Справа № 2а-9965/10/1570
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2014-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/71019/11

№ К/9991/71019/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:головуючого
судді-доповідача:Усенко Є.А.,суддів:
Блажівської Н.Є., Сіроша М.В.,
розглянувши у попередньому судовому
засіданні

касаційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у м. Одесі

на постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 17.02.2011

та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 05.10.2011

у справі № 2а-9965/10/1570 Одеського
окружного адміністративного суду

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «ЦСС»

до Спеціалізованої державної
податкової інспекції по роботі з
великими платниками податків у м. Одесі

про визнання нечинними та скасування
податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 17.02.2011,
залишеною без змін ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 05.10.2011, позов задоволено частково:
скасовані податкові
повідомлення-рішення СДПІ у м. Одесі
від 28.04.2010 № /0, від 20.05.2010 № /1,
від 15.06.2010

№ /2, від 01.09.2010 № /3.

У касаційній скарзі СДПІ у м. Одесі
просить скасувати ухвалені у справі
судові рішення, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права, та прийняти нове
рішення про відмову у задоволенні
позову.

Позивач не скористався своїм
процесуальним правом надати
заперечення проти касаційної скарги.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню.

Фактичною підставою для донарахування
у податковому обліку позивача
податкових зобов`язань з податку на
додану вартість та застосування
штрафних (фінансових) санкцій згідно з
податковим повідомленням-рішенням, з
приводу правомірності якого виник
спір, стали висновки контролюючого
органу, викладені в акті перевірки від
11.08.2009 за № 92/15-016/34393067, про порушення
норм підпункту 7.2.6 пункту 7.2, підпункту
7.4.5 пункту 7.4 та підпункту 7.5.1 пункту 7.5
ст.7 Закону України «Про податок на
додану вартість» (Закон № 168/97-ВР):
завищено податковий кредит у
податковому обліку за лютий 2010 року на
суму 95,31 грн. за господарською
операцією з філією «Інфоксводоканал»
без підтвердження податковою
накладною; на суму 38332,37 грн. та на суму
11027,32 грн., що призвело до заниження суми
ПДВ на загальну суму 49455,00 грн. Ці
порушення, зокрема щодо завищення
податкового кредиту на суму 38332,37 грн.
та на суму 11027,32 грн., за висновком ДПІ,
мали місце у зв`язку з включенням до
складу податкового кредиту сум ПДВ за
податковими накладними, які виписані в
інших податкових періодах, ніж
податкові періоди, в яких відбулись
господарські операції з поставки, за
фактом яких виписані ці податкові
накладні.

За наслідками перевірки та
адміністративного оскарження СДПІ
прийняті податкові
повідомлення-рішення від 28.04.2010 №
/0, від 20.05.2010 № /1, від 15.06.2010 №
/2, від 01.09.2010 № /3 про
визначення податкового зобов`язання з
податку на додану вартість у сумі 59346,40
грн., у т.ч.: 49455,00 грн. - основний платіж,
9891,40 грн. - штрафні (фінансові) санкції).

У судовому процесі встановлено, що
позивач включив до складу податкового
кредиту в податковому обліку за лютий
2010 року податок на додану вартість у
загальній сумі 49359,69 грн. за
податковими накладними, дати виписки
яких, так само як і сплата позивачем
постачальникам вартості отриманих
товарів (послуг), припадають на інші
податкові звітні періоди (листопад 2008
року - січень 2010 року), та при
відсутності звернення позивача до
податкового органу зі скаргою стосовно
не видачі постачальниками податкових
накладних. З цими обставинами СДПІ
пов'язує порушення позивачем підпункту
7.2.6 пункту 7.2, підпунктів 7.4.1 та 7.4.5
пункту 7.4, підпункту 7.5.1 пункту 7.5 ст.7
Закону № 168/97-ВР. Фактичне виконання
господарських операцій, за наслідками
яких були виписані вказані податкові
накладні, як і сплата позивачем сум ПДВ
у вартості товару, отриманого за цими
операціями, СДПІ не оспорюється.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4
статті 7 Закону № 168/97-ВР податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно з підпунктом 7.5.1 пункту 7.5 статті
7 цього Закону датою виникнення права
платника податку на податковий кредит
вважається дата здійснення першої з
подій: або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків; або дата
отримання податкової накладної, що
засвідчує факт придбання платником
податку товарів (робіт, послуг);.

Якщо платник не скористався правом
подачі заяви, передбаченим підпунктом
7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону № 168/97-ВР, і
не звернувся до податкової інспекції
зі скаргою, то він не має права включати
до податкового кредиту суму ПДВ, не
підтверджену податковою накладною.

У випадку, коли право платника на
податковий кредит підтверджується
податковими накладними, отриманими
після закінчення податкових періодів,
в яких фактично відбулись господарські
операції, суми ПДВ, вказані у таких
податкових накладних, можуть бути
включені до складу податкового кредиту
в податковому періоді, в якому такі
податкові накладні отримані.

Таке правозастосування відповідає
правовій позиції Верховного Суду
України, висловленій в постанові від
05.12.2011 у справі за позовом ТОВ
«Акцентбуд» до ДПІ у Шевченківському
районі м. Києва про визнання недійсним
податкового повідомлення-рішення.

Згідно зі статтею 244-2 КАС України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Доводи податкового органу, якими вони
обґрунтовували зменшення у
податковому обліку позивача
податкового кредиту на суму 11027,32 грн. у
зв`язку з відсутністю оплати вартості
товару (послуг) за ними та оплатою їх
вартості в інших періодах, суди
попередніх інстанцій правомірно
визнали такими, що не впливають на
правомірність формування позивачем
податкового кредиту за правилом першої
з подій - отримання податкової
накладної.

Частиною другою статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що суд касаційної
інстанції переглядає судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
у межах касаційної скарги.

У зв'язку з цим правильність висновку
судів попередніх інстанцій щодо
неправомірності зменшення у
податковому обліку позивача
податкового кредиту на 95,31 грн. судом
касаційної інстанції не
переглядається.

Відповідно до статті 224 цього Кодексу
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин підстави для
скасування оскаржуваних судових
рішень відсутні.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у м. Одесі залишити без задоволення, а
постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 17.02.2011 та
ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 05.10.2011 - без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав та в порядку, передбачених
статтями 236-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:Є.А. Усенко Судді:
Н.Є. Блажівська М.В. Сірош