Справа № 820/2227/13-а
Суддя: Вербицька О.В.
Дата ухвалення: 2014-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2014 року
м. Київ К/800/39199/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії
суддів:Суддя-доповідач:Вербицька
О.В.Судді: Муравйов О.В. Сірош
М.В.розглянувши у попередньому
судовому засіданні

касаційну скаргу Харківської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Харківській області

на постанову Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 08.07.2013 р.

у справі № 820/2227/13-а

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Тара-Т»

до Харківської об'єднаної державної
податкової інспекції Харківської
області Державної податкової служби

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Тара-Т» (далі -
позивач, ТОВ «Тара-Т») звернулось до
суду з позовом до Харківської
об'єднаної державної податкової
інспекції Харківської області
Державної податкової служби (далі -
відповідач, Харківська ОДПІ) про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 17.04.2013 р. у
задоволенні позову відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 08.07.2013 р.
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 17.04.2013 р.
скасовано. Прийнято нову постанову,
якою позов задоволено. Скасовано
податкові повідомлення-рішення
Харківської ОДПІ № від 09.11.2012
року та від 09.11.2012 року №.

У касаційній скарзі Харківська ОДПІ,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 08.07.2013 р. і
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити.

У письмовому запереченні на касаційну
скаргу ТОВ «Тара-Т», посилаючись на те,
що касаційна скарга є необґрунтованою,
просить залишити її без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального та
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі, колегія суддів,
враховуючи межі касаційної скарги,
дійшла висновку про наступне.

Харківською ОДПІ було проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку ТОВ «Тара-Т» з питань
правильності обчислення та
нарахування податку на додану вартість
та податку на прибуток за червень 2012 р.
по операціям з ТОВ «Лайнстар», за
результатами якої складено акт від
22.10.2012 р. № 1764/220/35604062.

В акті перевірки зазначено порушення
позивачем: п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198
Податкового кодексу України, в
результаті чого завищено суму
від'ємного значення по ПДВ у рядку 24 за
червень 2012 р. на 160 103,00 грн.; п.п.138.1.1, п.138.2
п.138.1 ст.138, п.п.139.1.9 п. 139.1 ст.139
Податкового кодексу України, внаслідок
чого занижено суму податку на прибуток
до сплати за півріччя 2012 р. на 155 346,00 грн.

На підставі акта перевірки податковим
органом 09.11.2012 р. прийнято податкове
повідомлення-рішення № про
збільшення позивачу грошового
зобов'язання з податку на прибуток
приватних підприємств в сумі 187968,66 грн.
та податкове повідомлення-рішення
№ про зменшення позивачу розміру
від'ємного значення суми податку на
додану вартість у розмірі 160 103,00 грн.

Суди першої та апеляційної інстанцій
визнали необґрунтованими такі
висновки податкового органу, з чим
погоджується суд касаційної інстанції,
з огляду на наступне.

Згідно з положеннями п.п. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14
ПК України витратами є сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

У відповідності до п. 138.1 ст. 138 ПК
України витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із: витрат операційної
діяльності, які визначаються згідно з
пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами
138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї
статті; інших витрат, визначених згідно
з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу; крім витрат,
визначених у пунктах 138.3 цієї статті та
у статті 139 цього Кодексу.

Пунктом 138.2 статті 138 ПК України
передбачено, витрати, які враховуються
для визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 139.1.9 пункту 139.1
статті 139 ПК України не включаються до
складу витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

У відповідності до пункту 198.1 статті 198
ПК України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК
України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг, дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України
передбачено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК
України не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними або оформлені з
порушенням вимог чи не підтверджені
митними деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу).

За змістом частини 2 статті 3 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
податкова звітність ґрунтується на
даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Отже, відображення господарської
операції у податковому обліку повинно
здійснюватись відповідно до її
реального економічного змісту на
підставі первинних документів.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що між ТОВ «Тара-Т»
(покупець) та ПП «Лайнстар»
(постачальник) укладено договір
поставки №6 від 02.04.2012 року, згідно
якого постачальник ПП «Лайнстар»
зобов'язується передати покупцеві ТОВ
«Тара-Т» піддони та ємності за
асортиментом та за ціною вказаними у
специфікаціях, які є невід'ємною
частиною договору, а покупець
зобов'язується прийняти та оплатити
вказаний товар на умовах визначених
договором.

За результати господарських операцій
були належним чином складені видаткові
та податкові накладні тощо. Позивачем
проведено в повному обсязі оплату за
придбаний у ПП «Лайснстар» товар в
безготівковій формі.

Отже, господарські операції за
договором поставки, який укладений між
позивачем та ПП «Лайнстар», повністю
підтверджені відповідними первинними
документами.

З огляду на викладене, суд апеляційної
інстанції дійшов правильного висновку,
що позивачем виконані всі умови,
передбачені податковим
законодавством, які надають йому
правові підстави для віднесення витрат
до складу валових та нарахування
податкового кредиту.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що саме за вищевказаних
обставин справи, суд апеляційної
інстанції вірно застосував норми
матеріального права, отже, прийняті
податковим органом спірні податкові
повідомлення-рішення є неправомірними.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що в межах касаційної
скарги порушень судом апеляційної
інстанції норм матеріального та
процесуального права при вирішенні
цієї справи не допущено, правова оцінка
обставин у справі дана вірно.

За таких обставин, касаційна скарга
відповідача підлягає відхиленню, а
постанова Харківського апеляційного
адміністративного суду від 08.07.2013 р.
залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 210, 214 - 215, 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

У Х В А Л И В:

1.Касаційну скаргу Харківської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Харківській області
відхилити.

2.Постанову Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 08.07.2013 р. залишити без змін.

3.Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, у строк та у порядку,
визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя-доповідач О.В. Вербицька

Судді
О.В.
Муравйов

М.В. Сірош