Справа № 810/2361/14
Суддя: Терлецька О.О.
Дата ухвалення: 2014-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

23 квітня 2014 року 810/2361/14

Київський окружний адміністративний
суд у складі головуючого - судді
Терлецької О.О., розглянувши у порядку
письмового провадження
адміністративну справу

за позовом Товариство з обмеженою
відповідальністю «УніКредит Лізинг»до
третя особа:Відділу державної
виконавчої служби Вишгородського
районного управління юстиції
Товариство з обмеженою
відповідальністю
«Алекс-Транс-Груп»проскасування
постанови та зобов'язання вчинити
певні дії,
ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного
адміністративного суду звернулось
Товариство з обмеженою
відповідальністю «УніКредит Лізинг»
(надалі - позивач) з позовом до Відділу
державної виконавчої служби
Вишгородського районного управління
юстиції (надалі - відповідач), третя
особа: Товариство з обмеженою
відповідальністю «Алекс-Транс-Груп»
(надалі - третя особа) про скасування
постанови державного виконавця
Відділу державної виконавчої служби
Вишгородського районного управління
юстиції Бондаренко О.С. від 03.03.2014 про
відмову у відкритті виконавчого
провадження № 42279696 з виконання
виконавчого напису нотаріуса № 5148,
вчиненого 03.12.2013 приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_2 про повернення
лізингоодержувачем ТОВ
«Алекс-Транс-Груп» на користь
лізингодавця ТОВ «УніКредит Лізинг»
об'єкту фінансового лізингу: Тягач
марки RENAULT, модель Magnum; тип
транспортного засобу: вантажний
сідловий тягач, рік випуску 2008,
державний номер АА3168НР, номер шасі:
VF617GKA000013925, об'єм двигуна 12777 куб.см.,
колір: червоний, вартістю 1052042,57 грн., що
були передані в користування на
підставі договору фінансового лізингу
№ 779-LD, укладеного 21 серпня 2008 року та
зобов'язання Відділу державної
виконавчої служби Вишгородського
районного управління юстиції відкрити
виконавче провадження № 42279696 з
примусового виконання виконавчого
напису нотаріуса № 5148 вчиненого 03.12.2013
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_2
про повернення лізингоодержувачем ТОВ
«Алекс-Транс-Груп» на користь
лізингодавця ТОВ «УніКредит Лізинг»
об'єкту фінансового лізингу.

Ухвалою суду від 14.04.2014 відкрито
провадження у справі, закінчено
підготовче провадження та призначено
справу до судового розгляду на 23.04.2014.

У судове засідання 23.04.2014 сторони,
повідомлені належним чином про розгляд
справи, не з'явились. Від представника
позивача до суду надійшло клопотання
про розгляд справи у порядку
письмового провадження.

Відповідач про причини неявки суд не
повідомив, клопотання про відкладення
розгляду справи до суду не надсилав.
Заперечень проти позову не подав.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Третій особі ухвала суду та повістки
суду направлялись за адресою, вказаною
у Спеціальному витязі та Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців, а саме: 91055,
Луганська область, місто Луганськ,
Ленінський район, вулиця Олексієва,
буд. 4. Однак, до суду повернувся звіт
про недоставляння телеграми, у зв'язку
з тим, що по зазначеній адресі такого
підприємства немає.

Відповідно до частини одинадцятої
статті 35 Кодексу адміністративного
судочинства України, розписку про
одержання повістки (повістку у разі
неможливості вручити її адресату чи
відмови адресата її одержати) належить
негайно повернути до
адміністративного суду. У разі
повернення поштового відправлення із
повісткою, яка не вручена адресату з
незалежних від суду причин, вважається,
що така повістка вручена належним
чином.

Згідно з частиною шостою статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

Враховуючи наведене, суд дійшов
висновку про розгляд справи за
відсутності, належним чином
повідомлених, сторін та у порядку
письмового провадження.

Дослідивши наявні матеріали справи,
суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
26.02.2014 ТОВ "УніКредит Лізинг" було
подано відповідачеві заяву з проханням
відкрити виконавче провадження з
примусового виконання виконавчого
напису № 5148, вчиненого 03.12.2013 приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_2 про
повернення лізингоодержувачем ТОВ
«Алекс-Транс-Груп» на користь
лізингодавця ТОВ «УніКредит Лізинг»
об'єкту фінансового лізингу: Тягач
марки RENAULT, модель Magnum; тип
транспортного засобу: вантажний
сідловий тягач, рік випуску 2008,
державний номер АА3168НР, номер шасі:
VF617GKA000013925, об'єм двигуна 12777 куб.см.,
колір: червоний, вартістю 1052042,57 грн., що
були передані в користування на
підставі договору фінансового лізингу
№ 779-LD, укладеного 21 серпня 2008 року.

За результатами розгляду поданої
позивачем заяви державним виконавцем
відділу Державної виконавчої служби
Вишгородського районного управління
юстиції було прийнято постанову від
03.03.2014 ВП № 42279696, якою відмовлено у
відкритті виконавчого провадження.

Зі змісту даної постанови слідує, що
підставою для відмови була та
обставина, що резолютивна частина
виконавчого документа не передбачає
заходів примусового характеру, які
мають бути вчинені державним
виконавцем для належного виконання
рішення. Як зазначено відповідачем, має
бути вказано, які саме дії повинен
вчинити державний виконавець, а саме:
вилучити та повернути об'єкт
фінансового лізингу в рахунок
погашення заборгованості на загальну
суму. Окрім того, у виконавчому написі
відсутня загальна сума стягнення за
виконавчим документом. Вказані
обставини виключають можливість
виконання даного рішення.

Відтак, позивачеві відмовлено у
відкритті виконавчого провадження на
підставі пункту 8 частини 1 статті 26
закону України "Про виконавче
провадження".

Не погоджуючись із зазначеною
постановою, позивач оскаржив її,
звернувшись із позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд виходить з
наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку, врегульовано Законом України
"Про виконавче провадження" від
21.04.1999 № 606-XIV (надалі - Закон України "Про
виконавче провадження").

Відповідно до статті 1 Закону України
"Про виконавче провадження" - виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

За приписами частини першої статті 17
Закону України "Про виконавче
провадження" примусове виконання
рішень здійснюється державною
виконавчою службою на підставі
виконавчих документів, визначених цим
Законом.

Згідно частини другої статті 17 Закону
України "Про виконавче провадження"
державною виконавчою службою
підлягають виконанню, зокрема,
виконавчі написи нотаріусів.

Статтею 25 Закону України "Про
виконавче провадження" передбачено, що
державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення такого документа до
виконання, він відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Статтею 26 Закону України "Про виконавче
провадження" визначено вичерпний
перелік підстав згідно яких державний
виконавець відмовляє у відкритті
виконавчого провадження, а саме у разі:
пропуску встановленого строку
пред'явлення документів до виконання;
неподання виконавчого документа,
зазначеного у статті 17 цього Закону, та
неподання заяви про відкриття
виконавчого провадження у випадках,
передбачених цим Законом; якщо рішення,
на підставі якого видано виконавчий
документ, не набрало законної
(юридичної) сили, крім випадків, коли
воно у встановленому законом порядку
допущено до негайного виконання;
пред'явлення виконавчого документа до
органу державної виконавчої служби не
за місцем або не за підвідомчістю
виконання рішення; якщо не закінчилася
відстрочка виконання рішення, надана
судом, яким постановлено рішення;
невідповідності виконавчого документа
вимогам, передбаченим статтею 18 цього
Закону; офіційного оприлюднення
повідомлення про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури; якщо виконавчий документ
повернуто стягувачу за його заявою,
крім виконавчих документів про
стягнення аліментів та інших
періодичних платежів; наявності інших
передбачених законом обставин, що
виключають здійснення виконавчого
провадження.

Як слідує із матеріалів справи,
оскаржувану постанову про відмову у
відкритті виконавчого провадження
прийнято відповідачем з огляду на
наявність передбачених законом
обставин, що виключають здійснення
виконавчого провадження (пункт 8
частини 1 статті 26 закону України "Про
виконавче провадження").

Відповідність пред'явленого
позивачем до виконання виконавчого
напису про повернення об'єкта
фінансового лізингу регулюється
вимогами Закону України "Про нотаріат",
Закону України "Про фінансовий лізинг"
та Закону України "Про виконавче
провадження".

Так, як слідує із чинного
законодавства, частиною другою статті 1
Закону України "Про фінансовий лізинг"
встановлено, що за договором
фінансового лізингу (далі - договір
лізингу) лізингодавець зобов'язується
набути у власність річ у продавця
(постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов і передати її у
користування лізингоодержувачу на
визначений строк не менше одного року
за встановлену плату (лізингові
платежі).

Відповідно до частини другої
статті 7 вказаного Закону,
лізингодавець має право відмовитися
від договору лізингу та вимагати
повернення предмета лізингу від
лізингоодержувача у безспірному
порядку на підставі виконавчого напису
нотаріуса, якщо лізингоодержувач не
сплатив лізинговий платіж частково або
у повному обсязі та прострочення
сплати становить більше 30 днів.
Стягнення за виконавчим написом
нотаріуса провадиться в порядку,
встановленому Законом України "Про
виконавче провадження".

Також, суд звертає увагу, що
Постановою Кабінету Міністрів України
від 29.06.99 № 1172 затверджено
Перелік документів, за якими стягнення
заборгованості провадиться у
безспірному порядку на підставі
виконавчих написів нотаріусів (надалі -
Перелік).

Відповідно до пункту 1 Переліку
стягнення заборгованості у
безспірному порядку підлягають
нотаріально посвідчені угоди, що
передбачають сплату грошових сум,
передачу або повернення майна, а також
право звернення стягнення на
заставлене майно.

Згідно з пунктом 8 Переліку, для
одержання виконавчого напису для
повернення об'єкта лізингу подаються,
зокрема, оригінал договору лізингу;
засвідчена лізингодавцем копія
рахунка, направленого
лізингоодержувачу, з відміткою про
несплату платежів після вручення
письмового повідомлення.

Таким чином, у випадку якщо
лізингоодержувач не сплатив
лізинговий платіж частково або у
повному обсязі, лізингодавець має
право відмовитися від договору лізингу
та вимагати повернення предмета
лізингу, яке здійснюється у
безспірному порядку на підставі
виконавчого напису нотаріуса в
порядку, встановленому Законом України
"Про виконавче провадження".

Із матеріалів справи слідує, що у
зв'язку із несплатою ТОВ
"Алекс-Транс-Груп" лізингових платежів
за договором фінансового лізингу № 779-LD
від 21.08.2008, укладеного із "УніКредит
Лізинг", останній звернувся до
приватного нотаріуса Київського
міського нотаріального округу для
отримання виконавчого напису про
повернення об'єкта фінансового
лізингу.

Вимоги до змісту виконавчого
напису нотаріуса встановлені статтею 89
Закону України "Про нотаріат".

Так, у виконавчому написі повинно
зазначатися: строк, за який провадиться
стягнення; суми, що підлягають
стягненню, або предмети, які підлягають
витребуванню, в тому числі пеня,
проценти, якщо такі належать до
стягнення; розмір плати, сума
державного мита, сплачуваного
стягувачем, або мита, яке підлягає
стягненню з боржника; номер, за яким
виконавчий напис зареєстровано; дата
набрання юридичної сили; строк
пред'явлення виконавчого напису до
виконання. Виконавчий напис
скріплюється підписом і печаткою
нотаріуса.

Відповідно до Закону України "Про
виконавче провадження" виконавчі
написи нотаріусів відносяться до
виконавчих документів, що підлягають
виконанню державною виконавчою
службою, а отже зміст виконавчих
написів нотаріуса має відповідати
також вимогам, встановленим цим
Законом.

Статтею 18 Закону України "Про
виконавче провадження" встановлено
вимоги до виконавчого документа,
зокрема, у виконавчому документі
повинні бути зазначені: назва і дата
видачі документа, найменування органу,
прізвище та ініціали посадової особи,
що його видали; дата прийняття і номер
рішення, згідно з яким видано документ;
повне найменування (для юридичних осіб)
або ім'я (прізвище, власне ім'я та по
батькові) (для фізичних осіб) стягувача
і боржника, їх місцезнаходження (для
юридичних осіб) або місце проживання чи
перебування (для фізичних осіб),
ідентифікаційний код суб'єкта
господарської діяльності стягувача та
боржника (для юридичних осіб),
індивідуальний ідентифікаційний номер
стягувача та боржника (для фізичних
осіб - платників податків) або номер і
серія паспорта стягувача та боржника
для фізичних осіб - громадян України,
які через свої релігійні або інші
переконання відмовилися від прийняття
ідентифікаційного номера, офіційно
повідомили про це відповідні органи
державної влади та мають відмітку в
паспорті громадянина України, а також
інші дані, якщо вони відомі суду чи
іншому органу, що видав виконавчий
документ, які ідентифікують стягувача
та боржника чи можуть сприяти
примусовому виконанню, зокрема, дата
народження боржника та його місце
роботи (для фізичних осіб),
місцезнаходження майна боржника,
рахунки стягувача та боржника тощо;
резолютивна частина рішення; дата
набрання законної (юридичної) сили
рішенням; строк пред'явлення
виконавчого документа до виконання.

Досліджуючи наявний у матеріалах
справи виконавчий напис № 5148, від 03.12.2013
про повернення об'єкта фінансового
лізингу, судом встановлено, що даний
напис вчинено нотаріусом на підставі
статті 87 Закону України "Про нотаріат",
статті 7 Закону України "Про фінансовий
лізинг" та пункту 8 Переліку документів,
за якими стягнення заборгованості
провадиться у безспірному порядку на
підставі виконавчих написів
нотаріусів, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 29.06.99 N
1172.

Зі змісту виконавчого напису
вбачається, що він містить відомості,
зокрема, щодо найменування юридичних
осіб (стягувача і боржника), у даному
випадку: лізингоодержувач - ТОВ
"Алекс-Транс-Груп" та лізингодавець -
ТОВ "УніКредит Лізинг"; їх
місцезнаходження, ідентифікаційний
код суб'єкта господарської діяльності,
місцезнаходження майна боржника,
рахунки стягувача та боржника.

Окрім того, резолютивна частина
рішення містить відомості про об'єкт
фінансового лізингу, що був переданий у
користування на підставі договору
фінансового лізингу № 779-LD,
укладеного 21.08.2008, а саме: тягач марки
RENAULT, модель Magnum; тип транспортного
засобу: вантажний сідловий тягач, рік
випуску 2008, державний номер АА3168НР,
номер шасі: VF617GKA000013925, об'єм двигуна 12777
куб.см., колір: червоний, вартістю 1052042,57
грн. та підлягає вилученню та
поверненню за невиплачені лізингові
платежі з 30.08.2013 по 31.10.2013 за
користуванням об'єкту лізингу в сумі:
несплачені лізингові платежі - 21723,96
грн.

Так, судом встановлено, що
пред'явлений до виконання позивачем
виконавчий напис містить інформацію
щодо заходів примусового характеру,
які мають бути вчинені державним
виконавцем, а саме: вилучити та
повернути на користь лізингодавця
об'єкт фінансового лізингу -
відповідного транспортного засобу.
Окрім того, у виконавчому написі
зазначено вартість об'єкта лізингу та
суму заборгованості.

Водночас, відповідач
проігнорувавши положення частини
другої статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, жодних пояснень чи заперечень
до суду не подав.

Враховуючи зазначене та зважаючи
на недоведеність відповідачем
обставин, передбачених пункту 8 частини
1 статті 26 закону України "Про виконавче
провадження", суд дійшов висновку, що
постанова відповідача про відмову у
відкритті виконавчого провадження від
03.03.2014 ВП № 42279696 підлягає скасуванню,
як така, що прийнята з порушенням норм
чинного законодавства України.

Позовні вимоги в частині зобов'язання
Відділу державної виконавчої служби
Вишгородського районного управління
юстиції відкрите виконавче
провадження № 42279696 з примусового
виконання виконавчого напису
нотаріуса № 51480 вчиненого 03.12.2013
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_2
про повернення лізингоодержувачем ТОВ
«Алекс-Транс-Груп» на користь
лізингодавця ТОВ «УніКредит Лізинг»
об'єкту фінансового лізингу
задоволенню не підялгають, з огляду на
наступне.

Адміністративний суд, перевіряючи
рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта
владних повноважень на відповідність
закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
критеріям, не може втручатись у
дискрецію суб'єкта владних
повноважень. Завдання
адміністративного судочинства полягає
в гарантуванні дотримання вимог права,
а не в втручанні у дискреційні
повноваження суб'єктів владних
повноважень.

Враховуючи наведене, адміністративний
позов підлягає задоволенню частково.

Відповідно до частини третьої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Керуючись статтями 69-71, 94, 128, 160-163, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов
задовольнити частково.

2. Скасувати постанову Відділу
державної виконавчої служби
Вишгородського районного управління
юстиції Київської області про відмову
у відкритті виконавчого провадження
від 03.03.2014 № 42279696.

3. В задоволенні решти позовних
вимог, - відмовити.

4. Стягнути з Державного бюджету
України на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю «УніКредит
Лізинг» судовий збір у розмірі 36
(тридцять шість) грн. 54 коп.

Постанова може бути оскаржена в
порядку та строки встановленими
статтею 186 Кодексу адміністративного
судочинства України та набирає
законної сили в порядку встановленому
статтею 254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя
Терлецька О.О.