Справа № 872/2237/13
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2014-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

04 лютого 2014 рокусправа № 0870/9955/12

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Добродняк І.Ю

суддів:
Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового
засідання: Новошицька О.О.

за участю представників:

позивача: - Паскалов В.І. дов
від 03.12.2012

відповідача: - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу Токмацької
об'єднаної Державної податкової
інспекції Запорізької області
Державної податкової служби

на постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 10 грудня 2012
року

у справі № 0870/9955/12

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Агропромбут»

до Токмацької об'єднаної Державної
податкової інспекції Запорізької
області

про скасування податкового
повідомлення рішення,-

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Агропромбуд»
звернулося до суду з позовом до
Токмацької об'єднаної державної
податкової інспекції Запорізької
області Державної податкової служби, в
якому просило скасувати податкове
повідомлення-рішення від 09.10.2012 №
.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що не
відповідають дійсності висновки акту
перевірки щодо порушення позивачем
вимог цивільного та податкового
законодавства, внаслідок чого позивачу
збільшено суму податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 34514,00 грн., в тому
числі 27611,20 грн. за основним платежем та
6902,80 грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями. Договори, укладені
позивачем з контрагентом ТОВ
«Буд-Плюс», є реальними та
правомірними, підтвердженими
відповідними документами.

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 10.12.2012 позов
задоволено. Постанову суду мотивовано
формальністю висновків зафіксованих
відповідачем в акті перевірки, не
підтверджених жодними доказами та не
доведенням податковим органом
правомірності винесення спірного
податкового повідомлення-рішення.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій посилаючись
на порушення норм процесуального та
матеріального права, просить скасувати
постанову та прийняту нову, якою
відмовити в задоволені позову.
Відповідач зазначає, що правочини між
позивачем та виконавцем будівельних
робіт ТОВ «Буд-Плюс» укладені з
порушенням ч.ч.1, 2, 5 ст.203 ЦК України та є
нікчемними в силу закону, тобто не
спрямовані на реальне настання
правових наслідків з огляду на
відсутність у ТОВ «Буд-Плюс»
необхідних умов для результатів
відповідної господарської,
економічної діяльності, технічного
персоналу, основних фондів, виробничих
активів і транспортних засобів,
дозвільних документів; первинні
документи складені в порушення вимог
ст.9 Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» та п.2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24 травня 1995 р. № 88, зареєстрованого
в Міністерстві юстиції України 5 червня
1995 р. за № 168/704.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про час і місце
судового засідання відповідач
повідомлений судом належним чином.

Представник позивача в судовому
засіданні проти задоволення
апеляційної скарги заперечує, просить
залишити постанову суду першої
інстанції без змін.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з огляду на
наступне.

Як встановлено судом, підтверджено
матеріалами справи, відповідачем
проведена позапланова невиїзна
перевірка ТОВ «Агропромбуд» з питань
дотримання вимог податкового та
валютного законодавства
взаємовідносин з ТОВ «Буд-Плюс» за
період з 01.10.2010 по 30.11.2010, за наслідками
якої складений акт перевірки №
24/22/30720233 від 28.09.2012 (а. с.6-20).

Перевіркою встановлено порушення:

- ч.1 ст.203, ст.ст.207, 215 ЦК України в
частині недодержання в момент вчинення
правочинів, які не спрямовані на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ними (п.5 ст.203 ЦК України)
по правочинах здійснених позивачем з
ТОВ «Буд-Плюс» на суму 165667,20 грн. в тому
числі ПДВ 27 611,20 грн.;

- п.п.7.4.1, 7.4.5 п.7.4, ст.7 Закону України «Про
податок на додану вартість», в зв'язку з
чим відсутні підстави для виникнення
податкового кредиту по операціях з
придбання товарів (робіт, послуг), а
тому завищений податковий кредит,
задекларований позивачем за період з
01.10.2010 р. по 30.11.2010 р. в сумі 27611,20 грн. від
операцій з ТОВ «Буд-Плюс».

Дані висновки податкового органу
ґрунтується на даних акту від 18.05.2011
№111/23-2/32330225 документальної
позапланової невиїзної перевірки ТОВ
«Буд-Плюс» з питань дотримання вимог
податкового законодавства щодо сплати
податку на прибуток та податку на
додану вартість за період січень,
лютий, травень, липень-вересень,
листопад, грудень 2009 року,
лютий-квітень, жовтень, листопад 2010
року, яким встановлено укладання
нікчемних правочинів по
взаємовідносинам з ПП «УПТК-Агро», ПП
«Альтекс-Юг», ПП «Промтехбудпостач»,
ТОВ «Епсілон Україна» (а. с.116-134).

За цими даними в ході вказаних
перевірок встановлено відсутність у
постачальників ТОВ «Буд-Плюс» по
ланцюгу постачання необхідних умов для
здійснення господарської діяльності в
частині, купівлі, продажу, реалізації,
зберігання та відвантаження
товарно-матеріальних цінностей та
надання послуг чи здійснення робіт в
силу відсутності відповідного
персоналу, транспортних засобів,
приміщень та матеріальних ресурсів, що,
за висновками податківців, свідчить
про відсутність у зазначених
підприємств
адміністративно-господарських
можливостей на виконання
господарських зобов'язань та
відсутність фактичних дій, спрямованих
на виконання взятих на себе
зобов'язань.

Виходячи з сукупності певних обставин,
що стосуються контрагентів позивача по
ланцюгу постачання (фізичних,
технічних можливостей до вчинення дій,
наявність кваліфікованого персоналу
тощо), відповідач дійшов висновку щодо
відсутності реального характеру
досліджених операцій та, відповідно,
відсутності права позивача на їх
врахування при визначення об'єкта
оподаткування податком на додану
вартість.

На підставі акту перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення від 09.10.2010 №
, яким збільшено суму грошового з
податку на додану вартість в
загальному розмірі 34514,00 грн., в тому
числі 27611,20 грн. за основним платежем та
6902,80 грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями.

З огляду на фактичні обставини справи,
норми законодавства, що регулюють
спірні правовідносини, колегія суддів
погоджується з судом першої інстанції
про помилковість висновків
податкового органу.

Як свідчать матеріали справи і не
заперечується сторонами, між позивачем
(Замовник) та ТОВ «Буд-Плюс»
(Генпідрядник) укладені договори:

- від 30.09.2010, за умовами якого ТОВ
«Буд-Плюс» взяло на себе зобов'язання
виконати капітальний ремонт покрівлі
цеху з виробництва твердого сиру ТОВ
«ВО «Моліс», розташованого в
м.Дніпрорудне 4-та черга (а. с.22).

- від 01.10.2010, за умовами якого ТОВ
«Буд-Плюс» взяло на себе зобов'язання
виконати ремонтно-будівельні роботи на
об'єктах ТОВ «ВО «Моліс», розташованих
в м.Дніпрорудне (а. с.42).

Факт виконання вищевказаних договорів
підтверджується наступним:

- на виконання договору від 30.09.2010 в
листопаді 2010 року позивачем надано
довідку про вартість виконаних
підрядних робіт від 10.11.2010 на суму 100503,60
грн., акт приймання виконаних підрядних
робіт від 10.11.2010 № 1 на суму 100503,60 грн.,
податкову накладну від 10.11.2010 № 10/11-1 на
суму 100503,60 грн., в тому числі ПДВ 16750,60
грн., платіжне доручення від 10.11.2010 № 365
про оплату товариством на користь ТОВ
«Буд-Плюс» 100 503,60 грн. тощо.

- на виконання договору від 01.10.2010
в жовтні 2010 року позивачем надано
довідку про вартість виконаних
підрядних робіт від 26.10.2010 на суму 65133,60
грн., акт приймання виконаних підрядних
робіт від 26.10.2010 № 1 на суму 65133,60 грн.,
податкову накладну від 26.10.2010 № 26/10-1 на
суму 65133,60 грн., в тому числі ПДВ 10 860,60
грн. У жовтні 2010 року позивачем на
користь ТОВ «Буд-Плюс» за зазначеним
договором, платіжне доручення від
26.10.2010 р. № 323 про оплату Товариством на
користь ТОВ «Буд-Плюс» 65 133,60 грн.

Крім того, позивачем, на підтвердження
отримання ним зазначеного товару,
обліку на підприємстві та в
обґрунтування реальності
господарських операцій і використання
підприємством придбаного товару у
власній господарській діяльності
надано копії договорів з ТОВ «ВО
«Моліс» (для виконання
ремонтно-будівельних робіт на користь
якого залучався ТОВ «Буд-Плюс»), по яких
ТОВ «ВО «Моліс» виступає замовником, а
позивач - підрядником (а. с.32, 53, 199).

Виходячи із змісту вказаних документів
в їх сукупності, вбачається, що вони
містять всі обов'язкові реквізити, що
передбачені ст.9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», в розумінні
вказаного Закону є первинними, такими,
що підтверджують здійснення
відповідної господарської операції.

Відповідно до п.1.7 ст.1 Закону України
«Про податок на додану вартість»
податковий кредит - це сума, на яку
платник податку має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
періоду, визначена згідно з цим
Законом.

Відповідно до пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» податковий кредит звітного
періоду складається із сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього
Закону, протягом такого звітного
періоду у зв'язку з: придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до п.п.7.5.1 п.7.5 ст.7 цього
Закону датою виникнення права платника
податку на податковий кредит
вважається дата здійснення першої з
подій:

або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків;

або дата отримання податкової
накладної, що засвідчує факт придбання
платником податку товарів (робіт,
послуг).

Згідно пп.7.2.4 п.7.2 ст.7 цього ж Закону
право на нарахування податку та
складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку у
порядку, передбаченому статтею 9 цього
Закону.

Не підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (абзац 1
підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 цього ж
Закону).

Відповідно до п.2 Порядку заповнення
податкової накладної податкову
накладну складає особа, яка
зареєстрована як платник податку в
податковому органі і якій присвоєно
індивідуальний податковий номер
платника податку на додану вартість.
Згідно абз.1 п.5 Порядку податкова
накладна вважається недійсною у
випадку її заповнення іншою особою, ніж
вказано у п.2 цього Порядку.

Судом встановлено, що податкові
накладні, на підставі яких позивачем
суми податку на додану вартість
включені до складу податкового
кредиту, складені ТОВ «Буд-Плюс» у
відповідності до вимог ст.7 Закону
№168/97-ВР.

Виявлені під час перевірки фактичні
обставини щодо взаємовідносин між
позивачем та його контрагентами, які
зазначені податковим органом в акті
перевірки, відображення позивачем
операцій з отримання послуг в
податковому обліку відповідачем не
спростовуються.

В акті перевірки від 28.09.2012 не
зафіксовано того, що підставою для
донарахування позивачу податкових
зобов'язань з ПДВ стало надання
товариством неналежно оформлених
первинних документів, в т. ч. податкових
накладних, які підтверджують
господарські операції з його
контрагентами.

На момент укладення та реалізації
вказаних вище договорів контрагент
позивача ТОВ «Буд-Плюс» мало
зареєстровані у встановленому порядку
установчі документи та цивільну
дієздатність згідно з чинним
законодавством, було зареєстровано як
платник податку на додану вартість.

Наявними в матеріалах справи первинним
документами, зазначеними вище,
підтверджено реальність здійснення
господарських операцій між позивачем
та ТОВ «Буд-Плюс».

Посилання відповідача на той факт, що
укладені договори мають ознаки
нікчемності, не створюють юридичних
наслідків та здійснені без мети
настання реальних наслідків не
приймається колегією суддів до уваги
зважаючи на наступне.

Законодавчо встановлені вимоги,
необхідні для чинності правочину (ст.203
ЦК України), позивачем та його
контрагентамидотримані. Також
господарські зобов'язання з виконання
підрядних робіт не містять ознак
фіктивності (вчинених без наміру
створення правових наслідків, які
обумовлювалися відповідними
правочинами). Крім того, відповідно до
ст.234 Цивільного кодексу України
фіктивний правочин визнається судом
недійсним.

Відповідачем вказана норма
законодавства не врахована, належні
докази на підтвердження викладених в
акті перевірки доводів щодо
відсутності фактичного здійснення
господарських операцій з поставки
товарів, виконання робіт відповідачем
не зазначені, суду не подані. Жодний
документ, який в установленому порядку
встановлював би відповідні факти та
був обов'язковим для застосування на
всій території України, в матеріалах
справи відсутній.

Дії позивача та його контрагента,
вчинені на виконання вказаних вище
договорів, направленні саме на
створення наслідків, які обумовлені
правовою природою договорів такого
виду.

Також укладені позивачем з ТОВ
«Буд-Плюс» договори не містять умов та
ознак, які б свідчили про їх
суперечність інтересам держави та
суспільства або порушували публічний
порядок.

Чинним законодавством України не
передбачено обов'язку сторони договору
перевіряти повноваження контрагента
на підписання первинних
бухгалтерських та податкових
документів, як і не передбачено
відповідальності сторони договору за
порушення її контрагентом вимог
чинного законодавства при укладанні
договору. У тому випадку, якщо не
доказано обізнаності сторони договору
про факт порушення законодавства його
контрагентом на момент укладання
договору, вважається, що така сторона
діяла правомірно.

Колегією суддів встановлено, що
укладені позивачем з ТОВ «Буд-Плюс»
договори відповідають вимогам чинного
законодавства України, мають своїм
наслідком зміну у майновому стані
учасників правочину, є економічно
виправданим, а факт виконання
господарських зобов'язань сторін
підтверджується первинними та
податковими документами.

Належні докази, які б свідчили про
порушення з боку контрагента позивача -
ТОВ «Буд-Плюс», які б позбавляли
позивача права на віднесення
відповідних сум до податкового кредиту
відповідачем не подані, в матеріалах
справи такі докази відсутні.

Відповідач, зробивши в акті перевірки
висновок про нікчемність правочину, не
міг керуватися лише припущеннями щодо
фіктивності (нікчемності) укладеного
договору, його позиція про те, що цей
правочин очевидно суперечать
інтересам держави, не підкріплені
належними доказами, зокрема, рішеннями
суду.

Посилання відповідача на факти,
виявлені податковим органом стосовно
ТОВ «Буд-Плюс», не приймається колегією
суддів до уваги, оскільки інформація,
що міститься в матеріалах перевірки
ТОВ «Буд-Плюс», за встановлених вище
фактичних обставин не може бути
підставою для висновку про недійсність
укладених позивачем з вказаним
підприємством правочинів.

Виходячи з затвердженого Наказом
Державної податкової служби України №
984 від 22.12.2010 Порядку оформлення
результатів документальних перевірок
з питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства, акт
перевірки лише фіксує обставини,
встановлені під час проведення
перевірки, факти виявлених порушень
законодавства. При цьому контролюючий
орган не позбавлений права викладати в
акті перевірки власні суб'єктивні
висновки щодо зафіксованих обставин.

Щодо посилань відповідача на вирок
Енергодарського районного суду
Запорізької області від 06.04.2012, яким
гр.ОСОБА_2 - директора ТОВ «Буд-плюс»
було визнано винним у вчиненні
злочинів, передбачених ч.3 ст.212
«Ухилення від сплати податків, зборів
(обов'язкових платежів)», ч.2 ст.366 КК
України «Службове підроблення» (а.
с.204-209), колегія суддів вважає, що судом
першої інстанції даний вирок
обґрунтовано не взято до уваги, з
огляду на наступне.

Стаття 72 КАС України визначає підстави
для звільнення від доказування, згідно
частини 4 якої підставою для звільнення
від доказування є вирок суду в
кримінальній справі або постанова суду
у справі про адміністративний
проступок, які набрали законної сили.

При цьому обов'язковими такий вирок для
адміністративного суду, що розглядає
справу про правові наслідки дій чи
бездіяльності особи, щодо якої
ухвалений вирок або постанова суду, є
лише в питаннях, чи мало місце діяння та
чи вчинене воно цією особою.

Таким чином, обставини щодо діяння
фізичних осіб, встановлені вироком
суду по кримінальній справі відносно
цих фізичних осіб, не можна вважати
обов'язковими при оцінці
адміністративним судом правомірності
дій юридичної особи-контрагента, якщо
йдеться про відповідальність за
порушення податкового законодавства
цією юридичною особою.

Тобто, обставини, встановлені вироком
Енергодарського районного суду
Запорізької області від 06.04.2012 відносно
фізичної особи ОСОБА_2 - директора ТОВ
«Буд-плюс» не можуть бути покладені в
основу судового рішення у даній
адміністративній справі, тим більше, що
цей вирок не встановлює обставин і не
містить висновків, які б свідчили про
відсутність фактичного здійснення
господарських операцій між позивачем
та його контрагентом ТОВ «Буд-плюс» за
вищезазначеними договорами.

Із змісту вищевказаного вироку
вбачається, що ОСОБА_2 вчинено
протиправні дії по ухилянню від сплати
податків, які полягали в
неправомірному завищенні суми
податкового кредиту з податку на
додану вартість та суми валових витрат
з податку на прибуток за
жовтень-листопад 2010 року, сформованих
по операціях з ПП «УПТК-Агро» та ПП
«Альтекс-Юг». Щодо правовідносин ТОВ
«Буд-Плюс» із позивачем у вироку
зазначено, що такі правовідносини мали
місце, і ці правовідносини вплинули на
формування податкових зобов'язань ТОВ
«Буд-плюс» в жовтні-листопаді 2010 року.

Також, слід зазначити, що акт перевірки
від 28.09.2012 фактично не містить посилань
на відсутність документів
бухгалтерського обліку та порушення
саме позивачем будь-яких норм чинного
податкового законодавства України.

При цьому, Закон України «Про податок
на додану вартість» не пов'язує право
платника податку на податковий кредит
з проведенням будь-яких зустрічних
перевірок та не ставить право платника
податку на формування податкового
кредиту в залежність від сплати
податку іншими учасниками по всьому
ланцюгу товарообігу.

Крім цього, і практика Європейського
суду з прав людини, яка відповідно до
ст.17 Закону України «Про виконання
рішень та застосування практики
Європейського суду з прав людини» є
джерелом права, свідчить про те, якщо
державні органи мають інформацію про
зловживання в системі оподаткування
конкретною компанією, вони повинні
застосовувати відповідні заходи саме
до цього суб'єкту, а не розповсюджувати
негативні наслідки на інших осіб при
відсутності зловживання з їх боку
(Рішення Європейського суду з прав
людини від 09.01.2007 р. у справі
«Інтерсплав проти України»).

Отже, якщо контрагенти позивача по
ланцюгу постачання не виконали своїх
зобов'язань щодо сплати податку на
додану вартість до бюджету, це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме для цих підприємств і
така відповідальність не може бути
покладена на позивача.

Також податковий орган не надав жодних
доказів на підтвердження того, що
позивач, як платник податку, діяв без
належної обачності й обережності і
йому було відомо про можливі порушення,
які допускали його контрагенти по
ланцюгу постачання, або що самостійною
діловою метою здійснення
господарських операцій з ТОВ
«Буд-плюс» було одержання позивачем
податкової вигоди, тому твердження
скаржника про те, що ТОВ «Агропромбуд»
являється вигодонабувачем ТОВ
«Буд-плюс», є недоведеним.

Виходячи з вищевикладеного,
вбачається, що позивачем виконані всі
умови для віднесення сум податку на
додану вартість до складу податкового
кредиту з операцій виконання підрядних
робіт ТОВ «Буд-Плюс», у зв'язку з чим у
відповідача відсутні правові підстави
для зменшення податкового кредиту з
податку на додану вартість.

Під час розгляду даної
адміністративної справи судом першої
інстанції в повному обсязі з'ясовано
усі обставини, які мають значення для
справи, ухвалено законне та
обґрунтоване рішення про задоволення
позову.

Передбачених статтею 202 Кодексу
адміністративного судочинства України
підстав для скасування постанови суду
першої інстанції та ухвалення нового
судового рішення не вбачається, у
зв'язку з чим колегія суддів вважає за
необхідне апеляційну скаргу залишити
без задоволення, а постанову суду
першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.198, 200, 205, 206 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Токмацької
об'єднаної Державної податкової
інспекції Запорізької області
Державної податкової інспекції
залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 10 грудня 2012
року у справі № 807/9955/12 залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
в порядку, встановленому ст.212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий:
І.Ю. Добродняк

Суддя:
Н.А. Бишевська

Суддя:
Я.В. Семененко