Справа № 2а-3308/10/0770
Суддя: Ніколін В.В.
Дата ухвалення: 2014-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2014 р.
Справа № 9991/11

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді
Ніколіна В.В.,

суддів
Гінди О.М., Старунського Д.М.,

при секретарі судового засідання
Щербі С.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Дусинського сільського споживчого
товариства на постанову
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 18.01.2010 року
у справі за позовом Закарпатського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів до
Дусинського сільського споживчого
товариства про стягнення
адміністративно-господарських
санкцій, -

ВСТАНОВИЛА :

02.09.2010 р. Закарпатське обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів звернулося до
Закарпатського окружного
адміністративного суду із позовом до
Дусинського сільського споживчого
товариства про стягнення 5596,00 грн.
заборгованості.

В позові Закарпатське обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів покликається на те, що
відповідачем подано до відділення звіт
форми №10-ПІ річна "Звіт про зайнятість
та працевлаштування інвалідів" за 2009
рік, з якого випливає, що відповідач
вимогу Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні»(далі Закон) не виконав. Згідно
рядка 03 звіту, кількість інвалідів які
повинні працювати на підприємстві
відповідно до вимог ст. 19 Закону
становить 1 особа, в той же час, згідно
рядка 02 звіту, на підприємстві протягом
2008 року середньооблікова кількість
інвалідів становила менше однієї
особи. Згідно ст. 20 Закону підприємства
де середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
встановлено нормативом, щороку
сплачують
адміністративно-господарські санкції
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом, а якщо працює від 8 до 15 осіб,
розмір адміністративно-господарських
санкцій за робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом, визначається в розмірі
половини середньої річної заробітної
плати. Отже, відповідач повинен був
самостійно в строк до 15 квітня року,
наступного за роком в якому відбулось
порушення, розрахувати та сплатити
адміністративно-господарські санкції.
Оскільки середньорічна зарплата
штатного працівника у відповідача в 2009
році становила 10750,00 грн., то за не
працевлаштування інвалідів у
необхідній кількості, а отже
невиконання нормативу відповідач
повинен сплатити в дохід Державного
бюджету 5375,00 грн. Також за прострочення
сплати даних санкцій було нараховано
пеню в розмірі 221,00 грн.

Оскаржуваною постановою
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 18.01.2011 року
позовні вимоги Закарпатського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів до
Дусинського сільського споживчого
товариства про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
- задоволено. Стягнуто з Дусинського
сільського споживчого товариства
адміністративно-господарські санкції
та пеню в розмірі 5596,00 грн..

У поданій апеляційній скарзі
відповідач просить зазначену
постанову скасувати та прийняти нову,
якою в задоволенні позовних вимог
відмовити в повному обсязі,
покликаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального права.
Вимоги за апеляційною скаргою
обґрунтовує тим, що відповідачем
протягом 2009 року подавались
інформації-заявки (звіти про наявність
вільних робочих місць та вакантних
посад для працевлаштування інвалідів)
до Свалявського районного центру
зайнятості. Із центру зайнятості було
направлено одного інваліда, який від
роботи відмовився.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів приходить до
переконання, що подана скарга не
підлягає задоволенню з наступних
мотивів.

Задовольняючи позов Закарпатського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів суд
першої інстанції виходив з того, що як
повідомила представник відповідача у
судовому засіданні 18 січня 2011 року
причина відмови від працевлаштування
даної особи насправді було те, що у
магазині, де дана особа повинна була
працювати продавцем не було
забезпечено опалення, що унеможливило
за станом здоров'я для даної особи
працевлаштування (а.с.43-44). Тобто
відповідач, незважаючи на направлення
інваліда не здійснив його
працевлаштування, не забезпечив
нормальних умов праці, не здійснив
проведення атестації робочого місця за
участю представників МСЕК, органів
Держнаглядохоронпраці, громадських
організацій інвалідів. А отже, виключно
подання звітів про наявність вакансій
та неприйняття уже направлених
інвалідів не може свідчити про
дотримання відповідачем вимог Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні».

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку колегії суддів, відповідають
нормам матеріального права.

Відповідачем подано до відділення звіт
форми №10-ПІ річна "Звіт про зайнятість
та працевлаштування інвалідів" за 2009
рік, з якого випливає, що відповідач
вимогу Закону не виконав. Згідно рядка
03 звіту, кількість інвалідів які
повинні працювати на підприємстві
відповідно до вимог ст.19 Закону повинна
становити 1 особа, оскільки
середньооблікова кількість штатних
працівників складала 8, в той же час,
згідно рядка 02 звіту, на підприємстві
протягом 2009 року не було праце
влаштовано жодного інваліда.

У відповідності зі ст. 19 Закону для
підприємств, установ і організацій
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб - у кількості
одного робочого місця. Підприємства,
установи, організації які
використовують найману працю,
самостійно розраховують кількість
робочих місць для працевлаштування
інвалідів відповідно до нормативу,
встановленого частиною першою ст.. 19, і
забезпечують працевлаштування
інвалідів. При розрахунках кількість
робочих місць округлюється до цілого
значення. Згідно Закону робоче місця
інваліда - місце або виробнича ділянка
постійного або тимчасового
знаходження осіб у процесі трудової
діяльності на підприємствах, в
установах і організаціях.

Суд відхиляє доводи відповідача,
подані ним у запереченні, щодо того, що
ним не порушено законодавства про
працевлаштування інвалідів, оскільки
він подавав відповідні звіти до
Свалявського районного центру
зайнятості, оскільки як вбачається із
відповіді Свалявського РЦЗ - такий
надіслав для працевлаштування одну
особу, що мала інвалідність, яка від
роботи відмовилася. Як зазначено у
корінці направлення на
працевлаштування, причиною відмови
було «за станом здоровя». Проте, як
повідомила представник відповідача у
судовому засіданні 18 січня 2011 року
причина відмови від працевлаштування
даної особи насправді було те, що у
магазині, де дана особа повинна була
працювати продавцем не було
забезпечено опалення, що унеможливило
за станом здоровя для даної особи
працевлаштування . Тобто відповідач,
незважаючи на направлення інваліда не
здійснив його працевлаштування, не
забезпечив нормальних умов праці, не
здійснив проведення атестації
робочого місця за участю представників
МСЕК, органів Держнаглядохоронпраці,
громадських організацій інвалідів. А
отже, виключно подання звітів про
наявність вакансій та неприйняття уже
направлених інвалідів не може свідчити
про дотримання відповідачем вимог
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні».

Згідно ст. 20 Закону підприємства де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
встановлено нормативом, щороку
сплачують
адміністративно-господарські санкції
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом. Отже, відповідач повинен
був самостійно в строк до 15 квітня року,
наступного за роком в якому відбулось
порушення, розрахувати та сплатити
адміністративно-господарські санкції.
Оскільки середньорічна зарплата
штатного працівника у відповідача в 2009
році становила 10 750 грн.(86000,00 грн./на 8
працівників = 10750,00 грн.), то за не
працевлаштування інвалідів у
необхідній кількості, а отже
невиконання нормативу відповідач
повинен сплатити в дохід Державного
бюджету 5375,00 грн. (а.с.6)

Однак відповідач цю суму до 15.04.2010 року,
строк встановлений законом, самостійно
не сплатив. Згідно ст. 20 Закону
"Порушення термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
тягне за собою нарахування пені. Пеня
обчислюється виходячи з 120 відсотків
річних облікової ставки Національного
банку України, що діяла на момент
сплати, нарахованої на повну суму
недоїмки за весь її строк. На час
винесення постанови ні сума санкцій, ні
сума пені в розмірі 221,00 грн.
відповідачем не сплачена. Виходячи із
вищевикладеного, суд приходить до
висновку про обґрунтованість позову.

Відповідно до ст. 18 Закону № 875-XII,
підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України. Робочим місцем інваліда може
бути: звичайне робоче місце, якщо за
умовами праці та з урахуванням
фізичних можливостей інваліда воно
може бути використано для його
працевлаштування; спеціалізоване
робоче місце інваліда - робоче місце,
обладнане спеціальним технічним
оснащенням, пристосуваннями і
пристроями для праці інваліда залежно
від анатомічних дефектів чи
нозологічних форм захворювання та з
урахуванням рекомендації
медико-соціальної експертної комісії
(МСЕК), професійних навичок і знань
інваліда. Робоче місце інваліда
вважається створеним, якщо воно
відповідає встановленим вимогам
робочого місця для інвалідів
відповідної нозології, атестоване
спеціальною комісією підприємства за
участю представників МСЕК, органів
Держнаглядохоронпраці, громадських
організацій інвалідів, і введено в дію
шляхом працевлаштування на ньому
інваліда.

Відповідач не надав доказів створення
на підприємстві спеціальної комісії за
участю МСЕК та органів
Держнаглядохоронпраці, громадських
організацій інвалідів, атестації цього
робочого місця даною комісією, а отже і
відповідності робочих місць
встановленим нормам для робочого місця
інваліда згідно з вищевказаними
вимогами закону. Відповідно таке
робоче місце не вважається створеним.

Спеціалізомване робомче мімсце
інвалімда - робоче місце, обладнане
спеціальним технічним оснащенням,
пристосуваннями і пристроями для праці
інваліда залежно від анатомічних
дефектів чи нозологічних форм
захворювання та з урахуванням
рекомендації медико-соціальної
експертної комісії (МСЕК), професійних
навичок і знань інваліда. Це робоче
місце може бути створено як на
виробництві, так і вдома.

Робоче місце інваліда - це окреме
робоче місце або ділянка виробничої
площі на підприємстві (об'єднанні), в
установі та організації (далі -
підприємство) незалежно від форм
власності та господарювання, де
створено необхідні умови для праці
інваліда. Робочим місцем інваліда може
бути: звичайне робоче місце, якщо за
умовами праці та з урахуванням
фізичних можливостей інваліда воно
може бути використано для його
працевлаштування.

Робоче місце інваліда вважається
створеним, якщо воно відповідає
встановленим вимогам робочого місця
для інвалідів відповідної нозології,
атестоване спеціальною комісією
підприємства за участю представників
МСЕК, органів Держнаглядохоронпраці,
громадських організацій інвалідів, і
введено в дію шляхом працевлаштування
на ньому інваліда. ( Пункт 3 із змінами,
внесеними згідно з Постановою КМ N 19 (
19-2002-п ) від 10.01.2002 )

Місцеві органи соціального захисту
населення разом із громадськими
організаціями інвалідів з урахуванням
рекомендацій МСЕК, побажань інвалідів,
їхніх професійних навичок і знань
готують пропозиції щодо створення
нових робочих місць, у тому числі для
роботи з гнучкими формами зайнятості, і
передають їх відділенням Фонду
соціального захисту інвалідів і
центрам зайнятості.

Підприємства розробляють заходи щодо
створення робочих місць для інвалідів,
включають їх до колективного договору,
інформують центри зайнятості, місцеві
органи соціального захисту населення
та відділення Фонду соціального
захисту інвалідів про створення
(пристосування ) робочих місць для
працевлаштування інвалідів. Центри
зайнятості та відділення Фонду
соціального захисту інвалідів ведуть
облік призначених для
працевлаштування інвалідів робочих
місць, створюваних понад встановлений
норматив, за термінами введення їх у
дію, виробничим профілем, умовами і
характером роботи.

А тому висновки суду першої інстанції
відповідають нормам матеріального та
процесуального права.

На підставі наведеного колегія судів
прийшла до висновку, що судом першої
інстанції, при винесені оскаржуваної
постанови вірно дано правову оцінку
обставинам справі та ухвалено судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
що згідно ст. 200 КАС України є підставою
для залишення без задоволення
апеляційної скарги.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205,
206, 254 КАС України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Дусинського
сільського споживчого товариства -
залишити без задоволення.

Постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 18.01.2011 року
у справі № 2а-3308/10/0770 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду у порядку
адміністративного судочинства
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий
В.В. Ніколін

Судді
О.М. Гінда

Д.М. Старунський