Справа № 2а-1970/2093/12
Суддя: Гінда О.М.
Дата ухвалення: 2014-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2014 р.
№
9104/125123/12 Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді:
Гінди О.М.

суддів:
Кухтея Р.В., Ніколіна В.В.

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Аграрного приватного
підприємства «Золота Нива» на
постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 29 травня 2012
року у справі за адміністративним
позовом Тернопільського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до Аграрного приватного
підприємства «Золота Нива» про
стягнення
адміністративно-господарських
санкцій, -

встановив:

16.05.2012 Тернопільське обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів звернулося в суд із
адміністративним позовом до АПП
«Золота Нива» в якому просив стягнути з
відповідача
адміністративно-господарські санкції
в сумі 9688 грн та пеню 56,26 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилався на те, що відповідно до вимог
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів», відповідач у
2011 році зобов'язаний був
працевлаштувати 1 інваліда, однак цього
не зробив, а тому ним не виконано
встановлений норматив робочих місць
для інвалідів, у зв'язку з чим він був
зобов'язаний до 15 квітня наступного за
звітним роком сплатити
адміністративно-господарські санкції
в розмірі середньої річної заробітної
плати, а саме - 9688 грн. Однак,
відповідачем вказану суму
адміністративно-господарських санкції
в добровільному порядку не сплачено, а
тому такі підлягають стягненню з
нарахуванням пені в сумі 56,26 грн.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 29.05.2012 позов
задоволено.

Із постановою суду першої інстанції не
погодився відповідач та оскаржив її в
апеляційному порядку. Вважає, що така
ухвалена з порушенням норм
матеріального і процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, а тому просить її скасувати та у
задоволенні позову відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги
апелянт посилається на те, що судом
першої інстанції не було враховано
того, що обов'язок направлення
інвалідів для працевлаштування лежить
на центрі зайнятості. Однак, матеріали
справи не містять таких доказів та
відповідно вини відповідача, щодо
невиконання вимог Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів».

Враховуючи відсутність клопотань від
усіх осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю та те,
що цю справу може бути вирішено на
підставі наявних в ній доказів,
відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 197 КАС України,
розгляд справи проведено в порядку
письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції, заслухав
доповідь судді-доповідача, перевірив
матеріали справи та обговорив підстави
і межі апеляційних вимог, вважає, що
апеляційна скарга не може бути
задоволеною.

Суд першої інстанції позов задовольнив
виходячи з того, що відповідач у 2011 році
не виконав покладені на нього обов'язки
щодо створення робочого місця для 1
інваліда, інформування державну службу
зайнятості про наявність вакантного
місця для інваліда, а тому у
відповідності до ст.ст. 19, 20 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів» він
зобов'язаний був сплатити до 15.04.2012 року
адміністративно-господарські санкції
в розмірі середньої річної заробітної
плати, що становить 9688 грн. Однак,
підприємство вказані санкції не
сплатило, тому такі підлягають
стягненню з нарахуванням пені в сумі
56,26 грн.

Суд апеляційної інстанції,
переглядаючи рішення суду першої
інстанції, вважає за необхідне
зазначити наступне.

Порядок, підстави та умови участі
суб'єктів господарювання в реалізації
державних гарантій для забезпечення
інвалідів рівними правами з іншими
громадянами регулюється Законом
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні» від 21
березня 1991 року N 875-XII (в редакції чинній
на момент виникнення спірних
правовідносин, далі - Закон N 875-XII).

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону N 875-XII,
підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Частиною 1 ст. 19 Закону N 875-XII, для
підприємств, установ, організацій, у
тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, установлюється норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Статтею 20 Закону України «Про
зайнятість населення» від 1 березня 1991
року N 803-XII (чинного на час виникнення
спірних правовідносин) визначено, що
підприємства, установи і організації
незалежно від форми власності
реєструються у місцевих центрах
зайнятості за їх місцезнаходженням як
платники збору до Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття, щомісяця подають
цим центрам адміністративні дані у
повному обсязі про наявність вільних
робочих місць (вакансій), у тому числі
призначених для працевлаштування
інвалідів, та про працівників, які
працюють неповний робочий день
(тиждень), якщо це не передбачено
трудовим договором, або не працюють у
зв'язку з простоєм виробництва з не
залежних від них причин, і в
десятиденний строк - про всіх прийнятих
працівників у порядку, встановленому
законодавством. Несвоєчасна
реєстрація або відмова від неї,
порушення порядку подання
адміністративних даних тягне за собою
відповідальність, передбачену законом.

Згідно приписів частини 1 статті 20
Закону N 875-XII підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом. Для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, на яких
працює від 8 до 15 осіб, розмір
адміністративно-господарських санкцій
за робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом, визначається в розмірі
половини середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві, в
установі, організації, у тому числі
підприємстві, організації громадських
організацій інвалідів, у фізичної
особи, яка використовує найману працю.

Частиною 2 цієї статті визначено, що
порушення термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
тягне за собою нарахування пені. Пеня
обчислюється виходячи з 120 відсотків
річних облікової ставки Національного
банку України, що діяла на момент
сплати, нарахованої на повну суму
недоїмки за весь її строк.

З огляду на приписи статті 238
Господарського кодексу України, до
суб'єктів господарювання можуть бути
застосовані уповноваженими органами
державної влади або органами місцевого
самоврядування
адміністративно-господарські санкції,
тобто заходи організаційно-правового
або майнового характеру, спрямовані на
припинення правопорушення суб'єкта
господарювання та ліквідацію його
наслідків, та за порушення
встановлених законодавчими актами
правил здійснення господарської
діяльності.

Відповідно до ч. 2 ст. 218 ГК України,
учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення прав ведення
господарської діяльності, якщо не
доведе, що ним вжито усіх залежних від
нього заходів для недопущення
господарського правопорушення.

З наведених вище нормативно-правових
приписів вбачається обов'язок
підприємства створити робочі місця для
інвалідів відповідно до визначеного
Законом нормативу та щомісячно
інформувати органи працевлаштування
про кількість вакантних робочих місць
у тому числі для інвалідів, а тому у
разі невиконання чи неналежного
виконання цих обов'язків підприємство
зобов'язане сплатити
адміністративно-господарські санкції.

Форма звітності про наявність вільних
вакантних місць затверджена Наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України від 19.12.2005 № 420, який
втратив чинність на підставі Наказу
Міністерства соціальної політики N 316
від 31.05.2013. Згідно вказаного Наказу
роботодавці повідомляють органи
державної служби зайнятості про
наявність вільних вакантних місць, у
тому числі для осіб з обмеженими
фізичними можливостями, шляхом подання
щомісячних Звітів форми 3-ПН.

Однак, як вбачається із наявного у
матеріалах справи листа Зборівського
районного центру зайнятості від 08.05.2012
№ 03/641, АПП «Золота Нива» у 2011 році не
подавало звітів форми 3-ПН з
зазначенням вакансій для інвалідів.

Суд апеляційної інстанції вважає
безпідставним посилання апелянта на
те, що центром зайнятості йому не
направлялись інваліди для
працевлаштування та відсутність
фактів відмови у працевлаштуванні,
оскільки враховуючи те, що
підприємство не інформувало про
наявність вакансії для інваліда, центр
зайнятості був позбавлений можливості
направляти таких для працевлаштування.

Як правильно встановлено судом першої
інстанції, доказів працевлаштування
інваліда, або сплати
адміністративно-господарських санкцій
відповідачем не надано.

У відповідності до ч. 1 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

Отже, відповідачем не виконано
покладений на нього законом обов'язок
щодо щомісячного інформування центру
зайнятості про наявність вільних
вакантних місць для працевлаштування
інвалідів, а тому у відповідності до ст.
20 Закону 875-XII він зобов'язаний сплатити
адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до звіту форми 10-ПІ про
зайнятість та працевлаштування
інвалідів за 2011 рік, який АПП «Золота
Нива» поданого до Тернопільського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів:
середньооблікова кількість штатних
працівників облікового складу
становить 25, кількість інвалідів -
штатних працівників, які повинні
працювати на робочих місцях створених
відповідно до вимог статті 19 Закону
875-XII становить 1 робоче місце, середня
заробітна плата штатного працівника
становить 9690 грн.

Отже, відповідач, відповідно до частини
першої статті 20 Закону N 875-XII, повинен
був сплатити Фонду
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати.
Оскільки відповідач не надав доказів
сплати цих санкцій, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що такі підлягають стягненню з
нарахуванням пені в сумі 56,26 грн, яка
визначена відповідно до Порядку
нарахування пені та її сплати,
затвердженого Наказом Мінпраці «Про
затвердження Порядку нарахування пені
та її сплати» від 15.05.2007 № 223.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції обґрунтовано задовольнив
позовні вимоги, правильно і повно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків рішення суду, а
тому підстав для скасування оскарженої
постанови, суд апеляційної інстанції
не вбачає.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд -

ухвалив:

апеляційну скаргу Аграрного
приватного підприємства «Золота Нива»
- залишити без задоволення, а постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 29 травня 2012
року у справі № 2а-1970/2093/12 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

На ухвалу протягом двадцяти днів з
після набрання нею законної сили може
бути подана касаційна скарга
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий:
О.М. Гінда

Судді:
Р.В. Кухтей

В.В. Ніколін