Справа № 2а/2508/4741/12
Суддя: Старова Н.Е.
Дата ухвалення: 2014-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2а/2508/4741/12
Головуючий у 1-й інстанції: Короїд Ю. М.
Суддя-доповідач: Старова Н.Е.
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 квітня 2014 року

м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді суддів:
Старової Н. Е. Файдюка В. В., Чаку Є. В.
розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу ОСОБА_4
на постанову Козелецького районного
суду Чернігівської області від 17
вересня 2012 року у справі за позовом
ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду
України в Козелецькому районі
Чернігівської області, Управління
праці та соціального захисту населення
Козелецької районної державної
адміністрації Чернігівської області
про визнання дій протиправними та
зобов'язання нарахування і виплати
додаткової пенсії та підвищення до неї,
-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до
Козелецького районного суду
Чернігівської області з позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Козелецькому районі Чернігівської
області, Управління праці та
соціального захисту населення
Козелецької районної державної
адміністрації Чернігівської області
про визнання протиправними дій щодо не
здійснення нарахування і виплати
відповідно до ст. ст. 37, 39, 48, 51, 50, 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Постановою Козелецького
районного суду Чернігівської області
від 17.09.2012 року в задоволенні позову
відмовлено.

На зазначену постанову суду
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просить її скасувати та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги частково в частині ст. 37, 48,
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Справа розглянута у
відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС
України.

Дослідивши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів
справи, позивач є потерпілою від
Чорнобильської катастрофи 1 категорії,
2 групи інвалідності, перебуває на
обліку у відповідача та проживає в зоні
посиленого радіоекологічного
контролю.

Відповідно до статті 37 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" громадянам,
які проживають на територіях
радіоактивного забруднення,
виплачується щомісячна грошова
допомога у зв'язку з обмеженням
споживання продуктів харчування
місцевого виробництва та особистого
підсобного господарства в таких
розмірах: у зоні посиленого
радіологічного контролю - 30 відсотків
від мінімальної заробітної плати.

Всупереч ст. 37 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» позивачу вказані доплати
виплачувалися частково, у фіксованому
розмірі, визначеному Постановою КМУ №
836 від 26.07.1996 року по ст. 37, вказаного
Закону, а не в кратному відношенні до
мінімальної заробітної плати, як того
вимагає вказаний Закон.

З огляду на те, що Закон України
«Про статус і соціальний захист
громадян, що постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» має вищу
юридичну силу в порівняні з Постановою
КМУ № 836 від 26.07.1996 року та Постановою
КМУ № 1 від 03.01.2002 року, відповідач
неправомірно виплачував додаткову
пенсію в меншому розмірі, ніж це
передбачено ст. 37 зазначеного Закону.

Відповідно до п. 4 ст.48 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", учасники
ліквідації на ЧАЕС першої категорії 2
групи інвалідності мають право на
отримання щорічної допомоги на
оздоровлення у розмірі п»яти
мінімальних заробітних плат.

Зміст Закону України «Про
Державний бюджет України на 2010 рік»
положеннями якого встановлювалися
розміри мінімальних заробітних плат у
2010 році, свідчить про відсутність
будь-яких обмежень щодо можливостей
застосування розміру мінімальної
заробітної плати з метою реалізації
норми ст. 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Між тим, зазначена допомога була
виплачена позивачу у розмірі,
встановленому Постановою Кабінету
Міністрів України від 12 липня 2005 року №
562 «Про компенсаційні виплати особам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Враховуючи, що Закон України «Про
статус і соціальний захист громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» має вищу юридичну силу в
порівняні з Постановою Кабінету
Міністрів України від 12 липня 2005 року №
562 «Про компенсаційні виплати особам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», а тому
відповідач неправомірно виплачував
допомогу на оздоровлення в меншому
розмірі ніж це передбачено ст. 48
зазначеного Закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 Кодексу
адміністративного судочинства
України, для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Враховуючи те, що позов було
подано до суду першої інстанції 25.07.2011
року, колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції повинен був прийняти
до уваги, що позовні вимоги про
перерахунок та виплату щомісячної
грошової допомоги відповідно до ст. 37
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» підлягають задоволенню,
починаючи з 25.01.2011 року, а вимоги про
перерахунок та виплату щорічної
допомоги на оздоровлення відповідно до
ст. 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» підлягають задоволенню за
весь 2010 рік.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції при
винесенні оскаржуваного рішення,
невірно застосував норми
матеріального та процесуального права,
що мають значення для вирішення справи
та дійшов висновку, з яким суд
апеляційної інстанції не погоджується.

Доводи апеляційної скарги позивача
частково спростовують висновки суду
першої інстанції, викладені у
постанові від 17.09.2012 року, та є
підставою для її часткового
скасування.

За таких обставин, відповідно до п. 4 ч. 1
ст. 202 КАС України, апеляційну скаргу
слід задовольнити, а постанову суду
першої інстанції - скасувати частково
та прийняти в цій частині нову
постанову, якою задовольнити позовні
вимоги.

Керуючись статтями 183-2, 186, 195, 197, 198, 202, 207,
254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4
задовольнити, а постанову Козелецького
районного суду Чернігівської області
від 17.09.2012 року в частині відмови в
задоволенні позовних вимог щодо
перерахунку пенсії, відповідно до ст. 37,
48, Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» - скасувати та прийняти в
цій частині нову постанову, якою
позовні вимоги задовольнити повністю.

Зобов'язати Управління
Пенсійного фонду України в
Козелецькому районі Чернігівської
області, Управління праці та
соціального захисту населення
Козелецької районної державної
адміністрації Чернігівської області
здійснити перерахунок та виплату
ОСОБА_4 щомісячної грошової допомоги у
зв'язку з обмеженням споживання
продуктів харчування та особистого
підсобного господарства у розмірі 30%
мінімальної заробітної плати,
відповідно до ст. 37 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», за період,
починаючи з 25.01.2011 року та щорічної
допомоги на оздоровлення у розмірі
п»яти мінімальних заробітних плат,
відповідно до ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» за 2010 рік, з
урахування проведених виплат.

В решті постанову Козелецького
районного суду Чернігівської області
від 17.09.2012 року - залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню
не підлягає.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя

Старова Н.Е.

Судді:

Файдюк В.В.