Справа № 21-56а14
Суддя: Кривенко В.В.
Дата ухвалення: 2014-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Судової палати в
адміністративних справах Верховного
Суду України у складі:

головуючогоКривенка В.В.,суддів:Гусака
М.Б., Коротких О.А., Кривенди О.В.,
Маринченка В.Л., Панталієнка П.В.,
Прокопенка О.Б., Терлецького О.О., Тітова
Ю.Г., -

розглянувши в порядку письмового
провадження справу за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю «СЕВ АГРО» (далі - ТОВ)
до управління Пенсійного фонду України
в Тальнівському районі Черкаської
області (далі - управління ПФУ) про
скасування рішення,

в с т а н о в и л а:

У червні 2010 року ТОВ звернулося до суду
з позовом, у якому просило скасувати
рішення управління ПФУ від 7 квітня 2010
року № 79 про застосування фінансових
санкцій та нарахування пені за
несплату (неперерахування) або
несвоєчасну сплату (несвоєчасне
перерахування) страхових внесків за
період з 21 грудня 2009 року по 26 березня
2010 року на загальну суму 10 648 грн 47 коп.
(далі - рішення № 79).

Позов мотивовано тим, що протягом дії
мораторію на задоволення вимог
кредиторів не нараховується неустойка
(пеня, штраф), не застосовуються інші
санкції за невиконання чи неналежне
виконання грошових зобов'язань і
зобов'язань щодо сплати єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, податків і
зборів (обов'язкових платежів).

Черкаський окружний адміністративний
суд постановою від 7 липня 2010 року,
залишеною без змін ухвалами Київського
апеляційного адміністративного суду
від 28 лютого 2011 року та Вищого
адміністративного суду України від 16
січня 2014 року, позов задовольнив:
скасував рішення № 79.

Залишаючи без змін рішення судів
попередніх інстанцій, касаційний суд
погодився з їх висновком про те, що
мораторій по суті є засобом
забезпечення вимог кредиторів і
відновлення платоспроможності
боржника. Чинне законодавство
передбачає додаткові заходи щодо
забезпечення вимог кредиторів і
відновлення платоспроможності, до яких
належить і заборона нарахування
неустойки за несвоєчасне виконання
зобов'язань.

Не погоджуючись із ухвалою касаційного
суду, управління ПФУ звернулось із
заявою про її перегляд з підстави
неоднакового застосування касаційним
судом статті 1 Закону України від 14
травня 1992 року № 2343-XII «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» (у редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин; далі - Закон № 2343-XII).

На обґрунтування заяви додано копію
ухвали Вищого адміністративного суду
України від 5 червня 2013 року (К/9991/7674/11),у
якій, на думку заявника, вищезгадана
норма права застосована
касаційними судами по-іншому та
правильно.

У цьому рішенні касаційний суд
зазначив, що за змістом статей 1, 12
Закону № 2343-XII мораторій на задоволення
вимог кредиторів, введений у зв'язку з
порушенням провадження у справі про
банкрутство, не зупиняє виконання
боржником грошових зобов'язань і
зобов'язань щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів), які
виникли після його введення, а відтак
не припиняє заходів, спрямованих на їх
забезпечення.

Невиконання таких зобов'язань є
правопорушенням. Отже, нарахування
санкцій, застосування заходів
забезпечення за невиконання
зазначених зобов'язань і примусове
стягнення на підставі виконавчих
документів коштів на виконання таких
грошових зобов'язань та зобов'язань
щодо сплати податків і зборів
(обов'язкових платежів), а також
штрафних санкцій ґрунтується на
законі.

Водночас обставини справи, що
розглядається, відмінні від обставин,
встановлених у справі, на рішення в
якій посилається заявник,
обґрунтовуючи наявність підстави для
перегляду Верховним Судом України
ухвали Вищого адміністративного суду
України від 16 січня 2014 року.

Так, у справі, яка розглядається, суд
касаційної інстанції дійшов висновку,
що оскільки мораторій по суті є засобом
забезпечення вимог кредиторів і
відновлення платоспроможності
боржника, то застосування фінансових
санкцій та нарахування пені за
несвоєчасну сплату страхових внесків
на банкрута, що знаходиться в стадії
ліквідації, є неправомірним.

У справі, на рішення в якій заявник
посилається на підтвердження
неоднакового застосування касаційним
судом однієї й тієї самої норми права,
Вищий адміністративний суд України
дійшов висновку, що мораторій не
зупиняє виконання боржником грошових
зобов'язань і зобов'язань щодо сплати
податків і зборів (обов'язкових
платежів), які виникли після введення
мораторію, а отже, і не припиняє
заходів, спрямованих на їх
забезпечення, а оскільки предметом
зазначеного спору є заборгованість,
яка виникла після порушення справи про
банкрутство та введення мораторію на
задоволення вимог кредиторів, то
вказана заборгованість є поточною та
може бути стягнута в судовому порядку.

Обставини, встановлені судами у
справах, на рішення у яких посилається
заявник, дають підстави вважати, що
правовідносини, які виникли між
сторонами у цих спорах, не подібні
спірним відносинам у справі, що
розглядається.

Ураховуючи те, що обставини, які стали
підставою для перегляду справи, не
підтвердилися, колегія суддів Судової
палати в адміністративних справах
Верховного Суду України, керуючись
частиною першою статті 244 Кодексу
адміністративного судочинства
України,

п о с т а н о в и л а:

У задоволенні заяви управління
Пенсійного фонду України в
Тальнівському районі Черкаської
області відмовити.

Постанова є остаточною і оскарженню не
підлягає, крім випадку, встановленого
пунктом 2 частини першої статті 237
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий
В.В. КривенкоСудді: М.Б.
ГусакО.А. Коротких
О.В. КривендаВ.Л. Маринченко
П.В. ПанталієнкоО.Б.
Прокопенко О.О.
Терлецький Ю.Г. Тітов