Справа № 810/5562/13-а
Суддя: Харченко С.В.
Дата ухвалення: 2014-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

21 січня 2014 року
Справа № 810/5562/13-а

Київський окружний адміністративний
суд у складі: головуючого - судді
Харченко С.В., розглянувши в порядку
скороченого провадження
адміністративну справу

за позовомІнспекції з питань захисту
прав споживачів у Київській області до
про фізичної особи
- підприємця ОСОБА_1 застосування
заходів реагування у сфері державного
нагляду (контролю),
ВСТАНОВИВ:Інспекція з питань захисту
прав споживачів у Київській області
звернулась до суду з позовом до
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про
застосування заходів реагування у
сфері державного нагляду (контролю)
шляхом зупинення реалізації продукції,
відображеної у позиціях 13-19 додатку № 7
до акта перевірки дотримання
законодавства про захист прав
споживачів від 03.10.2013 № 001348 (з
урахуванням заяви про уточнення
позовних вимог від 20.12.2013).

Позовні вимоги мотивовані тим, що за
результатами перевірки дотримання
відповідачем вимог законодавства про
захист прав споживачів виявлено ряд
порушень фізичною особою - підприємцем
ОСОБА_1 вимог Закону України «Про
захист прав споживачів» від 12.05.1991 №
1023-XII та Порядку провадження
торговельної діяльності та правил
торговельного обслуговування на ринку
споживчих товарів, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 15.06.2006 № 833.

Враховуючи, що одне з встановлених у
ході контролюючого заходу порушень, а
саме: продаж відповідачем товарів
непродовольчої групи (сумок жіночих -
позиції 13-19 додатку № 7 до акта
перевірки) за відсутності інформації
про дату виробництва та реквізити
виробника, створює перешкоди в
одержанні споживачами необхідної,
доступної, достовірної та своєчасної
інформації про цю продукцію, позивач, з
метою зупинення її реалізації
відповідачем, звернувся до суду з даним
позовом.

Відповідач позов не визнав, надав суду
письмові заперечення проти позову, в
яких зазначив, що за вчинене ним
правопорушення його вже було
притягнуто до адміністративної
відповідальності, а також накладено
стягнення у вигляді штрафу на підставі
пункту 7 частини першої статті 23 Закону
України «Про захист прав споживачів»
від 12.05.1991 № 1023-XII, у зв`язку з
чим висновки позивача про необхідність
вжиття додаткових заходів реагування у
спосіб зупинення реалізації цієї
продукції відповідач вважає
необгрунтованими.

У судове засідання, призначене на
21.01.2014, сторони не з`явились, були
своєчасно та належним чином
повідомлені про дату, час та місце
судового розгляду справи. Матеріали
справи містять клопотання
представників позивача та відповідача
про розгляд справи за їх відсутності,
що відповідно до приписів статті 122
Кодексу адміністративного судочинства
України є підставою для здійснення
розгляду справи в порядку письмового
провадження за наявними у ній
матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, враховуючи принципи рівності
сторін, суд дійшов висновку про
відсутність підстав для задоволення
адміністративного позову з огляду на
наступне.

ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової
картки платника податків НОМЕР_1,
місцезнаходження: АДРЕСА_1)
зареєстрована Виконавчим комітетом
Білоцерківської міської ради
Київської області в якості фізичної
особи - підприємця 10.03.1995 (копія
свідоцтва про державну реєстрацію
фізичної особи - підприємця серії В02 №
315293 (а.с. 10) та Спеціальний
витяг з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців (а.с. 33-34).

У жовтні 2013 року посадовими особами
Інспекції з питань захисту прав
споживачів у Київській області на
підставі статті 5 Закону України «Про
основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності» від 05.04.2007 № 877-V, статей 5, 26
Закону України «Про захист прав
споживачів» від 12.05.1991 № 1023-XII проведено
планову перевірку з питань дотримання
фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1
вимог законодавства про захист прав
споживачів під час здійснення нею
діяльності на території господарської
одиниці - магазину.

За результатами перевірки складено акт
від 03.10.2013 № 001348 (далі - акт перевірки), в
якому зафіксовано ряд порушень
відповідачем вимог законодавства про
захист прав споживачів.

Зокрема, посадовими особами
контролюючого органу встановлено, що
фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 не
дотримано приписів статті 15 Закону
України «Про захист прав споживачів»
від 12.05.1991 № 1023-XII та пункту 21 Порядку
провадження торговельної діяльності
та правил торговельного
обслуговування на ринку споживчих
товарів, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України
від 15.06.2006 № 833, що виявилось у
реалізації товарів непродовольчої
групи без надання споживачам
необхідної, доступної, достовірної та
своєчасної інформації про продукцію.

Так, у додатку № 7 до акта перевірки
зафіксовано, що товари, зазначені у
позиціях 13-19 (сумки жіночі),
реалізовувались відповідачем за
відсутності інформації про дату
виробництва та реквізити виробника.

За результатами перевірки позивач,
керуючись положеннями частини п`ятої
статті 4 Закону України «Про основні
засади державного нагляду (контролю) у
сфері господарської діяльності» від
05.04.2007 № 877-V, звернувся до суду з позовом
про застосування до фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 заходів реагування у
сфері державного нагляду (контролю)
шляхом зупинення реалізації продукції,
відображеної у позиціях 13-19 додатку № 7
до акта перевірки.

Під час судового розгляду справи судом
встановлено, що висновки контролюючого
органу стосовно реалізації вказаних
товарів за відсутності інформації про
дату виробництва та реквізити
виробника відповідачем не оспорюються.

З матеріалів справи також вбачається,
що за результатами розгляду справи про
адміністративне правопорушення за
ознаками правопорушення,
передбаченого частиною п`ятою статті 155
Кодексу України про адміністративні
правопорушення (порушення правил
торгівлі і надання послуг громадянами,
які займаються підприємницькою
діяльністю), посадовою особою
Інспекції з питань захисту прав
споживачів у Київській області
винесено постанову від 09.10.2013 № 1155, якою
накладено на відповідача стягнення у
вигляді штрафу.

Крім того, постановою Інспекції з
питань захисту прав споживачів у
Київській області від 27.11.2013 № 1272 на
підставі вимог пункту 7 частини першої
статті 23 Закону України «Про захист
прав споживачів» від 12.05.1991 № 1023-XII
притягнуто відповідача до
відповідальності у вигляді штрафу за
відсутність необхідної, доступної,
достовірної та своєчасної інформації
про продукцію.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд виходить
з наступного.

Закон України «Про захист прав
споживачів» від 12.05.1991 № 1023-XII
регулює відносини між споживачами
товарів, робіт і послуг та виробниками
і продавцями товарів, виконавцями
робіт і надавачами послуг різних форм
власності, встановлює права
споживачів, а також визначає механізм
їх захисту та основи реалізації
державної політики у сфері захисту
прав споживачів.

Частиною першою статті 6 та частиною
першою статті 14 зазначеного Закону
передбачено, що продавець (виробник,
виконавець) зобов'язаний передати
споживачеві продукцію належної якості
та надати інформацію про цю продукцію,
а споживач має право на те, щоб
продукція за звичайних умов її
використання, зберігання і
транспортування була безпечною для
його життя, здоров'я, навколишнього
природного середовища, а також не
завдавала шкоди його майну.

Відповідно до частини першої статті 15
Закону України «Про захист прав
споживачів» від 12.05.1991 № 1023-XII, споживач
має право на одержання необхідної,
доступної, достовірної та своєчасної
інформації про продукцію, що
забезпечує можливість її свідомого і
компетентного вибору.

Інформація про продукцію повинна
містити: 1) назву товару, найменування
або відтворення знака для товарів і
послуг, за якими вони реалізуються; 2)
найменування нормативних документів,
вимогам яких повинна відповідати
вітчизняна продукція; 3) дані про
основні властивості продукції, а щодо
продуктів харчування - про склад
(включаючи перелік використаної у
процесі їх виготовлення сировини, в
тому числі харчових добавок),
номінальну кількість (масу, об'єм тощо),
харчову та енергетичну цінність, умови
використання та застереження щодо
вживання їх окремими категоріями
споживачів, а також іншу інформацію, що
поширюється на конкретний продукт; 4)
відомості про вміст шкідливих для
здоров'я речовин, які встановлені
нормативно-правовими актами, та
застереження щодо застосування
окремої продукції, якщо такі
застереження встановлені
нормативно-правовими актами; 5)
позначку про наявність або відсутність
у складі продуктів харчування
генетично модифікованих компонентів; 6)
дані про ціну (тариф), умови та правила
придбання продукції; 61) виробник
(продавець) у разі виявлення
недостовірної інформації про
продукцію (якщо вона не шкодить життю,
здоров'ю або майну споживача) протягом
тижня вилучає цю продукцію з продажу та
приводить інформацію про неї до
відповідності; 7) дату виготовлення; 8)
відомості про умови зберігання; 9)
гарантійні зобов'язання виробника
(виконавця); 10) правила та умови
ефективного і безпечного використання
продукції; 11) строк придатності (строк
служби) товару (наслідків роботи),
відомості про необхідні дії споживача
після їх закінчення, а також про
можливі наслідки в разі невиконання
цих дій; 12) найменування та
місцезнаходження виробника (виконавця,
продавця) і підприємства, яке здійснює
його функції щодо прийняття претензій
від споживача, а також
проводить ремонт і технічне
обслуговування.

В силу приписів статті 1 Закону України
«Про основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності» від 05.04.2007 № 877-V державний
нагляд (контроль) - це діяльність
уповноважених законом центральних
органів виконавчої влади, їх
територіальних органів, державних
колегіальних органів, органів
виконавчої влади Автономної
Республіки Крим, органів місцевого
самоврядування в межах повноважень,
передбачених законом, щодо виявлення
та запобігання порушенням вимог
законодавства суб'єктами
господарювання та забезпечення
інтересів суспільства, зокрема
належної якості продукції, робіт та
послуг, прийнятного рівня небезпеки
для населення, навколишнього
природного середовища.

Статтею 26 Закону України «Про захист
прав споживачів» від 12.05.1991
№ 1023-XII встановлено, що спеціально
уповноважений центральний орган
виконавчої влади у сфері захисту прав
споживачів та його територіальні
органи в областях, містах Києві та
Севастополі, а на території Автономної
Республіки Крим - орган виконавчої
влади Автономної Республіки Крим у
сфері захисту прав споживачів
здійснюють державний контроль за
додержанням законодавства про захист
прав споживачів, забезпечують
реалізацію державної політики щодо
захисту прав споживачів.

З цією метою контролюючі органи мають
право, зокрема, накладати на винних
осіб у випадках, передбачених
законодавством, адміністративні
стягнення та накладати на суб'єктів
господарювання сфери торгівлі і
послуг, у тому числі ресторанного
господарства, стягнення, передбачені
статтею 23 цього Закону, в порядку, що
визначається Кабінетом Міністрів
України.

Цією ж статтею передбачено, що
спеціально уповноважений центральний
орган виконавчої влади у сфері захисту
прав споживачів та його територіальні
органи мають право забороняти
суб'єктам господарювання реалізацію
споживачам продукції: а) на яку
відсутні документи, що засвідчують її
відповідність вимогам нормативних
документів; б) на яку в
нормативно-правових актах та
нормативних документах встановлено
обов'язкові вимоги щодо забезпечення
безпеки життя, здоров'я, майна
споживачів та охорони навколишнього
природного середовища, якщо продукцію
внесено до переліку продукції, що
підлягає обов'язковій сертифікації,
але яка не має сертифіката
відповідності (свідоцтва про визнання
відповідності); в) ввезеної на
територію України без документів, які
підтверджують її належну якість; г) на
яку строк придатності не зазначено або
зазначено з порушенням вимог
нормативних документів, а також
товарів, строк придатності яких минув;
ґ) яка є фальсифікованою.

Поряд з цим, частиною п`ятою статті 4
Закону України «Про основні засади
державного нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності» від 05.04.2007 №
877-V (у редакції, що набрала чинності
01.07.2013) встановлено, що повне або
часткове зупинення виробництва
(виготовлення) або реалізації
продукції, виконання робіт, надання
послуг допускається за постановою
адміністративного суду, ухваленою за
результатами розгляду позову органу
державного нагляду (контролю) щодо
застосування заходів реагування.

Відповідно до частини сьомої статті 7
зазначеного Закону, на підставі акта,
складеного за результатами здійснення
заходу, в ході якого виявлено порушення
вимог законодавства, орган державного
нагляду (контролю) за наявності підстав
для повного або часткового зупинення
виробництва (виготовлення), реалізації
продукції, виконання робіт, надання
послуг звертається у порядку та строки,
встановлені законом, з відповідним
позовом до адміністративного суду.

Вирішуючи питання стосовно наявності
підстав для застосування заходів
реагування шляхом зупинення
реалізації відповідачем продукції,
стосовно якої виявлено у ході
перевірки відсутність інформації про
дату виробництва та реквізити
виробника, суд виходить з того, що
юридична відповідальність суб`єкта
господарювання ґрунтується на
принципах законності (юридична
відповідальність повинна
застосовуватися лише у випадках,
передбачених законом), доцільності
(відповідність обраного заходу впливу
на правопорушника цілям юридичної
відповідальності); невідворотності
(жодна особа не повинна уникнути
відповідальності за вчинене
правопорушення) та обґрунтованості
(аргументованість щодо фактичних
обставин правопорушення та обраної
міри відповідальності).

Зважаючи на положення Закону України
«Про захист прав споживачів»
від 12.05.1991 № 1023-XII та враховуючи, що
юридична відповідальність суб`єкта
господарювання має бути співмірною зі
ступенем небезпечності вчиненого
правопорушення, суд дійшов висновку, що
такий захід реагування у сфері
державного нагляду (контролю) як
заборона реалізації продукції має
застосовуватись у разі, якщо
реалізація цієї продукції створює або
може створити загрозу для життя,
здоров'я споживача, а також завдати
шкоди його майну або навколишньому
природному середовищу.

Вказані обставини узгоджуються з
положеннями статті 3 Закону України
«Про основні засади державного
нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності» від
05.04.2007 № 877-V, якими визначено, що
державний нагляд (контроль)
здійснюється за принципом
пріоритетності безпеки у питаннях
життя і здоров'я людини, функціонування
і розвитку суспільства, середовища
проживання і життєдіяльності перед
будь-якими іншими інтересами і цілями у
сфері господарської діяльності.

З матеріалів адміністративної справи
вбачається, що у ході контролюючого
заходу посадовими особами позивача не
було виявлено обставин, що свідчать про
те, що товари непродовольчої групи
(сумки жіночі), відображені у позиціях
13-19 додатку № 7 до акта перевірки, не
відповідають вимогам нормативних
документів щодо якості та безпечності
продукції.

Враховуючи, що за відсутність
інформації про дату виробництва сумок
жіночих та реквізити виробника
відповідача притягнуто до
відповідальності у вигляді накладення
адміністративного стягнення та
стягнення на підставі вимог статті 23
Закону України «Про захист прав
споживачів» від 12.05.1991 № 1023-XII, а жодних
доказів того, що товари, які
реалізуються відповідачем за
відсутності цієї інформації, несуть
ризик для життя, здоров'я, майна
споживача і навколишнього природного
середовища, позивачем суду не надано,
суд дійшов висновку, що доводи позивача
про наявність безумовних підстав для
застосування до відповідача заходів
реагування у спосіб, що визначений
частиною п`ятою статті 4 Закону України
«Про основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності» від 05.04.2007 № 877-V, є
необґрунтованими.

За таких обставин, виходячи з меж
заявлених позовних вимог, системного
аналізу положень законодавства
України та доказів, наявних у
матеріалах справи, суд дійшов висновку
про відмову у задоволенні позовних
вимог.

Відповідно до частини першої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Оскільки спір вирішено на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, а доказів понесення нею
інших витрат, пов'язаних з розглядом
справи суду не надано, судові витрати
стягненню з позивача не підлягають.

Керуючись статтями 69, 71, 122, 158-163, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного
позову відмовити.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо скаргу не було
подано в установлені строки.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається до
Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Харченко С.В.