Справа № 875/23/14
Суддя: Єрьомін А.В.
Дата ухвалення: 2014-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2014 року
м. Київ справа №
875/23/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді Єрьоміна А.В.

суддів Веденяпіна О.А.,

Зайцева М.П.,

секретар судового засідання
Щавінська С.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 22 квітня 2014
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Центральної виборчої
комісії, члена Центральної виборчої
комісії ОСОБА_4 про визнання
бездіяльності протиправною,
зобов'язання вчинити дії та скасування
постанови,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 22 квітня 2014
року, в задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_2 до Центральної виборчої
комісії, члена Центральної виборчої
комісії ОСОБА_4 про визнання
бездіяльності протиправною,
зобов'язання вчинити дії та скасування
постанови відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням
суду першої інстанції, позивач подав
апеляційну скаргу, в якій зазначив, що
судом першої інстанції неповно
з'ясовано обставини, що мають значення
для справи, висновок зазначеного суду
не відповідає обставинам справи, крім
того, допущено порушення норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи. У зв'язку з чим, позивач просив:

- скасувати постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 22 квітня 2014 року;

- ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги ОСОБА_2 задовольнити в повному
обсязі;

- визнати протиправною бездіяльність
Центральної виборчої комісії, що
проявилась у вигляді відмови від
розгляду питань порушених у заяві на
засіданні Комісії та ненаданні
інформації, що порушило чинне
законодавство та права позивача;

- визнати протиправними дії члена
Центральної виборчої комісії ОСОБА_4,
що проявилась у вигляді ненадання
інформації позивачу, що порушили чинне
законодавство та права позивача;

- визнати протиправною та скасувати
Постанову Центральної виборчої
комісії від 15 квітня 2014 року № 282 «Про
запит на інформацію ОСОБА_5
зареєстрований у Центральній виборчій
комісії 10 квітня 2014 року за № 21-17-3282»;

- зобов'язати Центральну виборчу
комісію надати виборцю ОСОБА_2 копії
автобіографії осіб, які були
зареєстровані кандидатами на пост
Президента України на позачергових
виборах Президента України 25 травня 2014
року, станом на 08 квітня 2014 року, які
були подані ними на паперовому носієві
до Центральної виборчої комісії;

- встановити факт, що автобіографії
осіб, які були зареєстровані
кандидатами на пост Президента України
становлять суспільний інтерес, та
звільнити його від плати за копіювання
та друк при запиті інформації.

Позивач у судовому засіданні підтримав
вимоги апеляційної скарги, зазначив, що
відповідачами протиправно не надано
йому копії автобіографій
зареєстрованих кандидатів на пост
Президента України, оскільки така
інформація у відповідності до положень
статті 56-1 Закону України «Про вибори
Президента України» від 5 березня 1999
року № 474-XIV (далі - Закон № 474-XIV) є
відкритою, а ненадання автобіографій, є
порушенням його права виборця щодо
можливості доступу до різнобічної,
об'єктивної та неупередженої
інформації, потрібної для здійснення
усвідомленого, поінформованого,
вільного вибору. Дане твердження
мотивує тим, що згода кандидата на пост
Президента України на розповсюдження
автобіографічних даних щодо нього, за
своїм змістом є дозволом на
розповсюдження їх автобіографій. Тому,
відмова у наданні автобіографій
кандидатів на пост Президента України
членом Центральної виборчої комісії
ОСОБА_4 є протиправним. Просив суд
задовольнити апеляційну скаргу у
повному обсязі.

У судовому засіданні та письмових
запереченнях представник відповідачів
апеляційну скаргу позивача не визнав
та просив колегію суддів залишити її
без задоволення. Зазначив, що Комісія
та її член ОСОБА_4 при розгляді заяви
ОСОБА_2 діяли у спосіб, визначений
Законом та Регламентом Центральної
виборчої комісії, а відповідь на цю
заяву була надана у встановлений
Законом строк, тому позовна вимога про
визнання протиправною бездіяльності
Комісії та її члена є безпідставною та
не ґрунтується на вимогах закону.
Твердження позивача про
неправомірність дій Комісії та її
члена стосовно ненадання йому копій
автобіографій осіб, зареєстрованих
Комісією кандидатами на пост
Президента України на позачергових
виборах Президента України 25 травня 2014
року, та вимоги зобов'язати Комісію
надати позивачеві такі копії не
знаходять свого підтвердження,
оскільки оприлюднення Центральною
виборчою комісією на її офіційному
веб-сайті автобіографій
зареєстрованих кандидатів на пост
Президента України не передбачено
Законом № 474-XIV. Також вказує, що зі
змісту апеляційної скарги ОСОБА_2 не
вбачається, що постановою Комісії від 15
квітня 2014 року № 282 «Про запит на
інформацію ОСОБА_5, зареєстрований у
Центральній виборчій комісії 10 квітня
2014 року за № 21-17-3282» порушено виборчі
права або інтереси щодо участі у
виборчому процесі його особисто.
Вважає, що доводи апеляційної скарги є
безпідставними, необґрунтованими та
такими, які суперечать фактичним
обставинам і не відповідають вимогам
закону.

Заслухавши думку осіб, які брали участь
у судовому засіданні, дослідивши
матеріали справи, перевіривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає за необхідне зазначити
наступне.

Позивач звернувся до Центральної
виборчої комісії з заявою № 2 від 08
квітня 2014 року в порядку статті 14
Закону України «Про Центральну виборчу
комісію» від 30 червня 2006 року № 1932-IV
(далі - Закон № 1932-IV), в якій просив
розглянути дану заяву на засіданні
Центральної виборчої комісії та
прийняти рішення щодо питань:
публікації на офіційному веб - сайті
Центральної виборчої комісії
автобіографій усіх осіб, які були
зареєстровані кандидатами на пост
Президента України на позачергових
виборах Президента України 25 травня 2014
року; надсилання на його адресу копій
автобіографій цих осіб, яка була подана
ними на паперовому носієві до
Центральної виборчої комісії.

Розглянувши зазначену заяву та додані
до неї документи листом від 15 квітня 2014
року № 21-30-977 член Центральної виборчої
комісії ОСОБА_4 повідомила позивача про
те, що у відповідності до положень
статті 51 Закону № 474-XIV на офіційному
веб - сайті Центральної виборчої
комісії оприлюдненню підлягають
біографічні відомості про
зареєстрованого кандидата, а саме:
прізвище, власне ім'я (всі власні імена)
та по батькові (за наявності), число,
місяць, рік і місце народження,
громадянство із зазначенням часу
проживання на території України,
відомості про посаду (заняття), місце
роботи, партійність, місце проживання.
Опублікування на офіційному веб - сайті
автобіографій кандидатів чинним
законодавством не передбачено.

15 квітня 2014 року Центральною виборчою
комісією винесено постанову № 282 «Про
запит на інформацію ОСОБА_5,
зареєстрований у Центральній виборчій
комісії 10 квітня 2014 року № 21-17-3282».

Не погоджуючись з листом та Постановою
Комісії від 15 квітня 2014 року позивач
звернувся до Київського апеляційного
адміністративного суду 20 квітня 2014
року з адміністративним позовом до
Центральної виборчої комісії, члена
Центральної виборчої комісії ОСОБА_4
про визнання протиправною
бездіяльності, зобов'язання вчинити
дії та скасування постанови.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 22 квітня 2014
року відмовлено в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2 до Центральної виборчої
комісії, Члена Центральної виборчої
комісії ОСОБА_4 и в повному обсязі.

З висновком суду першої інстанції
колегія суддів погоджується, виходячи
з наступного.

Згідно з частиною першою статті 15
Закону № 1932-IV заяви та скарги, подані до
Комісії, розглядаються у порядку,
встановленому цим та іншими законами, а
також Регламентом Центральної
виборчої комісії.

Заява, подана до Комісії, за дорученням
Голови Комісії або одного із його
заступників попередньо розглядається
членом Комісії, як зазначено в частині
п'ятій статті 15 Закону № 1932-IV.

Відповідно до частини шостої статті 15
Закону № 1932-IV за підсумком
попереднього розгляду заяви член
Комісії може рекомендувати Комісії
розглянути її на засіданні Комісії та
прийняти рішення з приводу такої заяви.

Частиною сьомою статті 15 вказаного
Закону передбачено, якщо заява не
вимагає прийняття рішення Комісії,
член Комісії за дорученням Голови
Комісії або одного з його заступників
може надати відповідь заявнику від
свого імені.

Частина друга статті 23 Регламенту
Центральної виборчої комісії
передбачає, що в разі, якщо звернення не
потребує прийняття рішення Комісії,
член Комісії за дорученням Голови
Комісії або у випадках, передбачених
законом, заступник Голови Комісії може
надати відповідь заявнику від свого
імені.

З системного аналізу зазначених норм
можна зробити висновок, що при наданні
відповіді на заяву позивача від 08
квітня 2014 року №2 без винесення її на
розгляд Комісії, член Центральної
виборчої комісії ОСОБА_4 та Центральна
виборча комісія діяли у порядок та
спосіб, визначений чинним
законодавством.

Відповідно до положень пункту 2 частини
першої статті 51 Закону № 474-XIV
Центральна виборча комісія реєструє
кандидата на пост Президента України
за умови отримання такого документу як,
автобіографія особи, висунутої
кандидатом на пост Президента України
(на паперовому носієві та в
електронному вигляді), обсягом до двох
тисяч друкованих знаків, що обов'язково
повинна містити: прізвище, ім'я, по
батькові, число, місяць, рік і місце
народження, відомості про
громадянство, освіту, трудову
діяльність, посаду (заняття), місце
роботи, громадську роботу (в тому числі
на виборних посадах), партійність,
склад сім'ї, адресу місця проживання із
зазначенням часу проживання в Україні,
відомості про судимість, не погашену і
не зняту у встановленому законом
порядку.

Перелік кандидатів на пост Президента
України, зареєстрованих Центральною
виборчою комісією, із зазначенням
прізвища, імені, по батькові, року
народження, освіти, місця постійного
проживання, основного місця роботи
(заняття), посади, партійності, суб'єкта
висування у п'ятиденний строк після
закінчення реєстрації кандидатів
оприлюднюється Центральною виборчою
комісією в газетах «Голос України» та
«Урядовий кур'єр» та розміщується на
офіційному веб-сайті Центральної
виборчої комісії, що закріплено в
частині одинадцятій статті 51 Закону №
474-XIV.

Відповідно до положення частини другої
статті 48 Закону № 474-XIV у заяві про
самовисунення на пост Президента
України мають міститися згода на
оприлюднення біографічних відомостей
і декларації про майно, доходи, витрати
і зобов'язання фінансового характеру
відповідно до статті 50 цього Закону,
зобов'язання в разі обрання передати у
порядку, встановленому законом,
протягом місяця після офіційного
оголошення результатів виборів в
управління іншій особі належні йому
підприємства та корпоративні права і
припинити діяльність чи скласти
представницький мандат, які відповідно
до Конституції України та законів
України несумісні з зайняттям посту
Президента України.

У частині першій статті 56-1 Закону №
474-XIV зазначено, що виборцям
забезпечується можливість доступу до
різнобічної, об'єктивної та
неупередженої інформації, потрібної
для здійснення усвідомленого,
поінформованого, вільного вибору.

Згідно з частиною другою статті 56-1
Закону № 474-XIV, інформація, що міститься
у документах, поданих до Центральної
виборчої комісії для реєстрації
кандидатів на пост Президента України,
є відкритою. На офіційному веб-сайті
Центральної виборчої комісії
оприлюднюються відомості про прізвище,
власне ім'я (всі власні імена) та по
батькові (за наявності), число, місяць,
рік і місце народження, громадянство із
зазначенням часу проживання на
території України, відомості про
посаду (заняття), місце роботи,
партійність, місце проживання, суб'єкта
висування кожного кандидата на пост
Президента України.

Виходячи з зазначених норм
законодавства суд робить висновок, що
перелік біографічних даних кандидатів
на пост Президента України, які
підлягають оприлюдненню та є відкритою
інформацією відповідно до Закону №
474-XIV є вичерпним. Окрім того, зазначеним
Законом не передбачено механізму
оприлюднення особистих даних, а саме
автобіографії за заявою виборця.

Разом з тим, суд першої інстанції
прийшов до вірного висновку про
відсутність підстав вважати
автобіографію кандидата на пост
Президента України інформацією, що
становить суспільний інтерес виходячи
з наступного.

Частиною другою статті 32 Конституції
України не допускається збирання,
зберігання, використання та поширення
конфіденційної інформації про особу
без її згоди, крім випадків, визначених
законом, і лише в інтересах
національної безпеки, економічного
добробуту та прав людини, окрім того
аналогічні положення закріплені в
частині другій статті 11 Закону України
«Про Інформацію» від 2 жовтня 1992 року №
2657-XII (далі - Закон № 2657-XII).

Згідно з частинами другою та третьою
статті 34 Конституції України кожен має
право вільно збирати, зберігати,
використовувати і поширювати
інформацію усно, письмово або в інший
спосіб - на свій вибір, здійснення цих
прав може бути обмежене законом в
інтересах національної безпеки,
територіальної цілісності або
громадського порядку з метою
запобігання заворушенням чи злочинам,
для охорони здоров'я населення, для
захисту репутації або прав інших людей,
для запобігання розголошенню
інформації, одержаної конфіденційно,
або для підтримання авторитету і
неупередженості правосуддя.

Відповідно до положень частин першої
статті 21 Закону № 2657-XII інформація з
обмеженим доступом є конфіденційною,
таємною та службовою.

Частиною другою статті 21 зазначеного
Закону конфіденційною є інформація про
фізичну особу, а також інформація,
доступ до якої обмежено фізичною або
юридичною особою, крім суб'єктів
владних повноважень. Конфіденційна
інформація може поширюватися за
бажанням (згодою) відповідної особи у
визначеному нею порядку відповідно до
передбачених нею умов, а також в інших
випадках, визначених законом.

Окрім того, в рішенні Конституційного
Суду України від 20 січня 2012 року
№2-рп/2012 у справі № 1-9/2012 прийшов до
висновку, що положення частини першої,
другої статті 32, частин другої, третьої
статті 34 Конституції України слід
розуміти так:

- інформацією про особисте та сімейне
життя особи є будь-які відомості та/або
дані про відносини немайнового та
майнового характеру, обставини, події,
стосунки тощо, пов'язані з особою та
членами її сім'ї, за винятком
передбаченої законами інформації, що
стосується здійснення особою, яка
займає посаду, пов'язану з виконанням
функцій держави або органів місцевого
самоврядування, посадових або
службових повноважень. Така інформація
про особу є конфіденційною;

- збирання, зберігання, використання та
поширення конфіденційної інформації
про особу без її згоди державою,
органами місцевого самоврядування,
юридичними або фізичними особами є
втручанням в її особисте та сімейне
життя. Таке втручання допускається
винятково у випадках, визначених
законом, і лише в інтересах
національної безпеки, економічного
добробуту та прав людини.

Виходячи з системного аналізу
зазначених норм, суд приходить до
висновку, що інформація, надана до
Центральної виборчої комісії
кандидатами на пост Президента України
в автобіографії є конфіденційною
інформацією, окрім біографічних даних
перелік яких закріплений положеннями
статті 51 Закону № 474-XIV, яка може бути
надана до публічного доступу лише за
згодою кандидата на пост Президента
України. Відсутність такої згоди
виключає можливість поширення такої
інформації її розпорядником.

Щодо вимог апеляційної скарги про
визнання протиправною та скасування
постанови Центральної виборчої
комісії від 15 квітня 2014 року № 282 «Про
запит на інформацію ОСОБА_5,
зареєстрований у Центральній виборчій
комісії 10 квітня 2014 року за № 21-17-3282»
слід зазначити наступне.

Відповідно до частини третьої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Пунктом 8 частини першої статті 3
Кодексу адміністративного судочинства
України передбачено, що позивач - особа,
на захист прав, свобод та інтересів
якої подано адміністративний позов до
адміністративного суду, а також суб'єкт
владних повноважень, на виконання
повноважень якого подана позовна заява
до адміністративного суду;

Відповідно до частини першої статті 6
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до адміністративного суду,
якщо вважає, що рішенням, дією чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень порушені її права, свободи
або інтереси.

За змістом частини першої статті 55
Конституції України, пункту 2
мотивувальної частини Рішення
Конституційного Суду України № 9-зп від
25 грудня 1997 року (справа за зверненням
жителів міста Жовті Води) будь-яка
особа має право звернутись до суду,
якщо її права порушуються, створено або
створюються перешкоди для їх
реалізації або мають місце інші
ущемлення прав та свобод.

З системного аналізу вказаних норм та
висновку Конституційного Суду України
слідує, що адміністративний суд під час
розгляду справи повинен встановити
факт або обставини, які б свідчили про
порушення прав, свобод чи інтересів
позивача з боку відповідача.

Колегія суддів приходить до
аналогічного висновку, до якого дійшов
в своїй постанові суд першої інстанції,
що оскаржуваною постановою
Центральної виборчої комісії від 15
квітня 2014 року № 282 не порушені права,
свободи або інтереси позивача,
оскільки зазначене рішення, прийняте
Комісією за наслідками розгляду
інформаційного запиту ОСОБА_5 та ніяким
чином не стосується позивача.

Враховуючи зазначене, колегія суддів
дійшла висновку про те, що суд першої
інстанції правильно та повно встановив
обставини справи і ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстави для його скасування
відсутні.

Відповідно до статті 200 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Отже, колегія суддів дійшла висновку
про залишення апеляційної скарги без
задоволення, а постанови суду першої
інстанції - без змін.

Керуючись статтями 172, 177, 198, 200, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову
Київського апеляційного
адміністративного суду від 22 квітня 2014
року залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 22 квітня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
прийняття, є остаточною і оскарженню не
підлягає.

Судді: