Справа № 826/13950/13-а
Суддя: Троян Н.М.
Дата ухвалення: 2014-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
1-й інстанції: Смолій І.В.
Суддя-доповідач: Троян Н.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді
- Троян Н.М.,

суддів
- Бужак Н.П., Твердохліб В.А.,

за участю секретаря
- Костюченка М.Є.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «АТ Каргіл» на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 14 листопада 2013
року у справі за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «АТ Каргіл» до
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів - Центральний офіс з
обслуговування великих платників
податків про визнання протиправними та
скасування податкового
повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
14 листопада 2013 року у задоволені
адміністративного позову відмовлено.

Позивач, не погоджуючись із зазначеною
постановою, подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить суд
скасувати постанову та прийняти нову,
якою позов задовольнити в повному
обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників сторін, розглянувши
матеріали справи, апеляційну скаргу та
заперечення на неї, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Як свідчать обставини справи,
відповідачем проведено документальну
позапланову виїзну перевірку
Товариства з обмеженою
відповідальністю «АТ Каргіл» з питань
правильності визначення та повноти
сплати до бюджету сум податку на додану
вартість за операціями з ТОВ «Алген» за
період з 01.05.2012 по 28.02.2013.

01 травня 2013 року за результатами
вказаної перевірки складено акт за №
31/40-50/20010397, в якому відображено
допущенні позивачем порушень п. 185.1 ст.
185, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.3, п. 200.4
ст. 200 пп. 14.1.18, п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України, в результаті чого
завищено суму від'ємного значення
об'єкту оподаткування податком на
додану вартість на загальну суму 1 426 382
грн.

19 серпня 2013 року на підставі даного
акту податковим органом винесено
податкове повідомлення-рішення №
, яким зменшено суму бюджетного
відшкодування (у тому числі заявленого
в рахунок зменшення податкових
зобов'язань наступних періодів)
податку на додану вартість у розмірі 1
426 382 грн.

Вважаючи порушенням своїх прав з боку
податкового органу та з метою їх
відновлення суб'єкт підприємницької
діяльності ТОВ «АТ Каргіл» звернувсь
за захистом до суду.

Відмовляючи у задоволені
адміністративного позову, суд першої
інстанції виходив з того, що оскільки
фактично ТОВ «Алген» не в змозі було
поставити позивачу такі обсяги насіння
соняшнику, як про це вказано у наданій
позивачем документації, правових
підстав вважати здійснення
господарських операції позивача з
контрагентами такими, що носять
реальний характер, а отримані послуги
(товар) використані в межах
господарської діяльності немає.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції з
огляду на таке.

Згідно з ст. 180 ПК України платником
податку є: 1) будь-яка особа, що
провадить господарську діяльність і
реєструється за своїм добровільним
рішенням як платник податку у порядку,
визначеному статтею 183 цього розділу; 2)
будь-яка особа, що зареєстрована або
підлягає реєстрації як платник
податку; 3) будь-яка особа, що ввозить
товари на митну територію України в
обсягах, які підлягають оподаткуванню,
та на яку покладається
відповідальність за сплату податків у
разі переміщення товарів через митний
кордон України відповідно до Митного
кодексу України.

Згідно зі ст. 185 ПК України об'єктом
оподаткування є операції платників
податку з: а) постачання товарів, місце
постачання яких розташоване на митній
території України, відповідно до
статті 186 цього Кодексу, у тому числі
операції з передачі права власності на
об'єкти застави позичальнику
(кредитору), на товари, що передаються
на умовах товарного кредиту, а також з
передачі об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю; б)
постачання послуг, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу; в) ввезення товарів (супутніх
послуг) на митну територію України в
митному режимі імпорту або реімпорту
(далі - імпорт); г) вивезення товарів
(супутніх послуг) у митному режимі
експорту або реекспорту (далі -
експорт); ґ) з метою оподаткування цим
податком до експорту також
прирівнюється постачання товарів
(супутніх послуг), які перебувають у
вільному обігу на території України, д)
з метою оподаткування цим податком до
імпорту також прирівнюється
постачання товарів (супутніх послуг)
з-під митного режиму магазину
безмитної торгівлі, митного складу або
спеціальної митної зони, створених
згідно з положеннями глав 35 - 37 Митного
кодексу України, для їх подальшого
вільного обігу на території України; е)
постачання послуг з міжнародних
перевезень пасажирів і багажу та
вантажів залізничним, автомобільним,
морським і річковим та авіаційним
транспортом.

Пунктом 198.2. ст. 198 ПК України
передбачено, що датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше; дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Пунктом 201.4 ст. 201 ПК України
передбачено, що податкова накладна
виписується у двох примірниках у день
виникнення податкових зобов'язань
продавця. Оригінал податкової
накладної видається покупцю, копія
залишається у продавця товарів/послуг.

Відповідно до п. 201.10. ст. 201 ПК України
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

В результаті дослідження матеріалів
справи та наданих позивачем доказів на
спростування висновків суду першої
інстанції, судова колегія вважає за
необхідне вказати на наступне.

На підтвердження виконання укладених з
ТОВ «Алген» ряду договорів поставки
товару насіння соняшнику 2012 року
українського походження, позивачем
надано: податкові та видаткові
накладні, а також акти виконаних робіт
та товарно-транспортні накладні (а.с.
6-149 додаток №1).

Проте, судова колегія вважає за
необхідне звернути уваги на те, що дані
документи складені у невідповідності
до Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку затвердженого
наказом Наказ Міністерства фінансів
України від 24 травня 1995 року №88, а саме
2.4. згідно якого первинні документи
повинні мати такі обов'язкові
реквізити: найменування підприємства,
установи, від імені яких складений
документ, назва документа (форми), дата
і місце складання, зміст та обсяг
господарської операції, одиниця виміру
господарської операції (у натуральному
та/або вартісному виразі), посади і
прізвища осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

Наведені документи первинної
звітності також суперечать положенням
ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» відповідно до
якої первинні та зведені облікові
документи можуть бути складені на
паперових або машинних носіях і
повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Більше того, слід зауважити, що з
аналізу наявних у матеріалах справи
протоколів допитів ОСОБА_2, що
являється директором ТОВ «Лан» наданих
останнім в рамках кримінального
розслідування за №1111119 від 25.12.2012,
вбачається, що укладення з ТОВ «Алген»
договору про спільну діяльність без
об'єднання вкладів не заперечує,
однак зазначає, що хоча договір і було
підписано його умови сторонами жодним
чином не виконувались, фактично орна
земля, техніка та складські приміщення
залишились у користуванні ТОВ «Лан», і
жодних коштів від ТОВ «Алген» за
вказаним договором не
перераховувалось, також зазначено що і
сільськогосподарської чи іншої
продукції ТОВ «Алген» не поставлялось.

Даючи оцінку вище зазначеним
поясненням керівника
Товариства-контрагента, суд
апеляційної інстанції вважає, що
відповідно до частини першої ст. 70 КАС
України такий доказ є належним,
оскільки містять інформацію щодо
предмету доказування.

Частиною другою цієї статті визначено,
що сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень.

Отже, обставини щодо фіктивності
операцій з поставки послуг з
посиланням на конкретне джерело
інформації щодо цих фактів (пояснення
керівника) є належними доказами,
оскільки стосуються як обставин щодо
реальності поставок, суми ПДВ у зв'язку
з якими позивач включив до податкового
кредиту, так і юридичної сили первинних
документів (актів приймання-передачі,
податкових накладних) як допустимого
доказу цих сум. Маючи дані щодо джерела
такої інформації, суд в разі виникнення
сумнівів у її достовірності, зокрема з
підстав порушення встановленого
законом порядку її отримання, повинен
її перевірити з використанням
передбачених частиною другою ст. 69 КАС
України засобів доказування в
адміністративному судочинстві.

За таких обставин, надані позивачем
документи на підтвердження
господарських правовідносин з такими
контрагентом не є належно оформленими
первинними документами, оскільки не
відповідають встановленим п. 201.1 ст. 201
ПК та частини другої ст. 9 Закону
України від 16.07.1999 №996-XIV «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» вимогам щодо їх
складення і підписання повноважною
особою платника податків, тому не
можуть бути належним документальним
підтвердженням проведення
господарських операцій та підставою
для формування спірних сум валових
витрат і податкового кредиту з ПДВ.

При розгляді даної справи колегією
суддів враховано правову позицію
Верховного Суду України, яка викладена:
в постанові від 21.01.2011 у справі за
позовом ТОВ «СІБ» до ДПІ у Жовтневому
районі м. Луганська про визнання
недійсним податкового
повідомлення-рішення, а саме,
неналежним чином оформлена (підписана
не уповноваженою особою) податкова
накладна не може бути підставою для
нарахування податкового кредиту за
наявності фактів, що ставлять під
сумнів реальність наданої послуги; та в
постанові від 05.03.2012 по справі №21-421а11,
згідно з якою складені і підписані
неповноважними особами податкові
накладні не можуть вважатися належно
оформленими звітними документами, які
посвідчують факт придбання товарів,
робіт чи послуг, а тому віднесення
відображених у них сум ПДВ до
податкового кредиту є безпідставним.

Хоча фактичні обставини справи №21-421а11,
яка переглядалася Верховним Судом
України, стосувалися лише правильності
оформлення податкових накладних, на
підставі яких сформовано спірний
податковий кредит з ПДВ, однак суд
вважає, що з метою однакового
застосування законодавства
застосований Верховним Судом України
підхід є цілком прийнятним. Для
з'ясування правильності оформлення й
інших первинних бухгалтерських
документів, для яких частина друга ст. 9
Закону України від 16.07.1999 №996-XIV «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» встановлює
відповідні обов'язкові вимоги, у т.ч.
щодо їх складення та підписання
відповідними уповноваженими особами.

Відповідно до частини першої ст. 244-2 КАС
України, суди зобов'язані привести свою
судову практику у відповідність з
рішенням Верховного Суду України.

Враховуючи викладене, суд погоджується
з доводами відповідача та висновками
суду першої інстанції про допущені
позивачем порушення норм Податкового
Кодексу України, при здійсненні
операцій з ТОВ «Алген» в період, що
перевірявся.

Констатація позивачем того, що платник
податків не може нести
відповідальність за порушення
податкової дисципліни його
контрагентами, загалом є вірною, але в
даному випадку ця теза не спростовує
допущені саме позивачем порушення
податкового законодавства і не може
звільняти останнього від настання
відповідних юридичних наслідків.

Підсумовуючи вище викладене, суд
апеляційної інстанції приходить до
переконання, що доводи відповідача про
порушення позивачем норм податкового
законодавства, є таким, що відповідає
фактичним обставинам справи. А відтак,
податкове повідомлення-рішення
податкового органу є законним і
підстави для його скасування відсутні.

Згідно до частини першої ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судове рішення повинно бути
законним та обґрунтованим.

Відповідно до статті 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом
першої інстанції відповідно до норм
матеріального права, при дотриманні
норм процесуального права, на підставі
повно і всебічно з'ясованих обставин в
справі, підтвердженими доказами, а
доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, суд апеляційної
інстанції підстав для його скасування
не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «АТ
Каргіл» - залишити без задоволення, а
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 14 листопада 2013
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
в порядку та строки, передбачені ст. 212
КАС України.

Головуючий суддя:
Н.М. Троян

Судді:
Н.П. Бужак,

В.А. Твердохліб

.

Головуючий суддя
Троян Н.М.

Судді:
Бужак Н.П.

Твердохліб В.А.