Справа № А18/016-07
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2014 року
м. Київ К/9991/6258/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Карася О.В. (головуючого), Голубєвої
Г.К., Рибченка А.О.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Вишгородському
районі Київської області на постанову
Господарського суду Київської областi
від 30.03.2007 та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 18.01.2011 по справі № А18/016-07

за позовом Закритого акціонерного
товариства "Фабрика "Комбі"

до Державної податкової
інспекції у Вишгородському районі
Київської

області,

до Головного управління
Державного казначейства України у
Київській області

за участю Прокуратури у Київській
області

про стягнення бюджетної
заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2006 року Товариство звернулось
до суду з позовом про стягнення
бюджетної заборгованості з податку на
додану вартість (далі -ПДВ) у сумі 57 196,00
грн.

Справа судами розглядалась
неодноразово.

Постановою Господарського суду
Київської областi від 30.03.2007 позовні
вимоги задоволено.

Київський апеляційний
адміністративний суд постановою від
27.05.2008 судове рішення першої інстанції
змінив, виклавши резолютивну частину в
іншій редакції щодо суб'єктного складу
осіб, які повинні відшкодувати ПДВ.

Вищий адміністративний суд України
ухвалою від 11.03.2010 (К-10389/08, К-7298/08) судове
рішення апеляційної інстанції
скасував та матеріали справи направив
на новий розгляд до цього суду.

Київський апеляційний
адміністративний суд постановою від
18.01.2011 залишив перевірене рішення
господарського суду від 30.03.2007 без змін
з тих же підстав, а апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції - без
задоволення.

На зазначені судові рішення до Вищого
адміністративного суду України
надійшла касаційна скарга державного
податкового органу, в якій, з
посиланням на порушення судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
ставиться питання про їх скасування та
прийняття нового рішення, яким
позивачу у задоволенні позовних вимог
відмовити.

Перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, юридичної оцінки обставин
справи, доводи касаційної скарги,
колегія суддів вважає, що касаційну
скаргу необхідно відхилити з наступних
підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що згідно з вимогами
чинного законодавства за результатами
фінансово - господарської діяльності
позивач подав до органу державної
податкової служби податкову звітність
за встановленою формою. Відповідно до
податкових декларацій з ПДВ у
Товариства виникло перевищення
податкового кредиту над сумами
податкових зобов'язань за жовтень 2005
року на суму 57 196,00 грн., що
підтверджено довідкою від 24.02.2006,
складеною контролюючим органом за
результатами виїзної позапланової
перевірки. Однак, як встановлено
судами, Товариству у передбачений
законом строк не було відшкодовано ПДВ
за жовтень 2005 року.

Фактичною підставою зволікання у
виплаті позивачу бюджетного
відшкодування з ПДВ слугували
результати службового розслідування
дій головного державного податкового
ревізора - інспектора відділу
контрольно - перевірочної роботи
ОСОБА_4 під час проведення перевірки
позивача та складання довідки від
24.02.2006 за наслідками такої перевірки,
згідно яких ОСОБА_4 було притягнуто до
дисциплінарної відповідальності та
службовою запискою від 30.06.2006
скасовано довідку про підтвердження
суми бюджетного відшкодування,
заявлену позивачем у декларації за
жовтень 2005 року.

Задовольняючи позовні вимоги
Товариства, суди у цій справі
керувалися положеннями ст. 7 Закону
України від 03.04.1997 № 168/97-ВР "Про
податок на додану вартість" (втратив
чинність 01.01.2011).

За приписами пп. 7.7.4 п. 7.7 ст. 7 Закону №
168/97ВР платник податку, який має право
на одержання бюджетного відшкодування
та прийняв рішення про повернення
повної суми бюджетного відшкодування,
подає відповідному податковому органу
податкову декларацію та заяву про
повернення такої повної суми
бюджетного відшкодування, яка
відображається у податковій
декларації. При цьому платник податку в
п'ятиденний термін після подання
декларації податковому органу подає
органу Державного казначейства
України копію декларації, з відміткою
податкового органу про її прийняття,
для ведення реєстру податкових
декларацій у розрізі платників. До
декларації додаються розрахунок суми
бюджетного відшкодування, копії
погашених податкових векселів
(податкових розписок), у разі їх
наявності, та оригіналів п'ятих
основних аркушів (примірників
декларанта) вантажних митних
декларацій, у разі наявності
експортних операцій. Форма заяви про
відшкодування та форма розрахунку суми
бюджетного відшкодування визначаються
за процедурою, встановленою
центральним податковим органом.

У відповідності до пп. 7.7.5 п. 7.7 ст. 7
зазначеного Закону податковий орган
протягом 30 днів, наступних за днем
отримання податкової декларації,
проводить перевірку заявлених у
декларації даних та у п'ятиденний
термін зобов'язаний надати органу
державного казначейства висновок із
зазначенням суми податку, що підлягає
відшкодуванню з бюджету. Після
отримання відповідного висновку
податкового органу орган державного
казначейства надає платнику податку
суму бюджетного відшкодування шляхом
перерахування коштів з бюджетного
рахунку на поточний банківський
рахунок платника податку в
обслуговуючому банку протягом п'яти
операційних днів (пп. 7.7.6 п. 7.7. ст. 7
Закону № 168/97ВР).

Судами встановлено, що позивачем
відповідно до приписів Закону № 168/97ВР
було заявлено право на повернення
бюджетної заборгованості.

Аналізуючи вище наведені норми та
наявність у Товариства права на
отримання відповідної суми бюджетного
відшкодування, яке було підтверджено
довідкою, складеною за наслідками
податкової перевірки, доводів або
доказів щодо недостовірності якої
виходячи із вимог ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
державним податковим органом не було
надано, колегія судів Вищого
адміністративного суду погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій
про обґрунтованість позовних вимог.

За таких обставин переглянуті судові
рішення першої та апеляційної
інстанцій у справі відповідають
приписам чинного законодавства, а
доводи касаційної скарги визнаються
непереконливими.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Вишгородському районі
Київської області відхилити.

Постанову Господарського суду
Київської областi від 30.03.2007 та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 18.01.2011 по
справі № А18/016-07 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає,
крім як з підстав, у строк та в порядку,
визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
О.В. Карась

Судді
Г.К Голубєва

А.О. Рибченко