Справа № 2а-4772/12/0170
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2014-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" квітня 2014 р. м. Київ
К/800/28941/13

Вищий адміністративний суд України у
складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С.
(суддя-доповідач),суддівМаслія В. І.,
Черпіцької Л. Т.,секретаря судового
засідання Левіної А. А.,

за участю: представника позивача -
Остапенко А. І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу
Євпаторійського прокурора з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері
Кримського регіону України на
постанову Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 18 квітня 2013 року у справі за позовом
Євпаторійського прокурора з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері
Кримського регіону України в інтересах
держави в особі Міністерства оборони
України до Державного підприємства
Міністерства оборони України
«Військовий радгосп "Євпаторійський",
треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, про визнання незаконним та
скасування розпорядження,

встановив:

Євпаторійський прокурор з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері
Кримського регіону України в інтересах
держави в особі Міністерства оборони
України звернувся до Державного
підприємства Міністерства оборони
України «Військовий радгосп
"Євпаторійський" про визнання
незаконним та скасування
розпорядження органу приватизації -
директора Військового радгоспу
"Євпаторійський" про приватизацію
громадянином ОСОБА_5 квартири АДРЕСА_1,
загальною площею 72,6 кв. м, від 09 січня 2007
року № 08.

Постановою Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 10 липня 2012
року позов задоволено.

Постановою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 18 квітня 2013 року скасовано рішення
суду першої інстанції, ухвалено нове
рішення про відмову в позові.

Не погоджуючись з постановою
апеляційного суду, прокурор звернувся
з касаційною скаргою, в якій просить її
скасувати, а постанову суду першої
інстанції залишити в силі.

Заперечення на касаційну скаргу не
надходили.

Заслухавши доповідача, пояснення
представника позивача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, колегія суддів приходить до
висновку, що скарга підлягає
задоволенню.

Судами встановлено, що 20 травня 2003 року
між ОСОБА_9 (продавець) та Військовим
радгоспом "Євпаторійський" (покупець)
укладено договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1, загальною площею 72,6
кв. м, який посвідчений приватним
нотаріусом Євпаторійського міського
нотаріального округу ОСОБА_10 за
реєстровим № 2484.

На підставі цього договору покупець
зареєстрував право власності на
нерухоме майно у Євпаторійському
міжміському бюро реєстрації та
технічної інвентаризації, яке за
формою власності значиться як
загальнодержавна, що підтверджується
витягом про реєстрацію права власності
від 20 червня 2003 року, номер витягу 818802,
реєстраційний номер 1129756.

09 січня 2007 року за підписом директора
Військового радгоспу "Євпаторійський"
ОСОБА_11 прийнято розпорядження № 8 про
надання ОСОБА_5 дозволу на безоплатну
приватизацію квартири АДРЕСА_1,
загальною площею 72,6 кв. м.

Не погоджуючись із вказаним
розпорядженням, прокурор в інтересах
Міністерства оброни України подав цей
позов.

Спірні правовідносини у справі виникли
у зв'язку з приватизацією зазначеної
квартири на підставі розпорядження
органу приватизації від 09 січня 2007 року
№ 8 за підписом директора Військового
радгоспу "Євпаторійський" ОСОБА_11

Суд першої інстанції дійшов висновку
про відсутність передбачених законом
підстав для винесення спірного
розпорядження, тому позов задовольнив.

Скасовуючи постанову суду першої
інстанції, апеляційний суд дійшов
протилежного висновку, тому відмовив у
позові.

Колегія суддів не погоджується з
висновками апеляційного суду.

Закон України "Про приватизацію
державного житлового фонду" визначає
правові основи приватизації житла, що
знаходиться в державній власності,
його подальшого використання і
утримання. Метою приватизації
державного житлового фонду є створення
умов для здійснення права громадян на
вільний вибір способу задоволення
потреб у житлі, залучення громадян до
участі в утриманні і збереженні
існуючого житла та формування ринкових
відносин.

Згідно із частиною першою статті 5
Закону загальна площа квартир
(будинків), що підлягають приватизації,
відповідає площі, передбаченій абзацом
другим статті 3 цього Закону, зазначені
квартири (будинки) передаються
наймачеві та членам його сім'ї
безоплатно.

Незалежно від розміру загальної площі
безоплатно передаються у власність
громадян займані ними квартири
(будинки), в яких мешкають
військовослужбовці, котрим
встановлена пільга Законом України
"Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх
сімей" (ст. 6 Закону).

Частинами першою і третьою статті 8
Закону України "Про приватизацію
державного житлового фонду"
встановлено, що приватизація
державного житлового фонду
здійснюється уповноваженими на це
органами, створеними місцевою
державною адміністрацією, та органами
місцевого самоврядування, державними
підприємствами, організаціями,
установами, у повному господарському
віданні або оперативному управлінні
яких знаходиться державний житловий
фонд. Передача квартир (будинків) у
власність громадян здійснюється на
підставі рішень відповідних органів
приватизації, що приймаються не
пізніше місяця з дня одержання заяви
громадянина.

Згідно частини першої статті 6 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Частиною другою статті 19 Конституції
України встановлено, що органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до частини першої статті 2
КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Пунктом 1 частини третьої статі 2
Кодексу адміністративного судочинства
України передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення.

Здійснивши системний аналіз вказаних
норм, колегія суддів дійшла висновку,
що для правильного вирішення спору
щодо передачі житла шляхом
приватизації остання повинна
відбуватися в порядку та в межах
повноважень, визначених законом.

Між тим, як правильно встановив суд
першої інстанції, директор органу
приватизації військового радгоспу
"Євпаторійський" - ОСОБА_11, який
підписав оскаржуване розпорядження, не
мав повноваження щодо його підписання,
зокрема щодо надання згоди на
приватизацію квартири, оскільки
відповідно до наказу начальника
управління сільського господарства
Міністерства оборони України № 23 від 04
серпня 2005 року ОСОБА_11 звільнений з
посади директора військового радгоспу
"Євпаторійський" з 06 серпня 2005 року у
зв'язку із закінченням контракту за п. 2
статті 36 КЗпП України.

З висновками апеляційного суду про
порушення судом першої інстанції норм
матеріального права, які мотивовані
практикою Європейського суду з прав
людини з посиланням на рішення від 24
червня 2003 року у справі "Stretch проти
Об'єднаного королівства
Великобританії та Північної Ірландії",
колегія суддів не може погодитись,
оскільки волевиявлення держави щодо
приватизації квартири у даній справі є
незаконною з підстав відсутності
повноважень у директора військового
радгоспу "Євпаторійський" підписувати
спірне розпорядження. Тобто, у даному
випадку ставиться питання законності
одержання майна від держави, тоді як у
зазначеній справі Європейського суду
йде мова про повернення законно
одержаного майна, а відтак за своїм
змістом такі обставини є різними у цих
справах.

Окрім того, за висновками суду
касаційної інстанції, вказані мотиви
апеляційного суду з приводу того, що
оскаржуваний акт вичерпав свою дію
фактом виконання, а тому не підлягає
скасуванню, є невірними, оскільки в
рішенні Конституційного Суду України
від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005 мова йшла
про те, що ненормативні правові акти
органу місцевого самоврядування є
актами одноразового застосування,
вичерпують свою дію фактом їхнього
виконання, тому вони не можуть бути
скасовані чи змінені органом місцевого
самоврядування після їх виконання.

Не врахувавши наведеного, апеляційний
суд дійшов помилкового висновку про
обґрунтованість та правомірність
оскарженого розпорядження.

За таких обставин, помилково скасована
постанова суду першої інстанції про
задоволення позову підлягає залишенню
в силі.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 226, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Євпаторійського
прокурора з нагляду за додержанням
законів у воєнній сфері Кримського
регіону України задовольнити.

Постанову Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 18 квітня 2013 року скасувати.

Постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від
10 липня 2012 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, у строк та у порядку,
визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС
України.

Судді: