредитному договору №
02-06К-66 від 26.10.2006, АТ «БАНК «МЕРКУРІЙ»
відповідно до вимог ст. 37 Закону
України «Про іпотеку» набув право
власності на заставне майно, нежитлові
приміщення загальною площею 5646,5 кв.м.
за адресою АДРЕСА_6, передані в іпотеку
іпотекодавцем - ФОП ОСОБА_10 по
іпотечним договорам № 16-03-1, № 16-03-2, №
16-03-3 від 09.01.2009. В результаті проведеної
операцій по зверненню стягнення на
заставне майно, нежитлові приміщення,
АТ «БАНК «МЕРКУРІЙ» зменшено суму
заборгованості по кредитному договору
№ 02-06К-66 від 26.10.2006 у розмірі 12 776 630 грн.

Згідно кредитного договору № 02-25К-46 від
17.09.2008 АТ «БАНК «МЕРКУРІЙ» надано
кредит АТ «АГРОСЕРВІС Україна» () на суму 6 450 000 грн. Згідно
іпотечного договору № 16-03-1 від 27.10.2009
іпотекодавцем - фізичною особою
ОСОБА_17, ід.н. НОМЕР_9, в заставу передані
нежитлові приміщення 2-5 поверху
гуртожитку загальною площею 3607,6 кв.м за
адресою АДРЕСА_7. У зв'язку з не
виконанням АТ «АГРОСЕРВІС Україна»
зобов'язань по кредитному договору №
02-25К-46 від 17.09.2008,АТ «БАНК «МЕРКУРІЙ»
відповідно до вимог ст. 37 Закону
України «Про іпотеку» набув право
власності на заставне майно, нежитлові
приміщення 2-5 поверху гуртожитку
загальною площею 3607,6 кв.м за адресою
АДРЕСА_7, передані в іпотеку
іпотекодавцем - фізичною особою ОСОБА_17
по іпотечному договору № 16-03-1 від
27.10.2009. В результаті проведеної
операцій по зверненню стягнення на
заставне майно, нежитлові приміщення,
АТ «БАНК «МЕРКУРІЙ» зменшено суму
заборгованості по кредитному договору
№ № 02-25К-46 від 17.09.2008 у розмірі 8 676 142
грн.

Згідно кредитного договору №18-06П-95 від
16.12.2010 громадянину ОСОБА_18, ід.н. НОМЕР_10,
було надано кредит у сумі 3 150 000 грн. У
відповідності до укладеного
іпотечного договору № 16-03-283 від 16.12.2010,
громадянином ОСОБА_18 ід.н. НОМЕР_10,
передану в заставу нежитлові
приміщення площею 251,3 кв.м за адресою:
АДРЕСА_8. У зв'язку з не виконанням
ОСОБА_18 зобов'язань по кредитному
договору №18-06П-95 від 16.12.2010, АТ «БАНК
«МЕРКУРІЙ» відповідно до вимог ст. 37
Закону України «Про іпотеку» набув
право власності на заставне майно,
нежитлові приміщення площею 251,3 кв.м за
адресою: АДРЕСА_8, передані в іпотеку по
іпотечному договору № 16-03-283 від 16.12.2010.

В результаті проведеної операцій по
зверненню стягнення на заставне майно,
нежитлові приміщення, АТ «БАНК
«МЕРКУРІЙ» зменшено суму
заборгованості по кредитному договору
№18-06П-95 від 16.12.2010 у розмірі 3 299 218 грн.
У
відповідності до умов кредитного
договору № 18-06П-96 від 16.12.2010 громадянину
ОСОБА_19, ід.н. НОМЕР_11, надано кредит у
сумі 4 000 000 грн. У відповідності до
укладеного іпотечного договору № 16-03-284
від 16.12.2010 громадянином ОСОБА_19
передано в заставу нежитлове
приміщення площею 318,4 кв.м за адресою:
АДРЕСА_8. У зв'язку з не виконанням
ОСОБА_19 зобов'язань по кредитному
договору № 18-06П-96 від 16.12.2010, АТ «БАНК
«МЕРКУРІЙ» відповідно до вимог ст. 37
Закону України «Про іпотеку» набув
право власності на заставне майно,
нежитлові приміщення площею 318,4 кв.м за
адресою: АДРЕСА_8, передані в іпотеку по
іпотечному договору № 16-03-284 від 16.12.2010.

В результаті проведеної операцій по
зверненню стягнення на заставне майно,
нежитлові приміщення, АТ «БАНК
«МЕРКУРІЙ» зменшено суму
заборгованості по кредитному договору
№ 18-06П-96 від 16.12.2010 у розмірі 4 193 137 грн.

Надаючи правову оцінку спірним
правовідносинам, суд вважає за
необхідне зазначити наступне.

Дії щодо продажу
предмета іпотеки та укладання договору
купівлі-продажу здійснюються
іпотекодержателем від свого імені, на
підставі іпотечного договору, який
містить застереження про задоволення
вимог іпотекодержателя, що передбачає
право іпотекодержателя на продаж
предмета іпотеки, без необхідності
отримання для цього будь-якого
окремого уповноваження іпотекодавця
(частина п'ята статті 38 Закону України
«Про іпотеку»).

Ціна продажу предмета
іпотеки встановлюється за згодою між
іпотекодавцем і іпотекодержателем або
на підставі оцінки майна суб'єктом
оціночної діяльності, на рівні, не
нижчому за звичайні ціни на цей вид
майна (частина шоста статті 38 Закону).
Розподіл коштів від
продажу предмета іпотеки між
іпотекодержателем та іншими особами,
що мають зареєстровані права чи вимоги
на предмет іпотеки, здійснюється
відповідно до встановленого
пріоритету та розміру цих прав чи
вимог. Решта коштів повертається
іпотекодавцю (частина сьома статті 38
Закону).
Таким чином, звернення
іпотекодержателем стягнення на
предмет іпотеки є забезпеченням
виконання іпотекодавцем зобов'язання
за договором іпотеки. При цьому фізична
особа - іпотекодавець несе витрати щодо
погашення своїх боргових зобов'язань.
З огляду на викладене,
при зверненні стягнення на предмет
іпотеки в рахунок забезпечення
основного зобов'язання, іпотекодавець
від такого способу відчуження не
отримує доходу, який є об'єктом
оподаткування податком з доходів
фізичних осіб, а тому позивач не може
виконувати функції податкового агента
у розумінні приписів ст. 172 Податкового
кодексу України.

Щодо порушення позивачем, на думку
податкового органу, приписів пп. 164.2.17
«г» п. 164.2 ст. 164 , пп.168.1.1 п. 168.1 ст. 168
Податкового кодексу України щодо
оподаткування страхових відшкодувань,
отриманих від страхових компаній по
договорам страхування заставленого
майна, які укладені з фізичними особами
у відповідності до умов кредитних
договорів, суд зазначає наступне.

Виплати страхового відшкодування
здійснювались страховою компанією
ПРАТ «Промислово-страхова компанія»
за договором добровільного
страхування наземного транспорту №
01293 від 04.11. 2011 року шляхом
перерахування на транзитний рахунок
вигодонабувача - AT БАНК «МЕРКУРІЙ» №
29094999, який є заставодержателем та несе
ризики у зв'язку з ушкодженням
заставного майна.

При отриманні страхового
відшкодування від ПРАТ
«Промислово-страхова компанія» кошти
зараховувались AT БАНК «МЕРКУРІЙ» на
рахунок позичальника ОСОБА_9 НОМЕР_12 в
часткове погашения кредиту по договору
на кредитну лінію № 18- 0611-77 від 28.10.2010
року.

Вказані обставини представниками
сторін у судовому засіданні не
заперечувались.

Суд зазначає, що при отриманні
страхового відшкодування банк не є
отримувачем коштів, а є
вигодонабувачем за страховим
відшкодуванням, що полягає в
погодженні механізму виплати
страхового відшкодування, як це
передбачено умовами договору
страхування.

Податковим Кодексом України не
визначено, що кошти, що є страховим
відшкодуванням та направляються за
погодженням з вигодонабувачем (банком)
на погашения кредиту є доходом, що є
об'єктом оподаткування, а тому позивач
не є податковим агентом у вказаних
правовідносинах у розумінні приписів
ст.168 ПК України.

Статтею 19 Конституції України
передбачено, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.
Відповідно
до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного
судочинства України, у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення
(вчинення дії).

За приписами ч.1 ст.71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 КАС України.

Відповідно до ч. 3 ст. 72 КАС України,
обставини, які визнаються сторонами,
можуть не доказуватися перед судом,
якщо проти цього не заперечують
сторони і в суду не виникає сумніву
щодо достовірності цих обставин та
добровільності їх визнання.

Зважаючи на встановлені у справі
обставини та, з огляду на приписи норм
чинного законодавства, які регулюють
спірні правовідносини, суд дійшов
висновку про часткове задоволення
заявлених позовних вимог, а саме:
скасування податкового
повідомлення-рішення Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників у м.
Харкові Міжрегіонального головного
управління Міндоходів від 08.11.2013 року
№ у частині донарахування
Публічному Акціонерному Товариству
Банку "МЕРКУРІЙ" грошових зобов'язань з
податку на доходи фізичних осіб у
розмірі 2740495,78 грн.

Відповідно до ч.3 ст. 94 КАС України якщо
адміністративний позов задоволено
частково, судові витрати, здійснені
позивачем, присуджуються йому
відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Відповідно до ч.3 ч. 4 Закону України "Про
судовий збір" під час подання
адміністративного позову майнового
характеру сплачується 10 відсотків
розміру ставки судового збору. Решта
суми судового збору стягується з
позивача або відповідача пропорційно
до задоволеної чи відхиленої частини
вимоги.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 2, 6, 8-14, 70-72, 86, 94, 159, 160-163, 167, 186, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов
Публічного Акціонерного Товариства
Банку "МЕРКУРІЙ" до Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників у м.
Харкові Міжрегіонального головного
управління Міндоходів про скасування
податкових повідомлень-рішень -
задовольнити частково.

Скасувати податкове
повідомлення-рішення Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників у м.
Харкові Міжрегіонального головного
управління Міндоходів від 08.11.2013 року
№ у частині донарахування
Публічному Акціонерному Товариству
Банку "МЕРКУРІЙ" ()
грошових зобов'язань з податку на
доходи фізичних осіб у розмірі 2740495,78
грн. (два мільйони сімсот сорок тисяч
чотириста дев'яносто п'ять гривень
сімдесят вісім копійок), з них за
основним платежем суму у розмірі 2493623,86
грн. (два мільйони чотириста дев'яносто
три тисячі шістсот двадцять три гривні
вісімдесят шість копійок) та суму
штрафних санкцій у розмірі 246871,92 грн.
(двісті сорок шість тисяч вісімсот
сімдесят одна гривня дев'яносто дві
копійки).

У задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовити.

Стягнути з Публічного
Акціонерного Товариства Банку
"МЕРКУРІЙ" (, адреса
місцезнаходження: 61002, м. Харків, вул.
Петровського, буд. 23) на користь
Державного бюджету України
(р/р:4011, отримувач: УДКСУ у
Червонозаводському районі м. Харкова
Харківської області, код: 37999628, МФО: 851011,
банк: ГУДКСУ у Харківській області)
суму судового збору у розмірі 2484,72 грн.
(дві тисячі чотириста вісімдесят
чотири гривні сімдесят дві копійки).

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Харківського
апеляційного адміністративного суду
через Харківський окружний
адміністративний суд шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня її проголошення.

У разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Постанову у повному обсязі
виготовлено 23 квітня 2014 року.

Суддя
Котеньов О.Г.