Справа № 2а-0770/3416/11
Суддя: Судова-Хомюк Н.М.
Дата ухвалення: 2014-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2014 року
Справа №
6895/12/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі колегії
суддів:

головуючого судді
Судової-Хомюк Н.М.,

суддів
Гуляка В.В. та Довгополова О.М.,

за участі секретаря судового засідання
Малетич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Львові апеляційну скаргу
Ужгородської міжрайонної державної
податкової інспекції на постанову
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 17.11.2011 року
у справі за позовом Приватного
акціонерного товариства
«Закарпатінтерпорт» до Ужгородської
міжрайонної державної податкової
інспекції про визнання протиправним та
скасування податкового повідомлення -
рішення, -

В С Т А
Н О В И В:

17.10.2011 року позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом та просив
скасувати податкове повідомлення -
рішення № від 06.10.2011 року про
застосування до позивача штрафних
санкцій за порушення валютного
законодавства у розмірі 2720 грн.. В
обґрунтування вимог позивач зазначає,
що законом не передбачено штрафної
санкції за порушення валютного
законодавства, а відтак вважає таку
санкцію протиправною.

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 17.11.2011 року
позов задоволено. Визнано протиправним
та скасовано податкове повідомлення -
рішення № від 06.10.2011 р. про
застосування штрафних санкцій за
порушення валютного законодавства у
розмірі 2720,00 грн..

Не погодившись із постановою суду її
оскаржив відповідач. Вважає, що
висновки суду не відповідають
обставинам справи, судом порушено
норми матеріального і процесуального
права та неповно з'ясовано обставини,
що мають значення для справи. Просить
постанову скасувати та прийняти нову
постанову, якою в задоволенні позовних
вимог відмовити.

Зазначає, що судом першої інстанції не
було враховано, що за порушення ст.9
Декрету Кабінету Міністрів України від
19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему
валютного регулювання та валютного
контролю», ст.1 Указу Президента
України від 18.06.1994 року № 319/94 «Про
невідкладні заходи щодо повернення в
Україну валютних цінностей, що
незаконно знаходяться за її межами» зі
змінами та доповненнями, внесеними
Указом Президента України від
06.11.1997року № 1246/97, п.5 Порядку подання
фінансової звітності, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 28.02.2000 р. № 419 (із змінами та
доповненнями) штрафні (фінансові)
санкції до платника застосовуються у
строки, передбачені ст. 102 ПКУ. Вважає,
що висновок документальної планової
виїзної перевірки з питань дотримання
вимог валютного законодавства України
ПрАТ «Закарпатінтерпорт» засвідчив
про порушення вказаним товариством
порядку декларування валютних
цінностей, про що зазначається в п. 1
розділу 4 акта перевірки від 26.09.2011 року
№1111/23-1/22104970.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та
апеляційну скаргу в межах наведених у
ній доводів, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення, з наступних
підстав.

Судом встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що Ужгородською
МДПІ в період з 01.10.2008 року по 30.06.2011 року
було проведено виїзну планову
перевірку дотримання вимог
податкового та іншого законодавства
ПрАТ «Закарпатінтерпорт». За
результатами перевірки Ужгородською
МДПІ складено Акт № 1111/23-1/10/22104970 від
26.09.2011 року, яким встановлено, що ПрАТ
«Закарпатінтерпорт» у III кварталі 2009 р.
здійснило інвестицію за кордон шляхом
переказу 21500 доларів США в рахунок
придбання 100% корпоративних прав
Компанії «Intermodaltrans Kft» (Угорщина).

На підставі даного акта було винесено
податкове повідомлення-рішення від
06.10.2011 року, яким застосовано штрафну
санкцію до ПрАТ «Закарпатінтерпорт» в
сумі 2720,00 грн. за порушення статті 9
Декрету Кабінету Міністрів України від
19.02.1993 року № 15-93 «Про систему валютного
регулювання та валютного контролю» та
статті 1 Указу Президента України від
18.06.1994 року № 319/94 «Про невідкладні
заходи щодо повернення в Україну
валютних цінностей, що незаконно
знаходяться за її межами» зі змінами та
доповненнями, внесеними Указом
Президента України від 06.11.1997 року №
1246/97, а саме за недекларування наявних у
резидента валютних цінностей та майна,
які перебувають за межами України.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції зазначив, що
передбачені статтею 16 пунктом 2 Декрету
Кабінету Міністрів України №15-93 міри
відповідальності (фінансові санкції)
до резидентів, нерезидентів, винних у
порушенні правил валютного
регулювання і валютного контролю
застосовуються Національним банком
України та підпорядкованими йому
установами. Зазначеним Декретом органи
податкової служби не уповноважені
застосовувати штрафні санкції, а тому
відповідач не мав права застосовувати
до позивача фінансові санкції, що
передбачені статтею 16 пунктом 2 Декрету
Кабінету Міністрів України №15-93.

Зазначені висновки суду першої
інстанції, на думку апеляційного суду,
відповідають дійсним обставинам
справи та є правильними з огляду на
наступне.

Зазначена штрафна (фінансова) санкція
за порушення валютного законодавства є
адміністративно-господарською
санкцією в розумінні ст.238
Господарського кодексу України. Згідно
ч.2 вказаної статті
адміністративно-господарські санкції
можуть бути встановлені виключно
законами.

Згідно ч.2 ст.241 Господарського кодексу
України розмір штрафів визначається
законами, що регулюють податкові та
інші відносини, в яких допущено
правопорушення. Згідно ст.11 Закону
України «Про державну податкову
службу» (діючої до 01.01.11 р., тобто у
період здійснення інвестиції)
податкові органи мають право
застосовувати фінансові санкції у
порядку та розмірах, встановлених
законом. Встановлення виключно законом
розміру адміністративно-господарських
штрафів (фінансових санкцій), які
застосовуються податковим органом, з
01.01.11 р. (тобто у періоді виявлення факту
і застосування
адміністративно-господарської
штрафної санкції) також передбачено
ст.ст. 109.2, 111.2, 113.3, п. 11 розділу XX ПК
України.

Зокрема п. 11 розділу XX ПК України
встановлено, що штрафні (фінансові)
санкції (штрафи) за наслідками
перевірок, які здійснюються
контролюючими органами,
застосовуються у розмірах,
передбачених законом, чинним на день
прийняття рішень щодо застосування
таких штрафних (фінансових) санкцій (з
урахуванням норм пункту 7 цього
підрозділу).

Відповідно до статті 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування. їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до статті 11 пункту 11 Закону
України «Про державну податкову службу
в Україні» органи державної податкової
служби у випадках, в межах компетенції
та у порядку, встановлених законами
України, мають право, в тому числі,
застосовувати до платників податків
фінансові (штрафні) санкції, стягувати
до бюджетів та державних цільових
фондів суми недоїмки, пені у випадках,
порядку та розмірах, встановлених
законами України.

Також апеляційний суд вважає, що
органом, уповноваженим на накладення
санкцій відповідно до ст.16 Декрету КМ
України «Про систему валютного
регулювання і валютного контролю», є
виключно Національний банк України та
підпорядковані йому установи, а не
органи державної податкової служби.

Такі висновки відповідають практиці
Верховного Суду України з розгляду
аналогічних справ, що відповідно до ст.
244-2 КАС України є обов'язковим для судів
нижчих інстанцій (постанова Верховного
Суду України від 07.02.2012 року в справі №
21-904а10).

Верховний суд України зокрема
зазначив, що у подібних спорах (і,
відповідно, при здійсненні органами
державної податкової служби
відповідних владних повноважень) не
підлягають до застосування положення
Указу Президента України №734/99 від
27.06.1999 року «Про врегулювання порядку
одержання резидентами кредитів, позик
в іноземній валюті від нерезидентів та
застосування штрафних санкцій за
порушення валютного законодавства».

Положення Указу Президента України від
27 червня 1999 року № 734/99 «Про
врегулювання порядку одержання
резидентами кредитів, позик в
іноземній валюті від нерезидентів та
застосування штрафних санкцій за
порушення валютного законодавства»,
яким органи державної податкової
служби наділено повноваженнями
застосовувати до резидентів і
нерезидентів України санкції,
передбачені пунктом 2 статті 16 Декрету,
не підлягають застосуванню, оскільки,
врегульовуючи по-іншому питання, які
були врегульовані законом (Декретом,
виданим у межах повноважень, наданих
Законом України від 18 листопада 1992 року
№ 2796-XII «Про тимчасове делегування
Кабінету Міністрів України
повноважень видавати декрети в сфері
законодавчого регулювання»), Указ
суперечить обмеженням, встановленим
пунктом 4 Перехідних положень
Конституції України та необґрунтовано
створює протиріччя в правовому
регулюванні відносин.

З огляду на вищевикладене, суд першої
інстанції приймаючи рішення прийшов до
вірного висновку, правильно і повно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків рішення суду, а
тому підстав для скасування постанови
колегія суддів не вбачає і вважає, що
апеляційну скаргу на неї слід залишити
без задоволення.

Керуючись, ч. 3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, п.1 ч.1
ст.198, ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И
В:

Апеляційну скаргу Ужгородської
міжрайонної державної податкової
інспекції залишити без задоволення, а
постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 17.11.2011 року
у справі № 2а-0770/3416/11- без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена протягом
двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя
Н.М. Судова-Хомюк

Судді
В.В. Гуляк

О.М. Довгополов