Справа № 2а-16548/10/2670
Суддя: Амельохін В.В.
Дата ухвалення: 2011-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
тел. 278-43-43 П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 березня 2011 року 14:32 №
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Амельохіна В.В.,
при секретарі Чупринко Н.І.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу
за позовомВідкритого акціонерного
товариства «Перший Інвестиційний
Банк»доСпеціалізованої державної
податкової інспекції у м. Києві по
роботі з великими платниками
податківпровизнання нечинним
податкового повідомлення-рішення
На підставі частини третьої статті 160
Кодексу адміністративного судочинства
України в судовому засіданні 25 березня
2011 року проголошено вступну та
резолютивну частини постанови.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Відкрите акціонерне товариство
«Перший Інвестиційний Банк»(далі по
тексту - позивач) звернулось з позовом
до Спеціалізованої державної
податкової інспекції у м. Києві по
роботі з великими платниками податків
(далі по тексту - відповідач) про
визнання нечинним податкового
18.07.2007р. в частині визначення
податкового зобов'язання на загальну
суму 407 243,56грн., з яких сума за основним
платежем складає 271 007,00грн., а
нараховані на зазначену суму
неузгодженого податкового
зобов'язання штрафні (фінансові)
санкції в сумі 136 236,56грн.
Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
23.10.2007р., залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 04.02.2009р.
позов задоволено з мотивів
обґрунтованості вимог.
Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 26.10.2010р. ухвала Київського
апеляційного адміністративного суду
від 04.02.2009р. та постанова Окружного
адміністративного суду міста Києва від
23.10.2007р. по справі №8/15 скасовані, а
справа направлена до Окружного
адміністративного суду міста Києва на
В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що він не є емітентом
векселів, а тому зобов'язаний був вести
окремий облік операцій з цінними
паперами та застосовувати п. 7.6 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», який вказує на те, що з
метою оподаткування платник податку
веде окремий облік фінансових
результатів операцій з торгівлі
цінними паперами та деривативами.
В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав.
Відповідач проти заявленого позову
заперечив, посилаючись на те, що
операції із використання векселів, а
саме їх видачі в оплату за продані
(поставлені) цінні папери не є
операціями з торгівлі цінними
паперами, а отже, на такі операції не
розповсюджується порядок ведення
окремого обліку, тобто позивачем
неправомірно включались до витрат
окремого обліку операцій з векселями
вартість векселів, отриманих на
користь позивача в якості розрахунку
за продані позивачем цінні папери.
Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд міста Києва, -
Спеціалізованою державною податковою
інспекцією у м. Києві по роботі з
великими платниками податків
проведена перевірка дотримання
Відкритим акціонерним товариством
«Перший інвестиційний банк»вимог
валютного та податкового
За результатами перевірки
відповідачем складений Акт «Про
результати виїзної планової
документальної перевірки з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2004р. по 30.09.2006р.»за №
384/43-20/26410155 від 19.04.2007р., на підставі
якого відповідачем прийнято податкове
повідомлення - рішення від 03.05.2007р. за №
зобов'язання у розмірі 740 535,26грн., з
якого сума донарахованого податку на
прибуток банківських організацій
складає 493 690,17грн., а штрафні фінансові
санкції - 246845,09грн.
Позивач в порядку передбаченому п. 5.2.2
Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами»№2181-ІІІ від 21.12.2000р. в порядку
адміністративного узгодження
податкового зобов'язання не
погоджуючись з рішенням відповідача,
ВАТ «Перший інвестиційний
банк»оскаржив податкове
03.05.2007р. в адміністративному порядку,
просив скасувати його в частині
визначеної суми податкового
зобов'язання за основним платежем у
сумі 489 734,48грн. та нарахованої на цю
суму неузгодженого податкового
зобов'язання фінансової санкції, а в
іншій частині основного платежу
3955,69грн. та нарахованої фінансової
санкції залишити без змін.
За результатами розгляду скарги
відповідачем прийнято рішення від
12.07.2007р. № 8410/1025-019, яким частково
задовольнив скаргу позивача та
повідомлення-рішення від 03.05.2007р. №
податкового зобов'язання з податку на
прибуток на суму 208204,11 грн. та
відповідно штрафні санкції.
За наслідками розгляду скарги
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення від 18.07.2007р. №
зобов'язання визначена у розмірі
428962,17грн., з яких сума за основним
платежем складає 285486,07грн., а штрафні
санкції 143476,10грн.
Позивач не погоджувався з прийнятим
податковим рішенням відповідача в
частині встановлення податкового
зобов'язання у сумі 407243,56грн., з яких
сума за основним платежем складає
271007,00грн., а розмір застосованої в
зв'язку з цим фінансової санкції - 136236,56
грн., у зв'язку з чим звернувся з даним
Підставою для прийняття спірного
податкового повідомлення-рішення є
порушення вимог оподаткування
операцій особливого виду, а саме: п.п.
7.6.2, п.п. 7.6.4., п. 7.6 статті 7 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств»від 28.12.1994р. №334/94-ВР, що
спричинило заниження позивачем
прибутку у 2 кварталі 2005 року на суму
1084028,00грн. через включення до витрат
окремого обліку операцій з векселями
вартість векселів, виписаних на
користь позивача в оплату за продані
цінні папери та до складу доходів
окремого обліку операцій з векселями
вартість векселів, пред'явлених
позивачем до погашення емітентами
(векселедавцями). Відповідач вважає, що
операції з використанням векселів, а
саме їх видача в оплату за продані
цінні папери не є операціями з торгівлі
цінними паперами, і на такі операції не
розповсюджується порядок ведення
Частиною 2 статті 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Відповідно до частини третьої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Згідно з п.п. 7.6.1 п. 7.6 статті 7
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств»платник податку
веде окремий податковий облік
фінансових результатів операцій з
цінними паперами.

Відповідно до абз. 5 п.п. 7.6.1 п. 7.6
статті 7 Закону України «Про
оподаткування прибутку
підприємств»норми п. 7. 6 не поширюються
на операції з емісії корпоративних
прав або інших цінних паперів, що
здійснюються платником податку, а
також з їх зворотного викупу або
погашення таким платником податку.

Позивач не є емітентом векселів,
отриманих в оплату за продані цінні
папери.

Крім того, згідно з п.п. 7.6.2 п. 7.6
статті 7 Закону України «Про
оподаткування прибутку
підприємств»норми цього пункту
поширюються на платників податку -
торгівців цінними паперами та
деривативами, а також на будь-яких
інших платників податку, які
здійснюють операції з торгівлі цінними
паперами чи деривативами.

Пунктом 1 Рішення Державної
комісії цінних паперів та фондового
ринку від 29.10.2002р. №321 "Про визначення
операцій, що не відносяться до торгівлі
цінними паперами як виду професійної
діяльності", зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 18.11.2002р.
за №904/7192, встановлено, що не
відносяться до торгівлі цінними
паперами як виду професійної
діяльності операції:

- розміщення емітентом власних
цінних паперів;

- викупу емітентом власних цінних
паперів для їх наступного перепродажу,
розповсюдження серед своїх
працівників або анулювання;

- проведення суб'єктами господарської
діяльності розрахунків з
використанням векселів, а саме: видача
(передача) векселя за фактично
поставлені товари, виконані роботи,
надані послуги, а також погашення
векселів (в тому числі дострокове
та/або авалістом);

- проведення суб'єктами господарської
діяльності розрахунків з
використанням заставної, а саме: видача
(передача) заставної, а також видача її
дублікатів та анулювання;

- здійснення суб'єктами господарської
діяльності на підставі договорів
комісії або доручення купівлі-продажу
(обміну) цінних паперів через торговця
цінними паперами, який має ліцензію на
здійснення діяльності з випуску та
обігу цінних паперів, а також на
підставі договорів купівлі-продажу або
міни, які укладені безпосередньо з
торговцем;

- дарування та успадкування цінних
паперів;

- пов'язані з виконанням рішення суду;

- які не потребують участі торговця
цінними паперами у випадках, прямо
передбачених законами України.

Отже, операції із використання
векселів, а саме їх видачі в оплату за
продані (поставлені) цінні папери не є
операціями з торгівлі цінними
паперами, а отже, на такі операції не
розповсюджується порядок ведення
окремого обліку відповідно до п. 7.6
статті 7 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств».

Щодо твердження позивача, що
визначення «випуск цінних паперів»не
розповсюджується на векселі
відповідно до Закону України «Про
цінні папери та фондовий ринок», тому п.
1.6 статті 1 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»не
може бути розглянутий, як аргумент
порушення позивачем п.п. 7.6.3 п. 7.6 статті
7 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», суд зазначає
наступне.

Відповідно до п. 2 статті 3 Закону
України «Про цінні папери та фондовий
ринок»цінні папери за порядком їх
розміщення (видачі) поділяються на
емісійні та неемісійні лише за
порядком їх розміщення (видачі). Для
неемісійних цінних паперів, в тому
числі векселів, встановлений лише
відмінний від емісійних порядок їх
видачі (випуску), а саме відсутня
необхідність державної реєстрації
емісії (випуску).

Згідно з статтею 4 Закону України
«Про обіг векселів в Україні»від
05.04.2001р. №2374-ІІІ, видавати переказні і
прості векселі можна лише для
оформлення грошового боргу за фактично
поставлені товари, виконані роботи,
надані послуги.

Таким чином, в даному випадку
відбувається поставка саме товарів
(робіт, послуг), а не векселів. Вексель є
лише підтвердженням наявності боргу за
такі товари (роботи, послуги).

Відповідно до статті 3 Закону України
«Про цінні папери та фондовий ринок»в
Україні у цивільному обороті можуть
бути такі групи цінних паперів: 1)
пайові цінні папери - цінні папери, які
посвідчують участь їх власника у
статутному капіталі (крім
інвестиційних сертифікатів та
сертифікатів ФОН), надають власнику
право на участь в управлінні емітентом
(крім сертифікатів ФОН) і отримання
частини прибутку, зокрема у вигляді
дивідендів, та частини майна у разі
ліквідації емітента (крім сертифікатів
ФОН). До пайових цінних паперів
відносяться:

а) акції;

б) інвестиційні сертифікати;

в) сертифікати ФОН;

2) боргові цінні папери - цінні папери,
що посвідчують відносини позики і
передбачають зобов'язання емітента
сплатити у визначений строк кошти
відповідно до зобов'язання. До боргових
цінних паперів відносяться:

а) облігації підприємств;

б) державні облігації України;

в) облігації місцевих позик;

г) казначейські зобов'язання України;

ґ) ощадні (депозитні) сертифікати;

д) векселі.

Перевіркою встановлено, що позивачем в
порушення п.п. 7.6.3 п. 7.6 статті 7 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств»із урахуванням п. 1.6 та 1.31
статті 1 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
включено до витрат окремого обліку
операцій з векселями вартість
векселів, отриманих (виписаних на
користь позивача) в оплату за продані
цінні папери, яке призвело до заниження
прибутку у ІІ кварталі 2005 року на суму
1084028,00грн.

За даними позивача сума витрат по
операціях з векселями за 2005 рік складає
18221080грн.

За результатами перевірки сума витрат
по операціях з векселями за 3 квартали
2005 року із врахуванням вищевикладених
порушень за 1-4 квартали 2005 року -складає
13 409 080грн.

Відповідно до п.п. 7.6.3 п. 7.6 статті 7
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств»під терміном
"витрати" слід розуміти суму коштів або
вартість майна, сплачену (нараховану)
платником податку продавцю цінних
паперів та деривативів як компенсація
їх вартості.

Згідно з п. 1.31 статті 1 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» продаж товарів - будь-які
операції, що здійснюються згідно з
договорами купівлі-продажу, міни,
поставки та іншими цивільно-правовими
договорами, які передбачають передачу
прав власності на такі товари за плату
або компенсацію, незалежно від строків
її надання, а також операції з
безоплатного надання товарів.

Відповідно до п. 1.6 статті 1 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» товари - матеріальні та
нематеріальні активи, а також цінні
папери та деривативи, що
використовуються у будь-яких
операціях, крім операцій з їх випуску
(емісії) та погашення.

Таким чином, враховуючи вищевикладене,
операції з випуску (емісії) цінних
паперів не є їх продажем.

Так, в ході судового розгляду
справи позивачем надані докази на
підтвердження позовних вимог, а саме:
виписки по особовим рахункам, акти
прийому-передачі цінних паперів згідно
договорів купівлі-продажу, довідки
щодо відображення в бухгалтерському
обліку операцій з векселями та інше.

Відповідно до вищезазначених
документів, позиція позивача зводиться
до того, що банк є професійним
учасником на ринку цінних паперів, банк
не є емітентом векселів, які є
предметом судового спору, позивач
отримав право власності на дані
векселі, векселі придбані в портфель
банку на продаж, а отже віднесення в
податковому обліку вартості придбаних
векселів на витрати при визначенні
фінансових результатів від операцій з
цінними паперами відповідає нормам
законодавства.

Однак, суд не погоджується з
позицією позивача на підставі
вищенаведеного.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач виконав покладений на нього
обов'язок щодо доказування
правомірності прийнятого ним
податкового повідомлення-рішення
№/1 від 18.07.2007р., а тому
адміністративний позов Відкритого
акціонерного товариства «Перший
Інвестиційний Банк» вважається таким,
що не підлягає задоволенню.

Оскільки судове рішення ухвалене на
користь суб'єкта владних повноважень,
судові витрати, відповідно з частини
другої статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, відсутні.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволені позову Відкритому
акціонерному товариству «Перший
Інвестиційний Банк»відмовити
повністю.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання заяви про
апеляційне оскарження, встановленого
Кодексом адміністративного
судочинства України, якщо таку заяву не
було подано. Якщо було подано заяву про
апеляційне оскарження, але апеляційна
скарга не була подана у встановлений
строк постанова набирає законної сили
після закінчення цього строку.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими ст. ст.
185-187 Кодексу адміністративного
судочинства України, шляхом подання
через суд першої інстанції апеляційної
скарги.

Повний текст постанови виготовлений
01.04.2011р.

Суддя
В.В. Амельохін