Справа № 872/16836/13
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2014-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

10 квітня 2014 рокусправа № 804/11761/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Семененка Я.В.

суддів:
Бишевської Н.А. Добродняк І.Ю

за участю секретаря судового
засідання: Новошицької О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Ленінському
районі м.Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 16
вересня 2013 року у справі №804/11761/13-а за
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Науково-виробнича
фірма - «Блок» до державної податкової
інспекції у Ленінському районі
м.Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
скасування податкових повідомлень
-рішень,-

в с т а н о в и В:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Науково-виробнича
фірма - «Блок» звернулося до суду з
позовом, в якому просило скасувати
податкове повідомлення-рішення форми
«Р» № від 19 квітня 2013 року, яким
підприємству збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем податок на
додану вартість на суму 111990,01грн.;
скасувати податкове
повідомлення-рішення форми «Р» №
від 19 квітня 2013 року, яким підприємству
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем податок на прибуток
підприємств на суму 117089,51грн.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач посилався на безпідставні
висновки перевіряючих осіб щодо
нікчемності укладених правочинів з ТОВ
«Лігран», ТОВ «Шоковіта» та вказував на
реальність господарських операцій, за
наслідками яких позивачем визначено
податкові зобов'язання з податку на
прибуток та з податку на додану
вартість.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 16
вересня 2013 року позов задоволено.
Постанова суду мотивована
встановленими обставинами справи, які
свідчать про реальність господарських
операцій, які не визнаються
відповідачем. Висновки податкової
служби щодо нікчемності укладених
позивачем правчинів не узгоджуються з
вимогами чинного законодавства, яким
визначено ознаки нікчемного правочину
та носять характер припущень.

Не погодившись з постановою суду,
відповідач Державна податкова
інспекція у Ленінському районі
м.Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області,
посилаючись на порушення норм
матеріального права, неповне
з'ясування обставин справи, подав
апеляційну скаргу, в якій просив
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову постанову
про відмову у задоволенні позовних
вимог в повному обсязі. Апеляційна
скарга фактично обґрунтована
висновками перевіряючих осіб, які
зроблено в Акті перевірки та яким, на
думку заявника апеляційної скарги,
судом першої інстанції не надано
належної правової оцінки.

Перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду, в
межах доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, дослідивши матеріали
справи, суд апеляційної інстанції
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що посадовими
особами ДПІ у Ленінському районі
м.Дніпропетровська проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку ТОВ «Науково-виробнича фірма
- «Блок» з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства України по
взаємовідносинам з ТОВ «Лігран» за
період з 01.02.2012 року по 31.07.2012 року та з
ТОВ «Шоковіта» за період з 01.09.2012 року
по 31.10.2012 року з 01.12.2012 року по 31.12.2012
року.

За результатами перевірки складено акт
№ 1023/227/34230651 від 03.04.2013 року, в якому
зроблено висновки про порушення
підприємством вимог:

- п. 185.1 cт. 185, п. 198.3 ст. 198, п. 198.6 ст. 198
Податкового кодексу України від 02.12.2010
за перевірений період, у результаті
чого встановлено заниження податку на
додану вартість, що підлягає сплаті до
бюджету за лютий - листопад 2012 року у
сумі 89952,01 грн.

- п.п. 138.1.1., п. 138.1, п. 138.2 cт. 138, п.п.
139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу
України за перевірений період, у
результаті чого встановлено заниження
податку на прибуток, що підлягає сплаті
до бюджету у сумі 94449,61 грн. в т.ч. у 2012 р.
у сумі 94449,61 грн..

Такі висновки податкової служби,
з огляду на акт перевірки, ґрунтуються
на наступному.

Проведеною перевіркою
встановлено взаємовідносини ТОВ
«Науково-виробнича фірма - «Блок» з ТОВ
«Лігран», ТОВ «Шоковіта»

На думку ДПІ вказані правочини є
нікчемними. Висновків про нікчемність
укладених правочинів, ДПІ дійшла з
огляду на акти перевірок контрагентів
позивача:

- акт ДПІ у Бабушкінському районі №
7250/224/34656476 від 28.12.2012 року про результати
документальної позапланової невиїзної
перевірки фінансово-господарської
діяльності ТОВ «Лігран» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства України. В якому
зроблено висновок, що операції з
продажу та купівлі товарів (робіт,
послуг) без фактичної поставки товару
(робіт, послуг) ТОВ «Лігран» порушують
ст. 185 ПК України в частині
оподаткування податком на додану
вартість безтоварних операцій по
ланцюгу постачання із ТОВ «Інфотерм»,
ТОВ «Олімп», ПП «СВ Гермес», ПВП
«Форест», ТОВ «Кафепродакшн», ТОВ
«Пасіфік», БПП «Сура», ТОВ
«Хімагросервіс» - ТОВ «Лігран» та
покупцями зазначеними в таблицях. В
акті зроблено висновок про те, що ТОВ
«Лігран» здійснювало діяльність
спрямовану на здійснення операцій
пов'язаних з наданням податкової
вигоди третім особам.

- акт ДПІ у Бабушкінському районі №
7206/224/33421689 від 21.12.2012 року про результати
документальної позапланової невиїзної
перевірки фінансово-господарської
діяльності ТОВ «Шоковіта» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства України. В якому
зроблено висновок про не підтвердження
поставок товарів по ланцюгу БПП «Сура»,
ТОВ «Хімагросервіс» - ТОВ «Шоковіта» та
з урахуванням уточнюючого розрахунку
ТОВ «Лігран», ПНВП «Техніка», ТОВ
«Матадор» - ТОВ «Шоковіта». В акті
зроблено висновок про те, що ТОВ
«Шоковіта» здійснювало діяльність
спрямовану на здійснення операцій
пов'язаних з наданням податкової
вигоди третім особам.

Враховуючи акти перевірок
зазначених постачальників, ДПІ у
Ленінському районі м.Дніпропетровська,
з посиланням на ст.ст.203, 215 Цивільного
кодексу України, робить висновок про
те, що взаємовідносини ТОВ «НВФ-
«Блок» з ТОВ «Лігран», ТОВ «Шоковіта» є
нікчемними (стор.24-25 Акту).

Будь-яких інших обставин, з якими б ДПІ
пов'язувала порушення ТОВ «НВФ- «Блок»
вимог цивільного та податкового
законодавства, Акт перевірки
№1023/227/34230651 від 03.04.2013 року не містить.

На підставі акту перевірки ДПІ
прийняті податкові
повідомлення-рішення від 19.04.2013 року:

- № , яким підприємству
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем податок на додану вартість
на суму 111990 грн. 01 коп.;

- № , яким підприємству
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем податок на прибуток
підприємств на суму 117089 грн. 51 коп.

Правомірність та обґрунтованість
вказаних податкових
повідомлень-рішень є предметом спору,
який передано вирішення суду.

Вирішуючи спірні правовідносини
між сторонами та задовольняючи позовні
вимоги суд першої інстанції дійшов
висновку про те, що оскаржені рішення
відповідача прийняті не на підставі та
не у спосіб, що передбачені Податковим
кодексом України.

З такими висновками суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
погоджується з наступних підстав.

Так, відповідно до пп.14.1.27 п.14.1 ст.14 ПК
України витрати - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Згідно із п.138.2 ст.138 ПК України, витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Витрати, що не враховуються при
визначені оподатковуваного прибутку,
визначені ст.139 ПК України.

Згідно із п. 198.1. ст.198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г) в
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного
фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.6 ст.198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Таким чином, вказаними нормами права
визначено підстави за яких платник
податків має право на віднесення
понесених витрат, у зв'язку з
придбаванням товарів (робіт, послуг), до
складу витрат та сплачених сум ПДВ, у
вартості товарів (робіт, послуг), до
складу податкового кредиту
підприємства. До таких підстав
віднесено: наявність господарської
операції, наслідком якої є поставка
товарів (робіт, послуг), понесення
витрат, у зв'язку з господарською
діяльністю платника, сплата
(нарахування) податку на додану
вартість у вартості товарів (робіт,
послуг), факт понесення витрат та
сплати податку на додану вартість має
підтверджуватися відповідними
первинними документами.

Як вбачається з акту перевірки, який
став підставою для прийняття спірних
податкових повідомлень-рішень,
податковою службою взагалі не
досліджувались господарські операції
між позивачем та ТОВ «Лігран», ТОВ
«Шоковіта» за наслідками яких
позивачем визначались податкові
зобов'язання. Висновки про заниження
податкових зобов'язань зроблені не з
огляду на вищенаведені норми права, а з
огляду на обставини, які викладені в
Актах перевірки ТОВ «Лігран», ТОВ
«Шоковіта» та їх контрагентів ТОВ
«Інфотерм», ТОВ «Олімп», ПП «СВ Гермес»,
ПВП «Форест», ТОВ «Кафепродакшн», ТОВ
«Пасіфік», БПП «Сура», ТОВ
«Хімагросервіс», БПП «Сура», ПНВП
«Техніка», ТОВ «Матадор».

При цьому, ДПІ не зазначає, яке
відношення має позивач до вказаних
суб'єктів підприємницької діяльності,
з огляду на те, що позивач з ними не мав
жодних взаємовідносин. Враховуючи
вищенаведені норми матеріального
права, оцінюватися при дослідженні
факту здійснення господарської
діяльності повинні відносини
безпосередньо між учасниками тієї
операції, на підставі якої сформовані
дані податкового обліку.

Таким чином, встановлені обставини
справи свідчать про те, що зробивши
висновок про заниження податкових
зобов'язань ТОВ «НВФ- «Блок» по
взаємовідносинам з ТОВ «Лігран», ТОВ
«Шоковіта», ДПІ фактично спірні
господарські операції перевірено не
було, ані шляхом проведення перевірки
покупця, ані шляхом перевірки
постачальника.

Отже, акт перевірки ДПІ, на якому
ґрунтуються і доводи апеляційної
скарги, не свідчать про порушення
позивачем вимог податкового
законодавства, що могло б бути
підставою для збільшення грошових
зобов'язань.

В той же час, встановлені обставини
справи, які не спростовуються доводами
апеляційної скарги, свідчать про те, що
у перевіреному періоді позивач мав
господарські взаємовідносини з ТОВ
«Лігран», ТОВ «Шоковіта», наслідком
яких є придбання товарів для цілей
використання у власній господарській
діяльності.

Виконання сторонами зобов'язань
підтверджено наступним (між ТОВ «НВФ-
«Блок» та ТОВ «Лігран»):

- договором купівлі-продажу № 2
від 10.01.2012 року та специфікаціями № 1
від 18.01.2012 року, № 2 від 02.02.2012 року, № 3
від 08.02.2012 року, № 4 від 07.03.2012 року, № 5
від 09.03.2012 року, № 6 від 04.04.2012 року, №7
від 18.04.2012 року, №8 від 10.05.2012 року, №9
від 15.06.2012 року, №10 від 10.07.2012 року;
договором оренди приміщення № 01/02/12 від
01.02.2012 року (т.1 а.с. 159-170);

- видатковими накладними № 1618 від
20.01.2012 року, № 110 від 02.02.2012 року, №354 від
07.02.2012 року; № 562 від 10.02.2012 року, № 1172 від
21.02.2012 року, № 708 від 13.03.2012 року, № 1176 від
19.03.2012 року, № 2076 від 30.03.2012 року, № 601 від
10.04.2012 року, № 887 від 17.04.2012 року, № 1270 від
24.04.2012 року, №390 від 10.05.2012 року, № 613 від
15.05.2012 року, № 818 від 21.05.2012року, № 885 від
23.05.2012 року, № 1338 від 31.05.2012 року, № 905 від
18.06.2012 року, № 1831 від 31.07.2012 року.

- податковими накладними від 20.01.2012
року № 1618, від 02.02.2012 року № 110, від 07.02.2012
року №354, від 10.02.2012 року № 562, від 21.02.2012
року № 1172, від 13.03.2012 року № 708, від 19.03.2012
року № 1176, від 30.03.2012 року № 2076, від
10.04.2012 року № 601, від 17.04.2012 року № 887, від
24.04.2012 року № 1270, від 10.05.2012 року №390, від
15.05.2012 року № 613, від 21.05.2012 року № 818, від
23.05.2012 року № 885, від 31.05.2012 року № 1338, від
18.06.2012 року № 905, від 31.07.2012 року № 1831.

- рахунками -фактурою № 1618 від 20.01.2012
року, № 110 від 02.02.2012 року, №354 від 07.02.2012
року; № 172 від 10.02.2012 року, № 172 від 21.02.2012
року, № 708 від 13.03.2012 року, № 1176 від 19.03.2012
року, № 2076 від 30.03.2012 року, № 601 від 10.04.2012
року, № 887 від 17.04.2012 року, № 1270 від 24.04.2012
року, №390 від 10.05.2012 року, № 613 від 15.05.2012
року, № 818 від 21.05.2012року, № 885 від 23.05.2012
року, № 1338 від 31.05.2012 року, № 905 від 18.06.2012
року, № 1831 від 31.07.2012 року.

Господарські відносини між
позивачем та ТОВ «Шоковіта»
підтверджуються належними чином
складеними документами, а саме:

- договором купівлі-продажу № 03/09 від
03.09.2012 року та специфікаціями № 1 від
04.09.2012 року, № 2 від 08.10.2012 року, № 3 від
10.11.2012 року, № 4 від 03.12.2012 року (т.1
а.с114-119);

- видатковими накладними № 345 від 06.09.2012
року; № 596 від 11.09.2012 року; № 944 від 17.11.2012
року; № 1452 від 26.10.2012 року; № 1791 від
31.10.2012 року; № 1178 від 22.11.2012 року; № 1822
від 30.11.2012 року; № 114 від 03.12.2012 року; № 712
від 12.12.2012 року, № 1583 від 26.12.2012 року;

- податковими накладними від 06.09.2012 року
№ 345, від 11.09.2012 року № 596, від 17.09.2012
року № 944, від 26.10.2012 року № 1452, від 31.10.2012
року № 1791, від 22.11.2012 року № 1178, від
30.11.2012 року № 1822, від 03.12.2012 року № 114, від
12.12.2012 року № 712, від 26.12.2012 року № 1583;

- рахунками -фактурою № 345 від 06.09.2012
року; № 596 від 11.09.2012 року, від 17.09.2012 року
№ 944, від 26.10.2012 року № 1452, від 31.10.2012 року
№ 1791, від 22.11.2012 року № 1178, від 30.11.2012
року № 1822, від 03.12.2012 року № 114, від 12.12.2012
року № 712, від 26.12.2012 року № 1583.

Розрахунки між сторонами здійснено у
безготівковій формі, що підтверджено
платіжними документами.

З наданих позивачем первинних
документів, копії яких долучено до
матеріалів справи, можливо встановити
зміст та обсяг господарських операцій,
в них зазначено одиниці виміру та
вартість отриманих товарів, осіб
відповідальних за здійснення
господарських операцій. Тобто, вказані
документи, у розумінні Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», підтверджують
факт здійснення між сторонами
господарських операцій.

Крім цього, позивачем, з огляду на
доводи апеляційної скарги, надані суду
і докази оприбуткування поставлених
товарів: Журнал-ордер і Відомості по
рахунку 201 Сировина й матеріали за 2012
рік, Журнал-ордер і Відомості по
рахунку 209 Інші матеріали за 2012 рік,
оборотно-сальдова відомість по
рахунку: 201 за 2012 рік, оборотно-сальдова
відомість по рахунку: 209 за 2021 рік.

Надані документи, які підтверджують
факт оприбуткування товарів, колегія
суддів вважає належними та допустимими
доказами, з огляду на те, що в акті
перевірки обставини оприбуткування
товару не висвітлені, доказів того, що
ДПІ витребувала у посадових осіб
вказані документи, акт перевірки не
містить.

Щодо посилання заявника в апеляційній
скарзі на те, що ТОВ «Науково-виробнича
фірма - «Блок» не було надано до
перевірки товарно-транспортні
накладні, які свідчили про
транспортування товару від продавців
до покупця, слід зазначити наступне.

Відсутність лише
товарно-транспортних накладних не
позбавляє господарські операції їх
реального змісту, з урахуванням
наявних податкових, видаткових
накладних, оплати за поставлений товар
(послуги) та подальшого використання
товару у власній господарській
діяльності платника податків, що у
своїй сукупності підтверджує
отримання товару (послуг) і як наслідок
наявність у платника права на
формування витрат та податкового
кредиту. Правилами перевезень вантажів
автомобільним транспортом в Україні,
затверджених наказом Міністерства
транспорту України №363 від 14.10.1997р.,
визначено, зокрема, такий документ як
товарно-транспортна накладна.
Натомість, вказані правила не
встановлюють правил податкового
обліку витрат платників податку, а
лише встановлюють права, обов'язки та
відповідальність власників
автомобільного транспорту
(перевізників). При цьому, документи
обумовлені вказаними правилами,
зокрема, товарно-транспортна накладна
та подорожній лист, не є документами
первинного бухгалтерського обліку, що
підтверджують обставини придбання та
продажу товарно-матеріальних
цінностей.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що акт перевірки не
свідчить про порушення позивачем вимог
податкового законодавства, що б могло
бути підставою для збільшення сум
грошового зобов'язання.

Погоджується колегія суддів і з
висновками суду першої інстанції щодо
безпідставності доводів ДПІ про
нікчемність укладених правочинів.

Так, зробивши висновки про нікчемність
укладеного правочину податковий орган
не врахував наступного.

Статтею 228 Цивільного кодексу
України визначено об'єктивну сторону
нікчемного правочину, тобто визначено
ознаки, за наявності яких укладений
правочин можливо кваліфікувати як
нікчемний. Податковим органом, в акті
перевірки не наведено, визначених
нормою права, ознак, які б свідчили про
нікчемність укладених позивачем
правочинів. Відсутність у контрагентів
постачальника позивача основних
засобів, складських приміщень,
трудових ресурсів, що на думку ДПІ,
унеможливлює здійснення господарської
діяльності, не є тими ознаками, які
характеризують правочин нікчемним.

Крім цього, для кваліфікації
правочину за статтею 228 ЦК України та
застосування відповідних наслідків,
необхідною та обов'язковою умовою є
наявність умислу у формі вини, яка
виражається в намірі порушити
публічний порядок сторонами правочину
або однією зі сторін.

Відповідачем, на якого відповідно
до ч.2 ст.71 КАС України покладено
обов'язок щодо доказування
правомірності прийнятого рішення, не
доведено того, що сторонами укладено
угоди не з метою реального настання
правових наслідків, а з метою порушення
публічного порядку.

Як вбачається з Акту перевірки,
обґрунтовуючи нікчемність правочину,
податковий орган посилався на ч.1 ст.203
ЦК України, відповідно до якої зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

Натомість, у якій частині зміст
правочинів, які укладено позивачем у
перевіряємому періоді, суперечить
Цивільному кодексу України, іншим
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства,
податковий орган не зазначає.

Як вбачається з матеріалів справи, між
позивачем укладено договори
купівлі-продажу. При укладенні
договорів його сторонами було
досягнуто усіх істотних умов, договори
укладені у письмовій формі, як того
вимагає цивільне законодавство, і
спрямовані на встановлення
правовідносин, в контексті ст. 626 ЦК
України.

Отже, зміст зазначених правочинів не
суперечить Цивільному кодексу України,
іншим актам цивільного законодавства,
а також моральним засадам суспільства.

З огляду на викладені обставини, суд
апеляційної інстанції погоджується з
висновками суду першої інстанції про
те, що спірні податкові
повідомлення-рішення прийняті
відповідачем не на підставі та не у
спосіб, що передбачені Податковим
кодексом України.

Вказані висновки суду першої інстанції
доводами апеляційної скарги не
спростовуються. В апеляційній скарзі
ДПІ посилається лише на висновки, які
наведено в акті перевірки, натомість,
вказаним підставам для визначення
спірних податкових зобов'язань, судом
першої інстанції, як зазначено вище,
надано належну правову оцінку.

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку про те, що
судом першої інстанції в достатньому
обсязі з'ясовано обставини справи та
ухвалено законне і обґрунтоване
рішення, у зв'язку з чим підстав для
його скасування, в межах доводів
апеляційної скарги, не існує.

На підставі викладеного,
керуючись п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, 206 КАС
України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Ленінському
районі м.Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області залишити
без задоволення, а постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 16 вересня
2013 року у справі №804/11761/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили
з моменту проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України в порядку, передбаченому
статтею 212 Кодексу адміністративного
судочинства України.

(Повний текст ухвали виготовлено
14.04.2014 р.)

Головуючий:
Я.В. Семененко

Суддя:
Н.А. Бишевська

Суддя:
І.Ю. Добродняк