Справа № 826/3909/14
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2014-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 квітня 2014 року № 826/3909/14
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Келеберди В.І. при секретарі судового
засідання Віруцької О.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
адміністративну справу
за позовом Публічного акціонерного
товариства "Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк" до
Відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м.Києві про визнання нечинною та
скасування Постанови №42273531 від 06.03.2014
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Публічне акціонерне товариство
"Акціонерний комерційний
промислово-івестиційний банк" (далі -
Позивач) звернулось до суду з вимогами
про визнання нечинною та скасування
постанови Відділу примусового
виконання рішень Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві від 06.03.2014
про відкриття виконавчого провадження
В обґрунтування позовних вимог
позивач зазначає, що всупереч вимог
Закону України «Про виконавчу службу»
(далі Закон № 606-ХІV) відповідачем
прийнято оскаржувану постанову,
оскільки минув строк на пред'явлення
виконавчого документу до виконання.
Відповідач - Відділ примусового
виконання рішень Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві - надав
суду копії матеріалів виконавчого
провадження 42273531, заперечував проти
задоволення позовних вимог, проте
письмових заперечень до суду не подав.
Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, заслухавши
пояснення сторін, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд м. Києва,
15.10.2009 державним виконавцем
Відділу примусового виконання рішень
Департаменту державної виконавчої
служби відкрито виконавче провадження
№ 15347766 за Наказом Господарського суду
Дніпропетровської області від 21.09.2009,
якою боржнику Публічному акціонерному
товариству "Акціонерний комерційний
промислово-івестиційний банк" надано
можливість виконати рішення суду в
7-денний термін з моменту отримання
постанови про відкриття виконавчого
У зв'язку із виконанням рішення
суду в повному обсязі 11.06.2010 виконавче
провадження № 15347766 закінчено.
Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 26 грудня 2003 року №
14 "Про практику розгляду судами
скарг на рішення, дії чи бездіяльність
органів і посадових осіб державної
виконавчої служби та звернень
учасників виконавчого провадження"
витрати виконавчого провадження та
виконавчий збір стягується за
постановою державного виконавця з
боржника, якщо останній не виконав
рішення добровільно в установлений для
цього строк і воно було виконане
примусово.

В рамках вказаного виконавчого
провадження прийнято постанову від
21.05.2010 про стягнення з боржника
Публічного акціонерного товариства
"Акціонерний комерційний
промислово-івестиційний банк"
виконавчого збору у розмірі 5356608,25 грн.,
оскільки боржником (позивачем) рішення
суду не виконано у встановлений термін
для добровільного виконання.

Відповідно до статті 1 Закону
України від 21.04.1999 № 606-ХІV "Про
виконавче провадження" виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Основною функцією державної
виконавчої служби є задоволення вимог
виконавчого документа, забезпечення
дотримання при цьому прав та законних
інтересів громадян та юридичних осіб,
сприяння їм у реалізації своїх
процесуальних прав.

Відповідно до статті 11 Закону
України "Про виконавче провадження"
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону №
606-ХІV підлягають виконанню державною
виконавчою службою такі виконавчі
документи: 1) виконавчі листи, що
видаються судами, і накази
господарських судів, у тому числі на
підставі рішень третейського суду та
рішень Міжнародного комерційного
арбітражного суду при
Торгово-промисловій палаті і Морської
арбітражної комісії при
Торгово-промисловій палаті; 2) ухвали,
постанови судів у цивільних,
господарських, адміністративних
справах, кримінальних провадженнях та
справах про адміністративні
правопорушення у випадках,
передбачених законом; 3) судові накази;
4) виконавчі написи нотаріусів; 5)
посвідчення комісій по трудових
спорах, що видаються на підставі
відповідних рішень таких комісій; 6)
постанови органів (посадових осіб),
уповноважених розглядати справи про
адміністративні правопорушення у
випадках, передбачених законом; 7)
постанови державного виконавця про
стягнення виконавчого збору, витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій і
накладенням штрафу; 8) рішення інших
органів державної влади, якщо їх
виконання за законом покладено на
державну виконавчу службу; 9) рішення
Європейського суду з прав людини з
урахуванням особливостей,
передбачених Законом України "Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини".

Постанова державного виконавця
про стягнення виконавчого збору є
виконавчим документом, на підставі
якого державною виконавчою службою
здійснюється примусове виконання
рішень.

Відповідно до ч. 7 ст. 28 Закону
України "Про виконавче провадження" у
разі завершення виконавчого
провадження з виконання рішення
немайнового характеру та в разі
закінчення виконавчого провадження з
підстав, передбачених статтею 49 цього
Закону, якщо виконавчий збір не
стягнуто, державний виконавець не
пізніше наступного робочого дня після
завершення (закінчення) такого
виконавчого провадження відкриває
виконавче провадження за постановою
про стягнення виконавчого збору.

Відповідно до ч. 3 ст. 20 Закону №
606-ХІV державний виконавець вправі
провадити виконавчі дії щодо виявлення
та звернення стягнення на кошти, які
перебувають на рахунках та вкладах
боржника у банках чи інших фінансових
установах, на рахунки в цінних паперах
у депозитарних установах на території,
на яку поширюється юрисдикція України.

Зі змісту статті 25 Закону № 606-ХІV чітко
вбачається, що підставою для стягнення
виконавчого збору є фактичне
здійснення державним виконавцем дій
(заходів) з примусового виконання
судового рішення.

Положеннями статті 32 Закону № 606-ХІV
визначено заходи примусового
виконання рішень, а саме: 1) звернення
стягнення на кошти та інше майно
(майнові права) боржника, у тому числі
якщо вони перебувають в інших осіб або
належать боржникові від інших осіб; 2)
звернення стягнення на заробітну плату
(заробіток), доходи, пенсію, стипендію
боржника; 3) вилучення в боржника і
передача стягувачу певних предметів,
зазначених у рішенні; 4) інші заходи,
передбачені рішенням.

Звернення стягнення на грошові кошти
та інше майно боржника, в тому числі
боржника - юридичної особи,
здійснюється державним виконавцем за
виконавчим документом в порядку
проведення виконавчих дій, визначеному
Главою 5 Закону № 606-ХІV.

Тобто, із вищевикладеного вбачається,
що виконавчий збір підлягає стягненню
у разі проведення виконавчою службою
дій щодо примусового виконання
рішення.

Проте, як встановлено Ухвалою
Вищого спеціалізованого суду України
від 21.03.2012 (копія якої міститься в
матеріалах справи), якою розглянуто
справу за поданням Головного
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
Департаменту державної виконавчої
служби про звернення стягнення на
грошові кошти Публічного акціонерного
товариства «Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк» за
касаційною скаргою позивача на ухвалу
Шевченківського районного суду м.Києва
від 07.12.2010 та ухвалу апеляційного суду
м. Києва від 01.03.2011, під час розгляду
справи встановлено, що державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень Департаменту
державної виконавчої служби не
вчинялись передбачені Законом № 606-ХІV
дії щодо виконання виконавчого
документа (постанови державного
виконавця Відділу примусового
виконання рішень Департаменту
державної виконавчої служби від 21.05.2010
ВП № 15347766) у примусовому порядку.

Як вбачається з матеріалів
справи, за виконавчим документом
(постанова державного виконавця
Відділу примусового виконання рішень
Департаменту державної виконавчої
служби від 21.05.2010 ВП № 15347766) 16.06.2010
державним виконавцем Відділу
примусового виконання рішень
Департаменту державної виконавчої
служби відкрито виконавче провадження
№ 19813588, яке тільки 14.02.2014 закінчено з
підстав зазначених у ст. 21 Закону №
606-ХІV.

Згідно вимог вимог п. 2 ч. 2 ст. 21
Закону № 606-ХІV виконання рішень, за
якими сума зобов'язання становить від
трьох до десяти мільйонів гривень або
еквівалентну суму в іноземній валюті
покладається на відділ примусового
виконання рішень управлінь державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції Міністерства
юстиції України в Автономній
Республіці Крим, головного управління
юстиції в області, містах Києві та
Севастополі.

Оскільки сума стягнення за
виконавчим документом у виконавчому
провадженні № 19813588 становить 5356608,25
грн. державним виконавцем Відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
виконавчий документ направлено для
виконання до Відділу примусового
виконання рішень Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві за місцем
знаходження боржника.

Постановою Відділу примусового
виконання рішень Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві від 06.03.2014
відкрито виконавче провадження № 42273531
з примусового виконання постанови про
стягнення виконавчого збору.

Відповідно до ст. 24 Закону № 606-ХІV
державний виконавець відмовляє у
прийнятті до провадження виконавчого
документа, строк пред'явлення для
примусового виконання якого
закінчився, про що виносить відповідну
постанову. Стягувач, який пропустив
строк пред'явлення виконавчого
документа до виконання, має право
звернутися із заявою про поновлення
строку пред'явлення до суду, який видав
виконавчий документ, або до суду за
місцем виконання. Суд розглядає таку
заяву в десятиденний строк, якщо інше
не передбачено законом. Для інших
виконавчих документів пропущений
строк поновленню не підлягає.

Як вбачається з постанови від
16.06.2010 ВП № 19813588 постанова державного
виконавця Відділу примусового
виконання рішень Департаменту
державної виконавчої служби про
стягнення виконавчого збору від 21.05.2010
ВП № 15347766 набрала законної сили
(набрала чинності) 31.05.2010.

Відповідно до вимог ст. 22 Закону №
606-ХІV вказаний виконавчий документ
може бути пред'явлений до виконання
протягом року, якщо інше не передбачено
законом.

В судовому засіданні представник
відповідача не заперечував факт
відсутності в його розпорядженні при
відкритті виконавчого провадження
№42273531 будь-якого документу, крім
супровідного листа та постанови про
закінчення виконавчого провадження
№19813588, що підтверджується матеріалами
справи, тому суд приходить до висновку,
що на момент відкриття виконавчого
провадження у державного виконавця
були відсутні будь-які докази не
пропущення строку пред'явлення до
виконання постанови про стягнення
виконавчого збору від 21.05.2010 ВП № 15347766,
а також документів, які б свідчили про
належне пред'явлення виконавчого
документу до виконання, переривання
строку звернення до виконання
виконавчого документу.

Оскільки в матеріалах справи
відсутні будь-які докази поновлення
строку на пред'явлення виконавчого
документа, а саме постанови державного
виконавця Відділу примусового
виконання рішень Департаменту
державної виконавчої служби від 21.05.2010
ВП № 15347766. до виконання, суд приходить
до висновку, що відповідачем при
відкритті виконавчого провадження в
порушення Закону № 606-ХІV не
застосовано норми ст. 24 вказаного
закону, які зобов'язують державного
виконавця відмовляти у прийнятті до
провадження виконавчого документа,
строк пред'явлення для примусового
виконання якого закінчився.

Також, суд оцінив ту обставину, що
Відділ примусового виконання рішень
Департаменту державної виконавчої
служби України не був уповноважений
відкривати виконавче провадження з
виконання постанови Відділу
примусового виконання рішень
Департаменту державної виконавчої
служби від 21.05.2010 ВП № 15347766 у зв'язку з
непідвідомчістю стягнення суми боргу в
ромірі 5356608,25 грн.

На момент відкриття виконавчого
провадження 16.06.2010 відповідно до норм
ЗУ № 606-ХІV якщо сума боргу складає від
п'яти до десяти мільйонів гривень або
еквівалента сума в іноземній валюті,
яка підлягає стягненню, виконання
рішень покладається на підрозділ
примусового виконання рішень відділів
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції Міністерства
юстиції України в Автономній
Республіці Крим, обласних, Київського
та Севастопольського міських
управлінь юстиції (ч. 2 ст. 201 ЗУ № 606-ХІV
в редакції від 21.01.2010).

Навіть, якщо приймати до уваги
твердження відповідача щодо прийняття
постанови про відкриття виконавчого
провадження №42273531 на підставі
постанови про закінчення виконавчого
провадження, суд звертає увагу, що
Відділ примусового виконання рішень
Департаменту державної виконавчої
служби України взагалі не був
уповноважений відкривати виконавче
провадження з виконання постанови
Відділу примусового виконання рішень
Департаменту державної виконавчої
служби від 21.05.2010 ВП № 15347766 про
стягнення виконавчого збору. Тому, суд
не розцінює перебування виконавчого
документу у виконавчому провадженні
№19813588, відкритого органом не
уповноваженим на його відкриття, як
обставину, що поновлює строк на
пред'явлення виконавчого документу до
виконання чи переривання строку на
пред'явлення виконавчого документу до
виконання.

Відповідачем не подано доказів
наявності підстав визначених ст.23
Закону № 606-ХІV переривання строку
давності пред'явлення постанови від
21.05.2010 ВП № 15347766 про стягнення
виконавчого збору до виконання, отже
твердження відповідача щодо
переривання строку давності
пред'явлення згадуваної постанови до
виконання є необґрунтованим.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

На думку Окружного
адміністративного суду міста Києва,
відповідачем не доведено
правомірності оскарженої постанови у
відповідності до вимог встановлених ч.
2 ст. 19 Конституції України та ч. 3 ст. 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, в свою чергу позивач довів
суду обставини, якими обґрунтовує свої
вимоги, а тому, виходячи з системного
аналізу положень законодавства
України та доказів, наявних у
матеріалах справи, адміністративний
позов Публічного акціонерного
товариства «Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк»
підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 69, 70, 71, 122, 158 - 163, 181 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Задовольнити позовні вимоги
Публічного акціонерного товариства
«Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк».

2. Визнати протиправною та скасувати
постанову Відділу примусового
виконання рішень Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві від 06.03.2014
про відкриття виконавчого провадження
№ 42273531.

Постанова набирає законної сили
відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
В.І. Келеберда

Повний текст постанови виготовлено
18.04.2014