Справа № 802/815/14-а
Суддя: Вергелес Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2014-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

09 квітня 2014 р.
Справа № 802/815/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді:
Вергелеса Андрія Валерійовича,

за участю:

секретаря судового засідання:
Федчук Тетяни Юріївни

представника позивача:
Лесика В.В.

представника відповідача:
Гуменюк О.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи

за позовом: приватного підприємства
"Династія-2012"

до: Жмеринської об`єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області

про: скасування податкового
повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного
адміністративного суду звернулось
приватне підприємство «Династія-2012»
(далі - ПП «Династія-2012» або позивач ) із
позовом до Жмеринської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Вінницької області (далі - Жмеринська
ОДПІ або відповідач) про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
зазначив, що за результатами
проведеної позапланової невиїзної
документальної перевірки ПП
«Династія-2012» з питань дотримання
вимог податкового законодавства з
податку на додану вартість за період з
01.07.2013 р. по 31.07.2013р., Жмеринською ОДПІ
виявлено порушення вимог податкового
законодавства.

На підставі виявлених порушень
податковим органом 06 лютого 2014 року
прийнято податкове
повідомлення-рішення №, яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 48533 грн. та
застосовано штрафні санкції в розмірі
24267 грн.

Позивач вважає зазначене податкове
повідомлення-рішення протиправним, в
зв'язку з чим просить його скасувати.

Представник позивача в судовому
засіданні надав пояснення, що повністю
відтворюють зміст позовної заяви та
просив задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача не погодилась
з мотивів, викладених в письмових
запереченнях, а також усно надала
пояснення на підтвердження
правомірності дій відповідача.

Заслухавши пояснення представників
сторін, які беруть участь у справі,
дослідивши матеріали справи та
оцінивши надані письмові докази, суд
приходить до висновку, що позов
підлягає задоволенню з огляду на таке.

Приватне підприємство «Династія-2012»
зареєстровано 03.10.2012 р. в Барській
районній державній адміністрації. На
податковий облік в органах державної
податкової служби взято 05.10.2012 р. за
№486/18/13, станом на 28.11.2013 р. перебуває на
обліку в Барському відділенні
Жмеринської ОДПІ.

Судом встановлено, що документальна
позапланова невиїзна перевірка
проводилась на підставі наказу
керівника Жмеринської ОДПІ №15 від
10.01.2014 р. головним державним
ревізор-інспектором відділу
податкового аудиту Жмеринської ОДПІ
Слугоцьким Андрієм Васильовичем.

За результатами перевірки складено акт
№37/22/38343842 від 21.01.2014 р. Про результати
невиїзної позапланової документальної
перевірки ПП «Династія 2012» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства з податку на додану
вартість при здійсненні
фінансово-господарських
взаємовідносин з ТОВ «Побережне, в
якому зафіксовано порушення п.п. 198.1 п.п.
198.3, п.п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу
України, в результаті чого ПП
«Династія-2012» в перевіряємому періоді
занижено суму податку на додану
вартість, що підлягає сплаті в бюджет
на загальну суму 48533 грн. в т.ч. в липні
2013 р. в сумі 48533 грн.

На підставі акту №37/22/38343842 від 21.01.2014 р.
прийнято податкове
повідомлення-рішення № від 06.02.2014
р., яким збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 48533 грн. основного
платежу та штрафних санкцій 24267 грн.

Висновків про порушення податкового
законодавства Вінницька ОДПІ дійшла в
зв'язку з тим, що відносно контрагента
ТОВ «Побережне» до ЄДР внесено запис
про відсутність за місцезнаходженням,
в зв'язку з чим перевіряючому не
можливо дослідити наявність
дозвільних документів, що необхідні
для певного виду господарської
діяльності; дані щодо руху активів;
наявність документів по здійснених
поставках; зберігання товарів;
транспортування; оцінка в сукупності
фізичних, технічних та технологічних
можливостей суб'єкта господарювання до
вчинення тих чи інших дій, що
становлять зміст господарської
операції; можливість здійснення
операцій з відповідною кількістю
певного товару у відповідні строки з
урахуванням терміну його придатності.
Проведеною перевіркою встановлено
наявність ознак відсутності факту
реального здійснення господарських
операцій між ТОВ «Побережне» та
контрагентами-покупцями.

Судом встановлено, що між ТОВ
«Побережне» (постачальник) та ПП
«Династія-2012» (покупець) було укладено
договір поставки №15/07-13 від 15.07.2013 р.

Відповідно до п. 1.1 Договору
постачальник зобов'язується
систематично передавати (поставляти)
товар покупцю у власність відповідно
до Специфікацій, що є невід'ємною
частиною договору, а покупець
зобов'язується прийняти й оплатити
такий товар.

В матеріалах справи міститься
специфікація №1 від 15.07.2013 р. до
договору поставки №15/07-13 від 15.07.2013 р.,
відповідно до якої постачальник (ТОВ
"Побережне") та покупець (ПП
"Династія-2012") домовились про продаж
партії товару - макухи соняшникової;
специфікація №2 від 18.07.2013 р. до
договору поставки №15/07-13 від 15.07.2013 р.,
відповідно до якої постачальник та
покупець домовились про продаж партії
товару - висівки (а.с. 17-18).

Відпуск та відвантаження товару
підтверджується наступними
документами: податкова накладна,
видаткова накладна, а в разі
необхідності на вимогу Сторони
договору надається
товарно-транспортна накладна .

Факт прийняття товару (макухи
соняшникової, висівок)
підтверджується видатковими
накладними № РН-000266 від 15.07.2013 р.,
№РН-000267 від 18.07.2013 р., податковими
накладними №24/2 від 15.07.2013 р., №25/2 від
18.07.2013 р., товарно-транспортними
накладними №0545, №0562 від 15.07.2013 р., №0575,
№0586 від 18.07.2013 р.(а.с. 19-20).

На підтвердження подальшої реалізації
придбаного товару були надані також
договір поставки №51 від 19.12.2012 р.
укладений між ПП «Династія-2012» та ТОВ
«Кам`янець-Подільський комбікормовий
завод», договір поставки №51
укладений19.12.2012 р. між ПП «Династія-2012»
та ТОВ «Рогатин-Корм»; специфікація №17
від 03.07.2013 р. до договору поставки №51
від 19.12.2012 р., додатку №1 від 19.12.2012 р. до
договору, відповідно до якої покупець
(ТОВ "Рогатин-Корм") та постачальник (ПП
"Династія-2012") узгодили поставку товару
- макухи соняшникової; специфікація №20
від 18.07.2013 р. до договору поставки №51
від 19.12.2012 р., додатку №1 від 19.12.2012 р. до
договору, відповідно до якої покупець
(ТОВ "Рогатин-Корм") та постачальник (ПП
"Династія-2012") узгодили поставку товару
- висівок пшеничних; специфікація №20
від 18.07.2013р. до договору поставки №51 від
19.12.2012 р., додатку №1 від 19.12.2012 р. до
договору, відповідно до якої покупець
(ТОВ "Камянець-Подільський
комбікормовий завод") та постачальник
(ПП "Династія") узгодили поставку товару
- висівок пшеничних (а.с. 45-47)

Факт поставки товару відповідно до
вказаних договорів підтверджується
видатковими накладними №РН-0000364 від
20.07.2013 р., №РН-0000358 , №РН-0000357 від 18.07.2013 р.,
№РН-0000349 від 15.07.2013 р. (а.с. 41-44).

Відповідно до п.п. "а" п. 198.1 ст. 198 ПК
України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів та послуг.

Згідно із п. 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України, податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України, не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки
платника податку контролюючим органом
суми податку, попередньо включені до
складу податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до цього Кодексу.

У разі якщо платник податку не включив
у відповідному звітному періоді до
податкового кредиту суму податку на
додану вартість на підставі отриманих
податкових накладних, таке право
зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати складання
податкової накладної.

Платники податку, що застосовували
касовий метод до набрання чинності цим
Кодексом або застосовують касовий
метод, мають право на включення до
податкового кредиту сум податку на
підставі податкових накладних,
отриманих протягом 60 календарних днів
з дати списання коштів з банківського
рахунка платника податку.

Для банківських установ при одержанні
ними права власності на заставне майно
з метою подальшого продажу таке право
зберігається до моменту продажу такого
заставленого майна.

Отже, оскільки належними та
допустимими доказами відповідач, як
суб'єкт владних повноважень, на якого
покладено обов'язок щодо доказування
правомірності прийнятого ним рішення,
не довів обґрунтованість висновків
акту перевірки, суд дійшов висновку, що
правочин, укладений позивачем з ТОВ
«Побережне» відповідає нормам
чинного законодавства України,
фактичні обставини об'єктивно
засвідчують здійснення дослідженої
судом господарської діяльності
позивача із вказаним підприємством, що
підтверджуються первинними
бухгалтерськими документами та
податковими накладними, які виписані
на виконання умов викладених вище
договірних відносин.

Суд критично відноситься до твердження
відповідача про те, що відносно
контрагента позивача (ТОВ «Побережне»)
внесено запис до ЄДР про відсутність за
місцезнаходженням; про відсутність
земельних ділянок та відповідних
основних засобів, трудових ресурсів,
матеріальних витрат за ТОВ «Побережне»
та звертає увагу на ту обставину, що
нормами чинного законодавства на
сторону господарського договору, яка є
платником податків, не покладено
обов'язку з перевірки відповідності
законодавству правил ведення іншим
учасником правовідносин господарської
діяльності та дотримання ним вимог
податкового законодавства.

Так, Європейський Суд з прав людини
(далі по тексту - Суд) у своєму рішенні у
справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії"
(заява № 3991/03) від 22 січня 2009 року
зазначив, що платник податку не повинен
нести наслідків невиконання
постачальником його зобов'язань зі
сплати податку і в результаті
сплачувати ПДВ другий раз, а також
сплачувати пеню. На думку Суду, такі
вимоги стали надмірним тягарем для
платника податку, що порушило
справедливий баланс, який повинен
підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності.

Судом на підставі оцінки наявних у
справі матеріалів та доказів у їх
сукупності встановлено, що факт
надання послуг та поставки товарів
позивачеві зі сторони його контрагента
документально підтверджується.
Твердження податкового органу про
відсутність факту надання послуг та
поставки товарів не були доведені, а
надані позивачем докази є
переконливими і достатніми для
беззаперечного висновку суду щодо
реальності господарської операцій.

Окремо суд зауважує, що відповідачем
право позивача на формування
податкового кредиту поставлено в
залежність від добросовісності його
контрагента, що суперечить приписам
податкового законодавства. Так, якщо
такий контрагент не виконав своїх
зобов'язань по належному формуванню
первинних документів для
підтвердження податкового кредиту або
зобов'язання з ПДВ, то це може тягнути
відповідальність та негативні
наслідки саме щодо цієї особи.
Зазначена обставина не є підставою для
зменшення суми податкового кредиту
позивача.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією (254к/96-ВР ) та законами
України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до частини першої статті 71
КАС України, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу.

Також, суд відмічає, що відповідно до ч.
2 ст. 71 Кодексу адміністративного
судочинства України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо
він заперечує проти
адміністративного позову.

Таким чином, особливістю
адміністративного судочинства є те, що
тягар доказування в спорі покладається
на відповідача - орган публічної влади,
який повинен надати суду всі
матеріали, які свідчать про його
правомірні дії.

З обставин адміністративної справи
вбачається, що відповідачем не
доведено правомірність оскаржуваного
рішення, відтак позовні вимоги знайшли
своє підтвердження під час розгляду
адміністративної справи.

На підставі вищевикладеного, суд
прийшов до висновку, що позов підлягає
задоволенню шляхом скасування
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення.

Питання про розподіл судових витрат у
справі вирішується судом відповідно до
вимог ч. 1 ст. 94 КАС України та ч. 3 ст. 4
Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Жмеринської об`єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області від 06.02.2014 р. № .

Стягнути з Державного бюджету України
на користь приватного підприємства
"Династія-2012" судовий збір у розмірі 182
грн. 70 коп. шляхом їх безспірного
списання органами Державної
казначейської служби України з
рахунків Жмеринської об`єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Вінницькій області.

Стягнути з Державного бюджету України
на спеціальний рахунок Державної
судової адміністрації України (банк
одержувача - ГУ ДКСУ у Вінницькій
області, код банку 802015, р/р 4002)
судовий збір в сумі 1644 грн. 30 коп. шляхом
його безспірного списання органами
Державної казначейської служби
України з рахунків Жмеринської
об`єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Вінницькій області.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили в порядку,
визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України,
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Вергелес Андрій Валерійович