Справа № 815/228/14
Суддя: Токмілова Л. М.
Дата ухвалення: 2014-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/228/14
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2014 року

Одеський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Токмілової Л.М.,

при секретарі - Музика А.О.,

за участю:

представника позивача - Капітонова П.П.,

представника відповідача - Караханян
А.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Аква`Сервіс» до
Державної податкової інспекції у
Малиновському районі м. Одеси
Головного управління Міндоходів в
Одеській області про скасування
податкового повідомлення-рішення,
визнання неправомірними дій та
зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

09 січня 2014 року товариство з обмеженою
відповідальністю «Аква`Сервіс»
(позивач) звернулось до суду з
позовними вимогами до Державної
податкової інспекції у Малиновському
районі м. Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеській області
(відповідач) про скасування
податкового повідомлення-рішення,
визнання неправомірними дій та
зобов'язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог
представник позивача зазначив, що
покладені перевіряючими в основу акту
перевірки висновки про безтоварність
господарських операцій із
контрагентом здійснені без належного
аналізу характеру конкретної угоди, її
товарності та реальності. При цьому,
представник позивача вважав, що
висновки акту Державної податкової
інспекції у Малиновському районі м.
Одеси Головного управління Міндоходів
в Одеській області, на підставі якого
прийнято оскаржуване податкове
повідомлення-рішення, не відповідають
фактичним обставинам
фінансово-господарської діяльності
позивача. Представник позивача
зазначив, що наявність у платника
податку податкових накладних виданих
йому постачальником товару, оформлених
з дотриманням вимог чинного
законодавства, є достатньою підставою
для визначення податкового кредиту.
Зазначене стало підставою для
звернення до суду з позовом.

11 лютого 2014 року представником
позивача подана уточнена позовна заява
та в судовому засіданні позовні вимоги
підтримав у повному обсязі,
посилаючись на обставини викладені в
уточнюючій позовній заяві (т.1,а.с.82-90).

Представник відповідача - Державної
податкової інспекції у Малиновському
районі м. Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеській області в
судовому засіданні позов не визнав та
пояснив, що оскаржуване податкове
повідомлення-рішення від 24.12.2014 року №
прийнято на підставі акту
перевірки, який складений за
результатами позапланової виїзної
перевірки ТОВ «Аква`Сервіс» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства по податку на прибуток
за період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року, по
податку на додану вартість за період з
01.01.2012 року по 30.09.2013 року, валютного та
іншого законодавства за період з 01.01.2012
року по 30.09.2013 року. Представник
відповідача зазначив, що перевіркою
встановлено порушення позивачем вимог
ст.192, п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України.

Суд, заслухавши пояснення представника
позивача та представника відповідача,
пояснення свідка, дослідивши матеріали
справи та надані докази, дійшов
висновку про необґрунтованість
адміністративного позову та
відсутність підстав для його
задоволення.

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Аква`Сервіс»
зареєстровано Виконавчим комітетом
Одеської міської ради 29.09.2005 року за №
0012181.

Відповідно до довідки з Єдиного
державного реєстру підприємств та
організацій України, основними видами
діяльності ТОВ «Аква`Сервіс» за КВЕД є:
46.74 - оптова торгівля залізними
виробами, водопровідним і опалювальним
устаткуванням і приладдям до нього, 46.73
- оптова торгівля деревиною,
будівельними матеріалами та
санітарно-технічним обладнанням, 47.52 -
роздрібна торгівля залізними виробами,
будівельними матеріалами та
санітарно-технічними виробами в
спеціалізованих магазинах (т.1,а.с.92).

В період з 27.11.2013 року по 03.12.2013 року
головним державним
ревізор-інспектором відділу контролю
ризикових фінансових операцій та
операцій пов'язаних з відмиванням
коштів отриманих злочинним шляхом
управління податкового та митного
аудиту Головного управління
Міндоходів в Одеській області Ілечком
Павлом Михайловичем, головним
державним ревізором-інспектором
відділу контрольно-перевірочної
роботи доходів і зборів з фізичних осіб
управління доходів і зборів з фізичних
осіб ДПІ у Малиновському районі м.
Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області
Ізбаш Юлією Сергіївною, головним
державним ревізором-інспектором
відділу з питань координації погашення
заборгованості управління
обслуговування платників податків ДПІ
у Малиновському районі м. Одеси ГУ
Міндоходів в Одеській області
Гарбузняком Миколою Сергійовичем,на
підставі п.п.75.1.2, п.75.1 ст.75, п.п.78.1.11 п.78.1
ст. 78 Податкового кодексу України,
проведено позапланову виїзну
перевірку ТОВ «Аква`Сервіс» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства по податку на прибуток
за період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року, по
податку на додану вартість за період з
01.01.2012 року по 30.09.2013 року, валютного та
іншого законодавства за період з 01.01.2012
року по 30.09.2013 року.

За наслідками вказаної перевірки
відповідачем складено акт №
000146/15-32-22-04/33568646/1213/56 від 10.12.2013 року про
результати позапланової виїзної
перевірки ТОВ «Аква`Сервіс» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства по податку на прибуток
за період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року, по
податку на додану вартість за період з
01.01.2012 року по 30.09.2013 року, валютного та
іншого законодавства за період з 01.01.2012
року по 30.09.2013 року (т.1,а.с.15-49).

На підставі акту перевірки ДПІ у
Малиновському районі м. Одеси ГУ
Міндоходів в Одеській області прийнято
податкове повідомлення-рішення від
24.12.2013 року № , за порушення вимог
ст.192, п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
по податку на додану вартість на
загальну суму 207228 грн. 00 коп. із них: 165782
грн. - основний платіж та 41446 грн. -
штрафна (фінансова) санкція (т.1,а.с.55).

Частиною 2 ст. 19 Конституції України
визначено, що органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Правові відносини щодо формування
податкового кредиту з податку на
додану вартість регулюються
Податковим кодексом України, ведення
бухгалтерського обліку по податкових
операціях встановлено Законом України
від 16.07.1999р. № 996-XIV «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» (зі змінами і доповненнями)
(далі - Закон «Про бухгалтерський
облік»).

Для цілей оподаткування платники
податків зобов'язані вести облік
доходів, витрат та інших показників,
пов'язаних з визначенням об'єктів
оподаткування та/або податкових
зобов'язань, на підставі первинних
документів, регістрів бухгалтерського
обліку, фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності, на
підставі даних, не підтверджених
документами.

Статтею 1 Закону «Про бухгалтерський
облік», визначено загальне поняття та
характеристика документу, на підставі
якого виникає право та обов'язок в
платника податків на формуються
показників податкової, бухгалтерської
та фінансової звітності. Таким
документом є первинний документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Вимоги до первинного
документу встановлені ст. 9 цього ж
Закону та повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми);
дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції
і правильність її оформлення;
особистий підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

Таким чином, проведення будь-якої
господарської операції підприємства
фіксується та підтверджується
первинними документами, на підставі
яких ведеться бухгалтерський облік.
Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону «Про
бухгалтерський облік», на даних
бухгалтерського обліку базуються
фінансова, податкова, статистична та
інші види звітності. Отже, первинні
документи по відображенню
господарської операції є підставою й
для податкового обліку.

Досліджуючи фактичність проведених
господарських операцій, їх зв'язок з
господарською діяльністю позивача,
формування податкового кредиту з
податку на додану вартість, а також,
досліджуючи питання щодо недійсності
угод, встановлено наступні обставини.

Під час перевірки відповідачем взято
до уваги:

- акт Вінницької ОДПІ ГУ Міндоходів у
Вінницькій області від 24.10.2013 року №
815/22-03/33484419 "Про проведення
документальної виїзної перевірки
дотримання вимог податкового та
валютного законодавства ПП «Берік»
(код ЄДРПОУ - 33484419) за період з 01.01.2012
року по 31.08.2013 року». У висновках даного
акту зазначено, що на дату складання
акту ПП «Берік» має стан 9 - «направлено
повідомлення про відсутність за
місцезнаходженням» та у ПП «Берік»
відсутні необхідні умови для ведення
господарської діяльності, відсутні
основні фонди, технічний персонал,
виробничі активи, складські
приміщення, транспортні засоби,
підприємство не знаходиться за
юридичною адресою.

- акт Вінницької ОДПІ ГУ Міндоходів у
Вінницькій області від 27.08.2013 року №
315/2206/13309466 «Про неможливість проведення
зустрічної звірки ПП «Ріекс» () щодо підтвердження
господарських відносин із
контрагентами-постачальниками за
період з 01.07.2010 року по 30.06.2013 року». У
висновках даного акту зазначено, що на
дату складання акту ПП «Ріекс» має стан
7 - «до ЄДР внесено запис про
відсутність підтвердження відомостей»
та у ПП «Ріекс» відсутні необхідні
умови для ведення господарської
діяльності, відсутні основні фонди,
технічний персонал, виробничі активи,
складські приміщення, транспортні
засоби, підприємство не знаходиться за
юридичною адресою.

Судом встановлено, що між ПП «Ріекс» та
TOB «Аква'Сервіс» укладений договір
поставки від 02.04.2012 №12, згідно якого ПП
«Ріекс» (Продавець) зобов'язується
продавати та передавати у власність TOB
«Аква'Сервис" (Покупець) товар, а
Покупець зобов'язується приймати цей
товар та оплачувати його вартість
згідно видатковим накладним, на умовах
даного Договору.

Також, між ПП «Берік» та TOB
«Аква'Сервіс» укладено договір
поставки від 01.10.2012 №110/01, згідно якого -
ПП «Берік» (Продавець) зобов'язується
продавати та передавати у власність
ГОВ «Аква'Сервис" (Покупець) товар, а
Покупець зобов'язується приймати цей
товар та оплачувати його вартість
згідно видатковим накладним, на умовах
даного Договору.

Як вбачається з акту перевірки, на
виконання вищевказаних договорів
позивачем при перевірці надано
податкові накладні, видаткові накладні
та виписки банків по рахунковим
рахункам (а.с.30-33).

Суми податку на додану вартість по
вищевказаним податковим накладним ТОВ
«Аква'Сервіс» включено до складу
податкового кредиту в Деклараціях з
податку на додану вартість (ряд. 10.1
Декларацій «Придбання (виготовлення,
будівництво, спорудження) з податком на
додану вартість на митній території
України товарів (послуг) та основних
фондів з метою їх використання у межах
господарської діяльності платника
податку для здійснення операцій, які
піддягають оподаткуванню за ставкою 20
відсотків та нульовою ставкою») у
відповідних періодах.

До складу витрат в деклараціях з
податку на прибуток, підприємства
витрати на придбання вищевказаних
товарів народного споживання не
відносились у зв'язку з тим, що станом
на 31.12.2012 року вищевказані товари не
були реалізовані.

Отже, в підтвердження фактичного
отримання товарів народного
споживання від ПП «Ріекс» та ПП «Берік»
до перевірки ТОВ «Аква'Сервіс" надано
договори, видаткові накладні,
товарно-транспортні накладні,
податкові накладні та виписки банку. В
той час, як журнал реєстрації
довіреностей на отримання ТМЦ,
подорожні листи, які являються
обов'язковими первинними документами,
що підтверджують фактичне отримання
товарів та їх доставку (перевезення) до
перевірки не надано.

При визначенні суми податку на додану
вартість, що підлягає включенню до
податкового кредиту та подальшому
бюджетному відшкодуванню, податковий
орган враховував наступні норми
Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 198.1. ст. 198 Податкового
кодексу України, право на віднесення
сум податку до податкового кредиту,
зокрема, виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2. ст. 198 Податкового кодексу
України передбачено, що датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно з п. 198.3. ст. 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Пунктом 198.6. ст. 198 цього кодексу
передбачено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

Відповідно до ст. 201 Податкового
кодексу України платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну,
у якій зазначаються в окремих рядках
такі обов'язкові реквізити: а)
порядковий номер податкової накладної;
б) дата виписування податкової
накладної; в) повна або скорочена назва,
зазначена у статутних документах
юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість, - продавця
товарів/послуг; г) податковий номер
платника податку (продавця та покупця);
ґ) місцезнаходження юридичної особи -
продавця або податкова адреса фізичної
особи - продавця, зареєстрованої як
платник податку; д) повна або скорочена
назва, зазначена у статутних
документах юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість, - покупця
(отримувача) товарів/послуг; е) опис
(номенклатура) товарів/послуг та їх
кількість, обсяг; є) ціна постачання без
урахування податку; ж) ставка податку
та відповідна сума податку в цифровому
значенні; з) загальна сума коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку; и) вид цивільно-правового
договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД
(для підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).

Форма та порядок заповнення податкової
накладної затверджуються центральним
органом державної податкової служби.

У разі звільнення від оподаткування у
випадках, передбачених статтею 197 цього
розділу, у податковій накладній
робиться запис «Без ПДВ» з посиланням
на відповідний пункт та/або підпункт
статті 197 цього Кодексу.

Податкова накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг.

Податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Органи державної податкової служби за
даними реєстрів виданих та отриманих
податкових накладних, наданих в
електронному вигляді, повідомляють
платника податку про наявність у
такому реєстрі розбіжностей з даними
контрагентів. При цьому платник
податку протягом 10 днів після
отримання такого повідомлення має
право уточнити податкові зобов'язання
без застосування штрафних санкцій,
передбачених розділом II цього Кодексу.

Право на нарахування податку та
складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу.

Податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Виходячи зі змісту наведених вище норм
законодавства, право на віднесення сум
ПДВ, до податкового кредиту виникає у
суб'єкта господарювання у разі
дотримання ним наступних умов: 1)
фактичності придбання такого товару,
тобто, реальності відповідної
господарської операції; 2) наявності
податкових накладних, складених
особою, зареєстрованою платником
податку, чи митних декларацій на
підтвердження придбання такого товару
та сплати відповідної суми ПДВ; 3)
подальшого використання придбаного
товару в оподатковуваних операціях у
межах господарської діяльності
підприємства.

Отже, наявність податкових накладних,
складених особою, зареєстрованою
платником податку на додану вартість,
не є єдиною умовою формування
податкового кредиту. При цьому будь-які
документи, складені на підтвердження
факту здійснення окремої
господарської операції, набувають
статусу документа за своїм суттєвим
навантаженням лише у разі фактичності
здійснення господарської операції, з
приводу якої складається відповідний
документ, тобто, зміст господарської
операції превалює над її формою.

Згідно з п. 1 ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік і фінансову
звітність в Україні» від 16.07.1999 року №
996-ХІV, підставою для бухгалтерського
обліку господарської операції є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Виходячи з вимог вказаного вище Закону,
відображення господарських операцій в
податковому обліку здійснюється на
підставі даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до вимог п. 3.2 ст. 3 цього
Закону, бухгалтерський облік є
обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

Відповідно до пп. 2.4 п. 2 Положення «Про
документальне забезпечення записів в
бухгалтерському обліку»,
затвердженого Наказом Міністерства
фінансів України 05.06.1995 року № 168/704,
первинні документи для надання їм
юридичної сили і доказовості повинні
мати такі обов'язкові реквізити: назва
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), код форми, дата і місце
складання, зміст господарської
операції та її вимірники (у
натуральному і вартісному вираженні),
посади, прізвища і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійснення
господарської операції і складання
первинного документа. Згідно з пп. 2.15
-2.16 п. 2 вказаного Положення, первинні
документи підлягають обов'язковій
перевірці працівниками, які ведуть
бухгалтерський облік, за формою і
змістом, тобто перевіряється наявність
у документів обов'язкових реквізитів
та відповідність господарської
операції діючому законодавству,
логічна зв'язку показників.
Забороняється приймати до виконання
первинні документи на операції, що
суперечать законодавчим та
нормативним документам, встановленому
порядку приймання, зберігання та
витрачання грошових коштів,
товарно-матеріальних цінностей та
іншого майна, порушують договірну і
фінансову дисципліну, завдають шкоди
державі, юридичним або фізичним особам.

Правила податкового обліку
визначаються відповідними
нормативними документами, що
регламентують порядок оподаткування в
Україні. Виходячи з вимог Закону
України «Про бухгалтерський облік і
фінансову звітність в Україні» від
16.07.1999 року № 996-ХІV, обґрунтування
відображення господарських операцій в
податковому обліку здійснюється на
підставі даних бухгалтерського обліку.
Таким чином, для надання первинним
документам юридичної сили і
доказовості, вони повинні бути
складені до вимог чинного
законодавства.

Стаття 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік і фінансову
звітність в Україні» від 16.07.1999 року №
996-ХІV встановлює вимоги до первинних
документів, які є підставою для
бухгалтерського та податкового обліку.
Згідно з положеннями цієї статті,
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

При цьому, згідно з ч. 2 цієї статті,
первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.
Отже, для надання первинним документам
юридичної сили і доказовості, вони
повинні відповідати вимогам чинного
законодавства України. При цьому,
фактичні витрати на послуги повинні
оформлятися відповідними документами,
які б підтверджували фактичне
виконання тієї чи іншої господарської
операції.

Первинні документи для надання їм
юридичної сили повинні мати
обов'язкові реквізити, передбачені ст. 9
Закону України «Про бухгалтерській
облік та фінансову звітність в
Україні» від 16.07.1999 року № 996-ХІV.

Лише фактична поставка товарів, їх
отримання та проведення оплати їх
вартості позивачем, у тому числі ПДВ
надавало позивачу право сформувати
податковий кредит відповідних
податкових періодів на підставі
положень п.п.198.3, 198.6 ст.198 ПК України.

Згідно актів перевірки Вінницької ОДПІ
ГУ Міндоходів у Вінницькій області від
24.10.2013 року № 815/22-03/33484419 та Вінницької
ОДПІ ГУ Міндоходів у Вінницькій
області від 27.08.2013 року № 315/2206/13309466
(а.с.87-97) встановлено, що в провадженні
слідчого СВ Вінницького МВ УМВС
України у Вінницькій області
знаходяться матеріали кримінальних
проваджень від 20.09.2013 року №0000451
та від 04.07.2013 року № 0000377 за фактом
створення, реєстрації та придбання
суб'єктів підприємницької діяльності,
в тому числі й контрагентів позивача ПП
"Ріекс" та ПП «Бірек» з метою їх
задіяння у операціях з незаконного
надання податкової вигоди
контрагентам.

Згідно ст.3 Господарського кодексу
України від 16.01.2003 року №436-IV з
урахуванням змін та доповнень під
господарською діяльністю розуміється
діяльність суб'єктів господарювання у
сфері суспільного виробництва,
спрямована на виготовлення та
реалізацію продукції, виконання робіт
чи надання послуг вартісного
характеру, що мають цінову
визначеність. Господарська діяльність,
що здійснюється для досягнення
економічних і соціальних результатів
та з метою одержання прибутку, є
підприємством, а суб'єкти підприємства
- підприємцями.

Згідно ст..42 Господарського кодексу
України від 16.01.2003 року №436-IV з
урахуванням змін та доповнень
підприємство - це самостійна,
ініціативна, систематична, на власний
ризик господарська діяльність, що
здійснюється суб'єктами
господарювання (підприємцями) з метою
досягнення економічних і соціальних
результатів та одержання прибутку.

Проведення будь-якої господарської
операції підприємства фіксується і
підтверджується первинними
документами, на підставі яких ведеться
бухгалтерський облік. Відповідно до ч.2
ст.3 Закону України "Про бухгалтерський
облік і фінансову звітність в Україні"
від 16.07.1999 року №996-ХIV (зі змінами та
доповненнями) на даних бухгалтерського
обліку ґрунтуються фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, тобто первинні документи з
відображення господарських операцій є
основою і для податкового обліку.

Згідно п.3.6 Методичних рекомендацій з
бухгалтерського обліку запасів, які
затверджені наказом Міністерства
фінансів України від 10.01.2007 року №2
приймання та оприбуткування запасів,
які надійшли від постачальників або
переробників з переробки на стороні
оформлюється товарно-транспортною
накладною з використанням штампу
(постачання) про оприбуткування або
прибутковим ордером.

Згідно п.5.1 зазначених рекомендацій,
бухгалтерська служба перевіряє
одержані первинні документи за формою
і змістом, тобто перевіряється
наявність у документі обов'язкових
реквізитів, відповідність
господарської операції чинному
законодавству, логічна ув`язка окремих
показників та правильність
арифметичних підрахунків.

Для первинного обліку обсягів
перевезених вантажів і транспортної
роботи автотранспорту, підставою для
списання товарно-матеріальних
цінностей у вантажовідправника і
оприбуткування їх у вантажоотримувача,
а також для здійснення розрахунків між
перевізниками і замовниками
автомобільного транспорту,
використовуються наступні типові
форми єдиної первинної транспортної
документації: дорожній лист вантажного
автомобіля - типова форма №2 (діюча в
межах України); товаротранспортна
накладна - типова форма №1-ТН.

Згідно з п.2.7 положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 року №88 "Про затвердження
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку"
(зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 05.06.1995 року за №168/704)
визначено, що первинні документи
складаються на бланках типових форм,
затверджених Мінстатом та відомствами
України.

Необхідність застосування
товарно-транспортних накладних,
дорожніх листів і відповідність
вантажів, що перевозяться,
товарно-транспортним документам
передбачено: ст..16 Закону України "Про
дорожній рух" від 30.06.1993 року №3353-ХII;
ст..48 Закону України "Про автомобільний
транспорт" від 05.04.2001 року №2344-III; п.21
ст.11 Закону України "Про міліцію" від
грудня 1990 року №565-ХII; Наказом
Міністерства транспорту України "Про
затвердження правил перевезень
вантажів автомобільним транспортом в
Україні" від 14.10.1997 року №363 та
зареєстрованим в Міністерстві юстиції
України 20.02.1998 року №128/2568.

Відповідно до Правил перевезень
вантажів автомобільним транспортом в
Україні, затверджених наказом
Міністерства транспорту України від
14.10.1997 року №363, товарно-транспортна
накладна - єдиний для всіх учасників
транспортного процесу юридичний
документ, призначений для списання
товарно-матеріальних цінностей, обліку
на шляху їх переміщення,
оприбуткування, складського,
оперативного та бухгалтерського
обліку, а також для розрахунків за
перевезення вантажу і обліку виконаної
роботи.

Підпунктом 11.1 ст.11 Правил перевезення
визначено, що ТТН та дорожні листи
вантажного автомобіля є основними
документами на перевезення вантажів.
Також правилами перевезення
визначається, яким чином, у скількох
екземплярах оформлюється
товарно-транспортні накладні, ким вони
підписуються, тощо.

Так, п.11.3 Правил визначено, що дорожній
лист вантажного автомобіля є
документом, без якого перевезення
вантажів не допускається. Оформлення
перевезень вантажів
товарно-транспортними накладними
здійснюється незалежно від умов оплати
за роботу автомобіля (11.4). ТТН на
перевезення вантажів автомобільним
транспортом Замовник
(вантажовідправник) повинен виписувати
в кількості не менше чотирьох
екземплярів. Замовник
(вантажовідправник) засвідчує всі
екземпляри товарно-транспортної
накладної підписом і при необхідності
печаткою (штампом) (11.5). Після прийняття
вантажу згідно з товарно-транспортною
накладною водій (експедитор) підписує
всі її екземпляри (п.11.6). Перший
екземпляр товарно-транспортної
накладної залишається у Замовника
(вантажовідправника), другий -
передається водієм (експедитором)
вантажоодержувачу, третій і четвертий
екземпляри, засвідчені підписом
вантажоодержувача (у разі потреби й
печаткою або штампом), передається
Перевізнику (п.11.7).

Таким чином, ТТН належить до первинної
транспортної документації,
застосування якої всіх суб'єктів
господарської діяльності незалежно
від форм власності є обов'язковим.

Статтею 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16.07.1999 року
№996-ХIV (із змінами та доповненнями)
встановлено вимоги до первинних
документів,які є підставою для
бухгалтерського та податкового обліку.
Згідно з даною нормою, підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Дія контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Такі первинні документи повинні мати
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Згідно з п.2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 року №88, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України від 05.06.1995
року за №168/704, первинні документи (на
паперових і машино зчитуваних носіях
інформації) для надання їм юридичної
сили і доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити; назва
підприємства, установи від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), код форми, дата і місце
складання, зміст господарської одиниці
та її вимірники (у натуральному і
вартісному виразі), посади, прізвища і
підписи осіб, відповідальних за дозвіл
та здійснення господарської операції і
складання первинного документа.

Відповідно до п.2.15 т 2.16 вищевказаного
Положення забороняється приймати до
виконання первинні документи на
операції, що суперечать законодавчим
та нормативним актам.

Таким чином, для надання юридичної сили
і доказовості, первинні документи
повинні бути складені відповідно до
вимог чинного законодавства та не
порушувати публічний порядок,
встановлений Законом України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16.07.1999 року
№996-ХIV (із змінами та доповненнями).

Як встановлено під час офіційного
з'ясування обставин справи
представником позивача надано докази
фактичного переміщення значної
кількості ТМЦ (зі значною вагою) зі
складів постачальників ПП "Ріекс" та ПП
«Бірек» до складу (місця здійснення
діяльності) позивача, а саме подорожні
листи (т.2, а.с.198-210), але надані подорожні
листи містять розбіжності в
кілометражах, відсутність маси
перевезення та в деяких листах не
зазначено куди доставляється вантаж,
що ґрунтовно ставить під сумнів
товарність вказаної угоди, а це
означає, що позивачем неправомірно
занижено ПДВ за періоди травень 2012 року
- липень 2013 року суму 165782 грн.

Відтак, оцінюючи надані докази в
сукупності, суд вважає, що позовні
вимоги не є ґрунтовними, документально
не підтверджені та не відповідають
чинному законодавству, а отже позовні
вимоги про визнання протиправними дії
з проведення перевірки, визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
відповідача не підлягають задоволенню
на підставі положень ч.1 ст.162 КАС
України.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 Кодексу
адміністративного судочинства України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів,
висновків експертів. Належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмету доказування.

Отже, судом встановлено, що позивачем
наданими документами не доведено факту
дійсності та легальності
оподатковуваних господарських
операцій. Зокрема, подані позивачем як
докази своїх позовних вимог первинні
фінансові та бухгалтерські документи
не є достатніми для беззаперечного
твердження про дійсне виконання
господарських операцій з
контрагентами, тобто такими, що дають
право позивачу віднести відповідні
суми до податкового кредиту.

З урахуванням сукупності наведених
обставин, суд не може вважати доведеним
факт реального виконання
господарських операцій, за рахунок
яких сформовано податковий кредит.

Суд погоджується з висновком
податкового органу про
непідтвердженість податкового кредиту
належними первинними документами.

Згідно Листа Вищого адміністративного
суду України від 02.06.2011 року № 742/11/13-11,
для підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції, тобто достовірні первинні
документи. Для з'ясування обставин
реальності вчинення господарської
операції судам належить ретельно
перевіряти доводи податкових органів
про фактичне нездійснення
господарської операції, викладені в
актах перевірки або підтверджені
іншими доказами.

Враховуючи встановлені обставини, суд
вважає, що господарські операції
позивача з контрагентами суперечать
актам цивільного законодавства,
встановлені факти, які свідчать про те,
що проведення таких операцій не
відповідає дійсним намірам сторін і, що
вони спрямовані на ухилення від сплати
податків за фінансово-господарськими
результатами.

Відповідно до ст.86 КАС України, суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

На підставі вимог частини 3 статті 160
КАС України, в судовому засіданні 07
квітня 2014 року проголошено вступну та
резолютивну частини постанови.

Керуючись ст.ст. 7,8, 9, 14, 158-163, 167 КАС
України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов товариства з
обмеженою відповідальністю
«Аква`Сервіс» до Державної податкової
інспекції у Малиновському районі м.
Одеси Головного управління Міндоходів
в Одеській області про скасування
податкового повідомлення-рішення,
визнання неправомірними дій та
зобов'язання вчинити певні дії -
залишити без задоволення.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку шляхом подачі до
Одеського апеляційного
адміністративного суду через Одеський
окружний адміністративний суд
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня отримання копії постанови.
Копія апеляційної скарги на постанову
суду одночасно надсилається особою,
яка її подає, до Одеського апеляційного
адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого ст. 186 КАС
України, якщо таку скаргу не було
подано.

Суддя
Л.М.Токмілова

14 квітня 2014 року.