Справа № 820/2819/14
Суддя: Севастьяненко К.О.
Дата ухвалення: 2014-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

08 квітня 2014 р.
№ 820/2819/14

Харківський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого - судді - Севастьяненко
К.О.,

при секретарі судового засідання -
Романенко Т.С.,

за участю: представників позивача -
Таратута В.В., Галій Г.І.,

представника відповідача -
Головко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м.
Харкові адміністративну справу за
позовом комунального підприємства
Зачепилівське
водопровідно-каналізаційне
підприємство до Красноградської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Харківській області про
визнання перевірки неправомірною та
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, комунальне підприємство
Зачепилівське
водопровідно-каналізаційне
підприємство, звернувся до
Харківського окружного
адміністративного суду з позовом до
Красноградської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Харківській
області, в якому просить суд визнати
перевірку неправомірною, у зв'язку з
чим скасувати податкові
повідомлення-рішення Красноградської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Харківській області №
від 29.10.2013 року на суму 886 грн. 60
коп. та № від 29.10.2013 року на суму
21154 грн. 07 коп.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач зазначив наступне. На підставі
акту перевірки Красноградської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Харківській області №
128/20-16-15-01-06/22673001 від 29.10.2013 року
відповідачем прийняті податкові
повідомлення-рішення: № та №
від 29.10.2013 року. Позивач вважає, що
спірна перевірка проведена позивачем
неправомірно, а висновки, зроблені в
акті перевірки, є необґрунтованими, у
зв'язку з чим КП Зачепилівське
водопровідно-каналізаційне
підприємство просило суд скасувати
податкові повідомлення-рішення,
оскільки вони не відповідають вимогам
чинного законодавства.

Представник відповідача надав
письмові заперечення проти позову, в
яких послався на правомірність
проведення відповідачем спірної
камеральної перевірки, а також
обґрунтованість та законність
висновків акту перевірки
Красноградської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Харківській
області № 128/20-16-15-01-06/22673001 від 29.10.2013
року та прийнятих на підставі
зазначеного акту податкових
повідомлень-рішень.

Представники позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримали,
просили суд задовольнити позов в
повному обсязі. Вказали, що всі
узгоджені податкові зобов'язання
згідно спірних податкових декларацій з
ПДВ були сплачені позивачем відповідно
до вимог податкового законодавства в
повному обсязі. Крім того, в судовому
засіданні пояснили, що, на думку
позивача, відповідачем в ході
перевірки неправомірно не були взяті
до уваги обставини своєчасної сплати
позивачем податкової заборгованості, а
саме: факт погашення податкових
зобов'язань в порядку, визначеному
постановою КМУ від 11.06.2012р. № 517 "Про
затвердження Порядку та умов надання у
2012 році субвенції з державного бюджету
місцевим бюджетам на погашення
заборгованості з різниці в тарифах на
теплову енергію, послуги з
централізованого водопостачання та
водовідведення, що вироблялися,
транспортувалися та постачалися
населенню, яка виникла у зв'язку з
невідповідністю фактичної вартості
теплової енергії та послуг з
централізованого водопостачання та
водовідведення тарифам, що
затверджувалися та/або погоджувалися
органами державної влади чи місцевого
самоврядування" - за рахунок субвенції
з державного бюджету місцевим бюджетом
для погашення заборгованості минулих
років, що передбачено статтею 23 Закону
України „Про державний бюджет України
на 2012 рік".

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позовних вимог
заперечував, просив суд в задоволенні
позову відмовити в повному обсязі.
Додатково пояснив, що податковий борг
КП Зачепилівське
водопровідно-каналізаційне
підприємство станом на 01.01.2013 року був в
повному обсязі погашений на підставі
постанови КМУ від 11.06.2012р. № 517, проте
всі штрафні санкції, які були умовно
нараховані до 21.12.2012 р. залишились
несплаченими та підлягають сплаті.

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали справи, проаналізувавши
докази у їх сукупності, вважає, що позов
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач,
комунальне підприємство Зачепилівське
водопровідно-каналізаційне
підприємство, є юридичною особою - код
22673001, місцезнаходження: вул. Леніна,
буд. 39А, смт. Зачепилівка, Харківська
обл., 64401 (т. 1 а.с. 13, 17), перебуває на
обліку як платник податків в
Красноградській об'єднаній державній
податковій інспекції Головного
управління Міндоходів у Харківській
області та зареєстрований як платник
податку на додану вартість (т. 1 а.с. 18).

Вказані обставини визнані сторонами по
справі в ході судового засідання, у
суду не має сумнівів в добровільності
визнання перелічених обставин та їх
достовірності, стосовно вказаних
обставин відсутній спір, а тому
перелічені обставини перед судом не
доказуються.

Судом встановлено, що Красноградською
ОДПІ Головного управління Міндоходів у
Харківській області проведено
документальну невиїзну (камеральну)
перевірку КП Зачепилівське
водопровідно-каналізаційне
підприємство з питання своєчасності
сплати узгодженої суми податкового
зобов'язання за період з 01.12.2011 р. по
28.10.2013 р.

Результати проведеної перевірки
оформлені актом № 128/20-16-15-01-06/22673001 від
29.10.2013 року (т. 1 а.с. 6-8).

Відповідно до висновків акту перевірки
позивачем, КП Зачепилівське
водопровідно-каналізаційне
підприємство всупереч вимог ст. 57
Податкового кодексу України порушено
терміни сплати самостійно визначеного
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість згідно податкових
декларацій з ПДВ за жовтень 2011 р. -
жовтень 2012 р. на загальну суму 22040,67 грн.

Відповідальність за порушення правил
сплати податку на додану вартість
передбачена п. 126.1 ст. 126 Податкового
кодексу України.

На підставі вказаного акту перевірки
відповідачем прийняті податкові
повідомлення-рішення:

- № від 29.10.2013 року про
застосування штрафних санкцій на суму
21154,07 грн. (20% від суми сплаченого
податкового боргу) на підставі ст. 126 ПК
України за порушення граничного строку
сплати узгодженого податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 105770,35 грн. (т. 1 а.с. 9);

- № від 29.10.2013 року про
застосування штрафних санкцій на суму
886,60 грн. (10% від суми сплаченого
податкового боргу) на підставі ст. 126 ПК
України за порушення граничного строку
сплати узгодженого податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 8866 грн. на 21
календарний день (т. 1 а.с. 11).

Суд, перевіряючи висновки вказаного
вище акту перевірки, а відтак і
прийняті на їх підставі спірні
податкові повідомлення-рішення на
відповідність вимогам ч. 3 ст. 2 КАС
України, приходить до наступного.

Щодо позовної вимоги про визнання
спірної перевірки неправомірною, суд
зазначає наступне.

В силу положень пункту 75.1 статті 75
Податкового кодексу України
контролюючі органи мають право
проводити камеральні, документальні
(планові або позапланові; виїзні або
невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно з підпунктом 75.1.1 пункту 75.1
статті 75 Податкового кодексу України
камеральною вважається перевірка, яка
проводиться у приміщенні
контролюючого органу виключно на
підставі даних, зазначених у
податкових деклараціях (розрахунках)
платника податків.

Відповідно до пункту 86.2 статті 86
Податкового кодексу України за
результатами камеральної перевірки у
разі встановлення порушень
складається акт у двох примірниках,
який підписується посадовими особами
такого органу, які проводили перевірку,
і після реєстрації у контролюючому
органі вручається або надсилається для
підписання протягом трьох робочих днів
платнику податків у порядку,
визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Як вбачається зі змісту спірного акту
перевірки та пояснень представника
відповідача в даному випадку
відповідачем було проведено
камеральну перевірку податкової
звітності КП Зачепилівське
водопровідно-каналізаційне
підприємство, яка згідно з приписів
пункту 76.1 статті 76 Податкового кодексу
України проводиться посадовими
особами контролюючого органу без
будь-якого спеціального рішення
керівника такого органу або
направлення на її проведення.
Камеральній перевірці підлягає вся
податкова звітність суцільним
порядком. Згода платника податків на
перевірку та його присутність під час
проведення камеральної перевірки
необов'язкова. Відповідно до копії акту
перевірки, долученої позивачем до
позовної заяви, посадовою особою
позивача було отримано примірник акту
перевірки та податкові
повідомлення-рішення, про що свідчить
підпис головного бухгалтера КП
Зачепилівське
водопровідно-каналізаційне
підприємство.

Таким чином, відповідач при проведенні
перевірки діяв на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що визначені
законом.

Окрім того, суд зазначає, що саме по
собі проведення перевірки та складання
акту перевірки не створює для платника
податків жодних правових наслідків, не
порушує його прав та охоронюваних
законом інтересів, а належним способом
захисту у спірних правовідносинах є
скасування рішення суб'єкта владних
повноважень, прийнятого на підставі
проведення спірної перевірки.

На підставі викладеного суд приходить
до висновку, що у задоволенні позовних
вимог КП Зачепилівське
водопровідно-каналізаційне
підприємство про визнання перевірки
неправомірною слід відмовити.

Щодо позовної вимоги про скасування
податкових повідомлень-рішень
Красноградської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Харківській
області № від 29.10.2013 року на суму
886 грн. 60 коп. та № від 29.10.2013 року
на суму 21154 грн. 07 коп. суд зазначає
наступне.

У відповідності до ст. 67 Конституції
України кожен зобов'язаний сплачувати
податки і збори в порядку і розмірах,
встановлених законом.

Згідно з п.п. 16.1.4. ст. 16 Податкового
кодексу України платник податків
зобов'язаний сплачувати податки та
збори в строки та у розмірах,
встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п.п. 36.1. ст. 36 Податкового
кодексу України податковим обов'язком
визнається обов'язок платника податків
обчислити, задекларувати та/або
сплатити суму податку та збору в
порядку і строки, визначені цим
Кодексом, законами з питань митної
справи.

Пунктом 54.1 статті 54 Податкового
кодексу України передбачено, що, крім
випадків, передбачених податковим
законодавством, платник податків
самостійно обчислює суму податкового
та/або грошового зобов'язання та/або
пені, яку зазначає у податковій (митній)
декларації або уточнюючому розрахунку,
що подається контролюючому органу у
строки, встановлені цим Кодексом.

У відповідності до вимог п. 57.1 ст. 57
Податкового кодексу України платник
податків зобов'язаний самостійно
сплатити суму податкового
зобов'язання, зазначену у поданій ним
податковій декларації, протягом 10
календарних днів, що настають за
останнім днем відповідного граничного
строку, передбаченого цим Кодексом для
подання податкової декларації, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 203 Податкового
кодексу України податкова декларація
подається за базовий звітний
(податковий) період, що дорівнює
календарному місяцю, протягом 20
календарних днів, що настають за
останнім календарним днем звітного
(податкового) місяця. Платник податку
зобов'язаний самостійно сплатити суму
податкового зобов'язання, зазначену у
поданій ним податковій декларації,
протягом 10 календарних днів, що
настають за останнім днем відповідного
граничного строку, передбаченого для
подання податкової декларації.

Пунктом 31.1 статті 31 Податкового
кодексу України, строком сплати
податку та збору визнається період, що
розпочинається з моменту виникнення
податкового обов'язку платника податку
із сплати конкретного виду податку і
завершується останнім днем строку,
протягом якого такий податок чи збір
повинен бути сплачений у порядку,
визначеному податковим
законодавством. Податок чи збір, що не
був сплачений у визначений строк,
вважається не сплаченим своєчасно.

За приписами п.38.1 ст.38 Податкового
кодексу України виконанням
податкового обов'язку визнається
сплата в повному обсязі платником
відповідних сум податкових зобов'язань
у встановлений податковим
законодавством строк.

Суд зазначає, що згідно вимог до пункту
126.1 статті 126 Податкового кодексу
України у разі якщо платник податків не
сплачує узгоджену суму грошового
зобов'язання протягом строків,
визначених цим Кодексом, такий платник
податків притягується до
відповідальності у вигляді штрафу у
таких розмірах: при затримці до 30
календарних днів включно, наступних за
останнім днем строку сплати суми
грошового зобов'язання, - у розмірі 10
відсотків погашеної суми податкового
боргу; при затримці більше 30
календарних днів, наступних за
останнім днем строку сплати суми
грошового зобов'язання, - у розмірі 20
відсотків погашеної суми податкового
боргу.

З приписів наведеної норми кодексу
випливає, що склад податкового
правопорушення, відповідальність за
вчинення якого передбачена ст.126
Податкового кодексу України,
утворюється виключно за фактом
погашення суми податкового боргу.

Дослідивши зібрані по справі докази в
їх сукупності за правилами ст.86 КАС
України, суд встановив, що між
сторонами відсутній спір з приводу: 1)
обставин подання платником податків
декларацій з ПДВ за перевіряємий
період, 2) показників сум податку на
додану вартість згідно вказаних
декларацій, 3) узгодженості самостійно
визначених платником податків
податкових зобов'язань з ПДВ. Щодо
посилання позивача на факт оплати цих
зобов'язань у відповідності до строків,
визначених Податковим кодексом
України, суд зазначає, що відповідно до
п. 87.9 ст. 87 ПК України у разі наявності у
платника податків податкового боргу
контролюючі органи зобов'язані
зарахувати кошти, що сплачує такий
платник податків, в рахунок погашення
податкового боргу згідно з черговістю
його виникнення незалежно від напряму
сплати, визначеного платником
податків. У такому ж порядку
відбувається зарахування коштів, що
надійдуть у рахунок погашення
податкового боргу платника податків
відповідно до статті 95цього Кодексу
або за рішенням суду у випадках,
передбачених законом. Таким чином, суд
зазначає, що відповідачем правомірно
були зараховані кошти, сплачені
позивачем, в рахунок погашення його
податкового боргу згідно з черговістю
його виникнення.

Однак, суд зазначає, що спірним
питанням в даній справі є різне
тлумачення сторонами положень
податкового законодавства в частині
застосовування відповідальності до
позивача у вигляді штрафу за
несвоєчасну сплату узгоджених сум
податкового зобов'язання, а саме
положень п. 126.1 ст. 126 Податкового
кодексу України у взаємозв'язку з
положеннями Порядку перерахування у 2012
році субвенції з державного бюджету
місцевим бюджетам на погашення
заборгованості з різниці в тарифах на
теплову енергію, послуги з
водопостачання та водовідведення, що
вироблялися, транспортувалися і
постачалися населенню, яка виникла у
зв'язку з невідповідністю фактичної
вартості теплової енергії, послуг з
водопостачання та водовідведення
тарифам, затвердженим органами
державної влади чи органами місцевого
самоврядування, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№ 517 від 11.06.2012 року.

Стаття 23 Закону України "Про Державний
бюджет України на 2012рік" передбачає, що
перерахування субвенції з державного
бюджету місцевим бюджетам на погашення
заборгованості з різниці в тарифах на
теплову енергію, послуги з
централізованого водопостачання та
водовідведення, що вироблялися,
транспортувалися та постачалися
населенню, яка виникла у зв'язку з
невідповідністю фактичної вартості
теплової енергії та послуг з
централізованого водопостачання та
водовідведення тарифам, що
затверджувалися та/або погоджувалися
органами державної влади чи місцевого
самоврядування, здійснюється у
порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України.

Постановою Кабінету міністрів України
від 11.06.2012 року № 517 "Про затвердження
Порядку та умов надання у 2012 році
субвенції з державного бюджету
місцевим бюджетам на погашення
заборгованості з різниці в тарифах на
теплову енергію, послуги з
централізованого водопостачання та
водовідведення, що вироблялися,
транспортувалися та постачалися
населенню, яка виникла у зв'язку з
невідповідністю фактичної вартості
теплової енергії та послуг з
централізованого водопостачання та
водовідведення тарифам, що
затверджувалися та/або погоджувалися
органами державної влади чи місцевого
самоврядування" (із змінами та
доповненнями) затверджено механізм
перерахування і надання у 2012 році
субвенції з державного бюджету
місцевим бюджетам на погашення
вказаної заборгованості.

У відповідності до вказаної вище
постанови № 517 перерахування субвенції
здійснюється на суму заборгованості,
яка утворилася на 1 грудня 2012 р. і не
погашена на дату складання довідки про
суму заборгованості.

Судом встановлено, що Красноградською
МДПІ була складена довідка № 24 від
01.12.2012 р. про податкову заборгованість
відповідно до вимог статті 23 Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2012 рік» (т. 2 а.с. 30), відповідно до якої
податковий борг комунального
підприємства Зачепилівське
водопровідно-каналізаційне
підприємство складає 43292,82 грн.

Відповідно до приписів вказаного
Порядку підставою для проведення
взаєморозрахунків є договір про
організацію взаєморозрахунків, який
укладається між учасниками
розрахунків на підставі документа, що
підтверджує наявність в учасників
розрахунків кредиторської та/або
дебіторської заборгованості (без
врахування пені, штрафних та
фінансових санкцій).

Судом встановлено, що між комунальним
підприємством Зачепилівське
водопровідно-каналізаційне
підприємство та територіальним
органом казначейства в Харківській
області, Головним фінансовим
управлінням Харківської обласної
державної адміністрації,
Департаментом житлово-комунального
господарства та розвитку
інфраструктури Харківської обласної
державної адміністрації був укладений
договір про організацію
взаєморозрахунку № 42/21 від 11.12.2012 року
відповідно до ст. 23 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2012 рік» та
постанови КМУ № 517 від 11.06.2012 року (т. 2
а.с. 47-49).

Згідно вказаного договору позивачем
були перераховані до державного
бюджету грошові кошти у розмірі 43292,82
грн. для погашення податкової
заборгованості з податку на додану
вартість, що підтверджується копією
платіжного доручення № 01 від 21.12.2012 р.
(т. 2 а.с. 46) та не заперечувалось
представниками сторін.

Отже, як вбачається з облікової картки
платника-позивача, що відкривається та
ведеться безпосередньо контролюючим
органом за платежем: 14010100 "податок на
додану вартість" у позивача виникла
заборгованість з ПДВ у сумі 43292,82 грн.

Відповідно до платіжного доручення № 01
від 21.12.2012 року позивачем погашено
податковий борг в сумі 43292,82 грн. за
призначенням платежу ";140;22673001;
погашення податкового боргу по податку
на додану вартість зг ст. 23 Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2012 рік» та Постанови КМУ № 517 від
11.06.2012 р. по договору № 42/21 від 11.12.2012
року (т. 2 а.с. 46).

Однак, відповідачем на суму
простроченої заборгованості
застосовано до позивача штрафні
санкції на загальну суму 22040,67 грн.

Згідно умов договору про організацію
взаєморозрахунку № 42/21 від 11.12.2012 року
постановою КМУ № 517 від 11.06.2012 року з
метою реалізації цього договору
сторони зобов'язуються до проведення
взаєморозрахунку не вчиняти дій щодо
погашення заборгованості, яку
передбачається погасити відповідно до
цього Договору.

Крім цього у відповідності по п. 7
вищевказаного договору сторона 4 (КП
Зачепилівське
водопровідно-каналізаційне
підприємство) перераховує кошти до
спеціального фонду державного бюджету
як погашення заборгованості з платежів
до бюджету з ПДВ.

Аналізуючи вищевказані положення
Податкового кодексу України та
положення Постанови Кабінету
міністрів України від 11.06.2012 року № 517
"Про затвердження Порядку та умов
надання у 2012 році субвенції з
державного бюджету місцевим бюджетам
на погашення заборгованості з різниці
в тарифах на теплову енергію, послуги з
централізованого водопостачання та
водовідведення, що вироблялися,
транспортувалися та постачалися
населенню, яка виникла у зв'язку з
невідповідністю фактичної вартості
теплової енергії та послуг з
централізованого водопостачання та
водовідведення тарифам, що
затверджувалися та/або погоджувалися
органами державної влади чи місцевого
самоврядування" суд приходить до
висновку, що позивач суму самостійно
узгодженого податкового зобов'язання в
силу вимог постанови № 517 вимоги якої є
обов'язковими, не мав можливості
погасити, оскільки порядок їх
погашення передбачений саме
постановою КМУ № 517 та умовами
договору.

Крім того, суд звертає увагу на те, що
погашення узгодженого зобов'язання з
ПДВ, позивач здійснював не в порядку
визначеному п. 57.1 ст. 57 Податкового
кодексу України, а в порядку
визначеному постановою КМУ № 517, що
підтверджується платіжним дорученням
№ 01 від 21.12.2012 року.

Отже, відповідно до документів, які
містяться в матеріалах справи і
свідчать про заборгованість
державного та місцевого бюджету перед
позивачем, що були підставою для
перерахування субвенції з державного
бюджету для організації погашення
заборгованості з різниці в тарифах за
рахунок погашення боргу позивача було
здійснено в порядку, який не
передбачено Податковим кодексом
України, а в порядку передбаченому
постановою КМУ № 517 від 11.06.2012 року.

Таким чином, основне грошове
зобов'язання з податку на додану
вартість комунального підприємства
Зачепилівське
водопровідно-каналізаційне
підприємство за спірними податковими
деклараціями з ПДВ припинилось з дати
його погашення.

Суд приходить до висновку, що
припинення основного зобов'язання
платника податків унеможливлює
застосування до нього будь-якої
юридичної відповідальності за
невиконання або несвоєчасне виконання
припиненого основного зобов'язання.

У відповідності до вимог п.п. 4.1.4. п.4.1
ст.4 ПК України передбачена презумпція
правомірності рішень платника податку
в разі, якщо норма закону чи іншого
нормативно-правового акта, виданого на
підставі закону, або якщо норми різних
законів чи різних нормативно-правових
актів припускають неоднозначне
(множинне) трактування прав та
обов'язків платників податків або
контролюючих органів, внаслідок чого є
можливість прийняти рішення на користь
як платника податків, так і
контролюючого органу.

Згідно з ч.1 ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Суд зазначає, що відповідачем не
доведено прийняття спірних податкових
повідомлень-рішень на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Статтею 86 КАС України передбачено, що
суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні (ч. 1 ст. 86); ніякі докази не
мають для суду наперед встановленої
сили (ч. 2 ст. 86); суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

Будь-яке рішення чи дії суб'єкта
владних повноважень має бути законними
та обґрунтованими, прийнятими чи
вчиненими в межах наданих повноважень,
мати під собою конкретні об'єктивні
факти, на підставі яких його ухвалено
або вчинено, а суд, відповідно до ч. 3 ст.
2 КАС України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень, перевіряє чи
прийнято такі рішення на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України, з використанням повноважень з
метою, з якою це повноваження надано,
обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення, безсторонньо
(неупереджено), добросовісно,
розсудливо, з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації,
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення,
з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення, своєчасно,
тобто протягом розумного строку.

На підставі вищевикладеного, суд
приходить до висновку, що прийняті
Красноградською об'єднаною державною
податковою інспекцією Головного
управління Міндоходів у Харківській
області податкові
повідомлення-рішення: № від
29.10.2013 року та № від 29.10.2013 року є
протиправними та підлягають
скасуванню, як такі, що прийняті з
порушенням ч. 3 ст. 2 КАС України.

Отже, суд зазначає, що позовні вимоги
комунального підприємства
Зачепилівське
водопровідно-каналізаційне
підприємство до Красноградської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Харківській області про
визнання перевірки неправомірною та
скасування податкових
повідомлень-рішень підлягають
частковому задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу
відповідно до ст. 94 КАС України.

Керуючись ст.ст. 94, 160, 161, 162, 163, 186, 254 КАС
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов
комунального підприємства
Зачепилівське водопровідно -
каналізаційне підприємство до
Красноградської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Харківській
області про визнання перевірки
неправомірною та скасування
податкових повідомлень-рішень -
задовольнити частково.

Скасувати податкові
повідомлення-рішення Красноградської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Харківській області:

- № від 29.10.2013 року;

- № від 29.10.2013 року.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
в особі УДКСУ у Червонозаводському
районі міста Харкова Харківської
області (код 37999628, м. Харків, вул.
Плеханівська, 29, 61001) на користь
комунального підприємства
Зачепилівське
водопровідно-каналізаційне
підприємство (юридична адреса: вул.
Леніна, буд. 39А, смт. Зачепилівка,
Харківська обл., 64401, код: 22673001) витрати
по сплаті судового збору в сумі 109 грн.
62 коп. (сто дев'ять грн. 62 коп.).

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Харківський окружний адміністративний
суд шляхом подачі апеляційної скарги у
десятиденний строк з дня її
проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України - з дня
отримання копії постанови. Якщо
постанову було проголошено у
відсутності особи, яка бере участь у
справі, то строк подання апеляційної
скарги обчислюється з дня отримання
нею копії постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку на подання
апеляційної скарги, якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Суддя
К.О. Севастьяненко