Справа № 826/16096/13-а
Суддя: Парінов А.Б.
Дата ухвалення: 2014-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
у 1-й інстанції: Соколова О.А.
Суддя-доповідач: Парінов А.Б.
У Х В А Л А

Іменем України

24 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Грибан І.О., Губської О.А.,

при секретарі судового засідання
Арсенійчук М.В.,

за участю представника відповідача
Титаренка Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 19 березня 2014 року у справі за
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 до Державної податкової
інспекції у Солом'янському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві про скасування податкових
повідомлень-рішень та рішення про опис
майна у податкову заставу, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Солом'янському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві, в
якому просив визнати нечинними та
скасувати податкові
повідомлення-рішення від 12.12.2012 року
№ та № та рішення про опис
майна у податкову заставу від 11.06.2013
року.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 19
березня 2014 року позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
оскаржувану постанову суду першої
інстанції та прийняти нове рішення, у
задоволенні позову відмовити.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що
суд першої інстанції при винесенні
оскаржуваного рішення неповно
встановив обставини справи та
застосував норми матеріального і
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи та
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, а
оскаржувану постанову суду - без змін,
виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи,
Державною податковою інспекцією у
Солом'янському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві
проведено документальну позапланову
невиїзну перевірку суб'єкта
господарювання - фізичної особи ОСОБА_3
з питань дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.01.2011 року по
31.12.2011 року.

Результати перевірки відображено в
акті від 20.11.2012 року №7715/17-2-НОМЕР_1, в
якому контролюючим органом
встановлено порушення позивачем
наступних вимог податкового
законодавства:

- недекларування валових доходів за 2011
рік, чим порушено п.176.1 ст.176 Податкового
кодексу України, до сплати податку з
доходів фізичних осіб нарахована сума 8
490,00 грн.;

- недекларування податкових
зобов'язань за грудень 2011 року та не
реєстрація платником податку на додану
вартість, чим порушено п.181.1 ст.181, п.183.2
ст.183, п.187.1 ст.187, ст.194, ст.203 Податкового
кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI
(зі змінами та доповненнями), до сплати
податку з доходів фізичних осіб
нарахована сума 3920,00 грн.

На підставі зазначеного акту перевірки
відповідачем прийнято податкові
повідомлення-рішення: від 12.12.2012 року
№, чим збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість на загальну суму 4900,00 грн., а
саме за основним платежем в розмірі
3920,00 грн. та за штрафними (фінансовими)
санкціями в розмірі 980,00 грн.; від 12.12.2012
року №, чим збільшено суму
грошового зобов'язання податку з
доходів фізичних осіб на загальну суму
10612,50 грн., а саме за основним платежем в
розмірі 8490,00 грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями в розмірі 2122,50
грн.

Державною податковою інспекцією у
Солом'янському районі Головного
Управління Міндоходів у місті Києві
прийнято рішення про опис майна ФОП
ОСОБА_3 у податкову заставу від 11.06.2013
року №4/1702.

Вважаючи вказані рішення відповідача
протиправними, позивач звернувся до
суду з позовом про їх скасування.

Приймаючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що отримані позивачем у 2011 році
кошти у розмірі 56 600, розміщені на його
особовому рахунку, не є його доходом як
суб'єкта підприємницької діяльності, а
є особистими коштами фізичної особи.

Колегія суддів погоджується з
наведеним висновком суду першої
інстанції з огляду на наступне.

ОСОБА_3 зареєстрований як фізична
особа-підприємець Солом'янською
районною у місті Києві державною
адміністрацією 30.09.2010 року №0022885,
ідентифікаційний номер фізичної
особи-платника податків НОМЕР_1, що
підтверджено свідоцтвом про державну
реєстрацію фізичної особи - підприємця.

Спірні правовідносини виникли у
зв'язку з встановленням податковою
інспекцією на підставі довідки про рух
коштів за 2011 рік №08.7.0.0.0/08 від
02.08.2012 року отримання фізичною
особою-підприємцем, що перебуває на
єдиному податку, доходу у розмірі 576 020
грн.

Перевіркою встановлено заниження
позивачем обсягу виручки за період з
01.01.2011 року по 31.12.2011 року на суму 76 020
грн. (з них 19 420,00 грн. - отримані від ТОВ
«Кам'янка Глобал Вайн», та 56 600 -
надходження на картковий рахунок).

Перевіряючи наведений висновок
відповідача, колегія суддів встановила
наступне.

Між ТОВ «Кам'янка Глобал Вайн» та ФОП
ОСОБА_3 укладено ліцензійний договір
від 24.03.2010 року №2, згідно з яким ТОВ
«Кам'янка Глобал Вайн» використовувало
торгову марку, власником якої є ОСОБА_3
(а.с.79)

За даним договором, ТОВ «Кам'янка
Глобал Вайн» зобов'язалась проводити
оплату паушального договору і поточних
відрахувань за користування торговою
маркою.

В 2011 році паушальний платіж та поточні
платежі за користування торговою
маркою у сумі склали 500000,00 грн., які
перераховувались частинами на рахунок
позивача впродовж всього року.

ТОВ «Кам'янка Глобал Вайн», в липні 2011
року помилково перерахувало 19 420,00 грн.
на рахунок позивача.

Відповідачем встановлено, що позивачем
було повернуто помилково перераховані
кошти в розмірі 19420,00 грн., що
підтверджується платіжним дорученням
від 27.09.2011 року №41 (а.с.60)

Перевіряючи призначення платежу в
розмірі 56600,00 грн., отриманого позивачем
в періоді, що перевірявся, колегія
суддів зазначає наступне.

З виписок по рахунку за період з 01.04.2011
року по 31.12.2011 року встановлено, що на
рахунок позивача кошти в сумі 15000,00 грн.
надійшли 23.09.2011 року, в сумі 22000,00 грн. -
08.09.2011 року, в сумі 19600,00 грн. - 06.12.2011
року. (а.с.61-71).

Як вбачається з виписки по рахунку
позивача № 2193 за період з 01.01.2011
року по 30.09.2011 року (а.с. 61-68), призначення
платежу у кожному випадку надходження
вказаних коштів - готівкові
надходження власних коштів.

За приписами абзацу 5 статті 1 Указу
Президента України «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва» (в редакції, чинній на
час виникнення спірних правовідносин)
виручкою від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг) вважається
сума, фактично отримана суб'єктом
підприємницької діяльності на
розрахунковий рахунок або (та) в касу за
здійснення операцій з продажу
продукції (товарів, робіт, послуг).

Пунктом 1 статті 1 Указу Президента
України «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва» (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) надано фізичним
особам право перебувати на спрощеній
системі оподаткування за умови, якщо
вони здійснюють підприємницьку
діяльність без створення юридичної
особи і у трудових відносинах з якими,
включаючи членів їх сімей, протягом
року перебуває не більше 10 осіб та
обсяг виручки від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг) за рік не
перевищує 500 тис. грн.

Згідно з положенням п. 4 ст. 1 цього Указу
під виручкою розуміють суму, фактично
отриману суб'єктом підприємницької
діяльності на розрахунковий рахунок
або (та) в касу за здійснення операцій з
продажу продукції (товарів, робіт,
послуг).

Внесені власні кошти на розрахункові
рахунки в установах банків з метою
поповнення обігових коштів, не можуть
вважатися доходом (виручкою), отриманою
в результаті здійснення
підприємницької діяльності.

Відповідно до ст. 177.1 ПК України доходи
фізичних осіб - підприємців, отримані
протягом календарного року від
провадження господарської діяльності,
оподатковуються за ставками,
визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього
Кодексу.

Згідно з п. 177.2 ст. 177 ПК України об'єктом
оподаткування є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та негрошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи -
підприємця.

Податковий агент, який нараховує
(виплачує, надає) оподатковуваний дохід
на користь платника податку,
зобов'язаний утримувати податок із
суми такого доходу за його рахунок,
використовуючи ставку податку,
визначену в статті 167 цього Кодексу (пп.
168.1.1 п. 168.1 ст. 168 ПК України).

Згідно з пп. пп. «а», «б» п. 176.1 ст. 176
Податкового кодексу України платники
податку зобов'язані: вести облік
доходів і витрат в обсягах, необхідних
для визначення суми загального річного
оподатковуваного доходу, у разі якщо
такий платник податку зобов'язаний
відповідно до цього розділу подавати
декларацію або має право на таке
подання з метою повернення надміру
сплачених податків, у тому числі при
застосуванні права на податкову
знижку. Форми такого обліку та порядок
його ведення визначаються центральним
органом державної податкової служби;
отримувати та зберігати протягом
строку давності, встановленого цим
Кодексом, документи первинного обліку,
в тому числі на підставі яких
визначаються витрати при розрахунку
інвестиційного прибутку та формується
податкова знижка платника податку.

Виходячи з цього, у діях позивача
відсутнє заниження обсягу виручки в
ІІІ кварталі 2011 року на суму 56 600 грн. та
порушення вимог п.176.1 ст.176 Податкового
кодексу України, а тому нарахування
позивачу податку з доходів фізичних
осіб в сумі 8 490,00 грн. є протиправним.

Статтею 5 Указу Президента України «Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва» визначено, що в разі
порушення вимог, установлених ст. 1
цього Указу, платник єдиного податку
повинен перейти на загальну систему
оподаткування, обліку та звітності,
починаючи з наступного звітного
періоду (кварталу).

Тобто, отримавши на власний
розрахунковий рахунок суму, яка
перевищує дозволений Указом
Президента України «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва» розмір виручки,
платник повинен перейти на загальну
систему оподаткування.

Наявність хоча б однієї з таких підстав
як: загальна сума від здійснення
операцій з поставки товарів (послуг), що
перевищує допустимий розмір для
платників єдиного податку; здійснення
операцій або укладання угод на суму, що
перевищує допустимий розмір для
підприємців - платників єдиного
податку; перевищення обсягу виручки,
максимально встановленого для
платників єдиного податку;
недотримання форми розрахунків -
передбачають перереєстрацію платника
єдиного податку платником податків на
загальних підставах. Недотримання
строків такої перереєстрації тягне за
собою встановлену законом
відповідальність.

Таким чином, у зв'язку з встановленням,
що кошти, які надійшли на особовий
картковий рахунок позивача у розмірі 56
600 грн. отримані ним не як дохід суб'єкта
господарювання, які, в свою чергу,
підприємець мав би задекларувати, в
діях позивача відсутнє порушення
приписів статті 1 Указу Президента «Про
спрощену систему оподаткування обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва» в частині перевищення
граничної суми доходів, при якій можна
застосовувати спрощену систему
оподаткування, через що підстави для
здійснення оподаткування доходів
позивача за загальною системою
відсутні.

Виходячи з позиції податкового органу,
підприємцем не задекларовано
податкові зобов'язання за грудень 2011
року на суму 19600 грн., чим порушено п. 187.1
п. 187.1 ст. 187 ПК України.

Згідно довідки про рух коштів за 2011 рік
№ 08.7.0.0.0/08 від 02.08.2012 року дохід
підприємця за 4 квартал 2011 року
становив 19 600 грн.

Зарахування вказаних коштів на
картковий рахунок позивача відбулося у
зв'язку з частковим поверненням ОСОБА_6
боргу на картку позивача в сумі 19600,00
грн.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_6 позичила у позивача кошти в
розмірі 20000,00 грн., що підтверджується
розпискою, копія якої міститься в
матеріалах справи (а.с.86).

Підпунктом 14.1.257 п. 14.1 ст. 14 ПК України
визначено поняття поворотна фінансова
допомога як сума коштів, що надійшла
платнику податків у користування за
договором, який не передбачає
нарахування процентів або надання
інших видів компенсацій у вигляді
плати за користування такими коштами,
та є обов'язковою до повернення.

Колегія суддів зазначає, що фактично
кошти в розмірі 19 600 грн., повернуті на
картковий рахунок позивача ОСОБА_6 є
поворотною фінансовою допомогою в
розумінні ПК України.

Згідно з п. 187.1 ст. 187 ПК України датою
виникнення податкових зобов'язань з
постачання товарів/послуг вважається
дата, яка припадає на податковий
період, протягом якого відбувається
будь-яка з подій, що сталася раніше:
дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку.

Відповідно до п. 188.1 ст. 188 ПК України
база оподаткування операцій з
постачання товарів/послуг
визначається виходячи з їх договірної
(контрактної) вартості, але не нижче
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, з
урахуванням загальнодержавних
податків та зборів (крім податку на
додану вартість та акцизного податку
на спирт етиловий, що використовується
виробниками - суб'єктами
господарювання для виробництва
лікарських засобів, у тому числі
компонентів крові і вироблених з них
препаратів, крім лікарських засобів у
вигляді бальзамів та еліксирів).

До складу договірної (контрактної)
вартості включаються будь-які суми
коштів, вартість матеріальних і
нематеріальних активів, що передаються
платнику податку безпосередньо
покупцем або через будь-яку третю особу
у зв'язку з компенсацією вартості
товарів/послуг.

Згідно з положенням п. 4 ст. 1 Указу
Президента «Про спрощену систему
оподаткування обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва» під
виручкою розуміють суму, фактично
отриману суб'єктом підприємницької
діяльності на розрахунковий рахунок
або (та) в касу за здійснення операцій з
продажу продукції (товарів, робіт,
послуг).

З урахуванням викладених вище вимог
закону, колегія суддів приходить до
висновку, що позивачу було фактично
повернуто поворотну фінансову
допомогу, що не є доходом платника
податків, оскільки передбачено її
повернення та не передбачено
нарахування будь-яких процентів чи
іншої компенсації за користування
такими коштами, не є виручкою від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг), відповідно - не є об'єктом
оподаткування.

Виходячи з цього, висновок відповідача
про порушення позивачем вимог п.181.1
ст.181, п.183.2 ст.183, п.187.1 ст.187, ст.194, ст.203
Податкового кодексу України від 02.12.2010
року №2755-VI (зі змінами та доповненнями
через недекларування податкових
зобов'язань за грудень 2011 року та не
реєстрації платником податку на додану
вартість, чим порушено) та нарахування
йому податку з доходів фізичних осіб в
розмірі 3920,00 грн. є протиправним.

У зв'язку з цим, висновок суду першої
інстанції про скасування податкових
повідомлень-рішень від 12.12.2012 року
№ та № є законним та
обґрунтованим.

Стосовно скасування рішення
відповідача про опис майна у податкову
заставу від 11.06.2013 року №4/1702, колегія
суддів погоджується з таким висновком
суду першої інстанції з огляду на
наступне.

Пунктом 89.1 ст. 89 ПК України передбачено,
що право податкової застави виникає у
разі:

- несплати у строки, встановлені цим
Кодексом, суми грошового зобов'язання,
самостійно визначеної платником
податків у податковій декларації, - з
дня, що настає за останнім днем
зазначеного строку;

- несплати у строки, встановлені цим
Кодексом, суми грошового зобов'язання,
самостійно визначеної контролюючим
органом, - з дня виникнення податкового
боргу.

З матеріалів справи вбачається, що
податковий борг, на підставі якого було
винесено рішення про опис майна у
податкову заставу від 11.06.2013 року №4/1702,
виник на підставі несплати податкових
зобов'язань, визначених податковими
повідомленнями-рішеннями відповідача
від 12.12.2012 року № та №.

У зв'язку зі скасуванням зазначених
рішень податкового органу з підстав їх
протиправності, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про наявність підстав для
скасування рішення відповідача про
опис майна у податкову заставу від
11.06.2013 року №4/1702.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції повно та всебічно, оцінивши
фактичні обставини справи, з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, дійшов вірного
висновку про відмову в задоволенні
позову.

Доводи апеляційної скарги позивача
висновки суду першої інстанції не
спростовують та відхиляються судом
так, як є помилковими.

Згідно з ст. ст. 198, 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 19 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів в касаційному
порядку шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя

А.Б. ПаріновСудді
І.О. Грибан О.А. Губська

Ухвалу в повному обсязі виготовлено
28.04.2014 року

.

Головуючий суддя
Парінов А.Б.

Судді:
Грибан І.О.

Губська О.А.