Справа № 1316/4346/12
Суддя: Кукса Д. А.
Дата ухвалення: 2014-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

про визнання протиправним та
скасування рішення суб"єкта владних
повноважень Справа № 1316/4346/12
Провадження № 2-а/450/13/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" лютого 2014 р. Пустомитівський
районний суд Львівської області в
складі:

головуючого-судді Кукси Д. А.

при секретарі Оленич О.І.

за участю представника позвачки ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Пустомити
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_2 до Миколаївської сільської ради
Пустомитівського району Львівської
області, третя оосба : ОСОБА_4 про
визнання протиправним та скасування
рішення суб'єкта владних повноважень.

в с т а н о в и в :

Позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду з
адміністративним позовом в якому
просить суд визнати протиправним та
скасувати рішення № 243 від 02.07.2010 року
Миколаївської сільської ради
Пустомитівського району Львівської
області.

В судовому засіданні представник
позивачки ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_1
заявлені позовні вимоги підтримав та в
їх обґрунтування покликається на те, що
його довірителька ОСОБА_2 на праві
власності володіє житловим будинком
під АДРЕСА_1. Даний житловий будинок
набутий у власність ОСОБА_2 на підставі
свідоцтва про право на спадщину № 1885
від 30.10.2008 року, виданого четвертою
Львівською державною нотаріальною
конторою. Будівництво успадкованого
будинку було здійснено бабцею
позивачки, ОСОБА_5 у 1980 -х роках на
підставі рішення № 59 від 16.02.1984 року
виконавчого комітету Пустомитівської
районної ради народних депутатів
трудящих, на земельній ділянці пл. 800
кв.м. про що зазначено у самому рішенні.
Дане будинковолодніння під АДРЕСА_1
межує з будинковолодінням під АДРЕСА_2,
яке належить ОСОБА_4 Між ОСОБА_2 та
ОСОБА_4 виник спір щодо площі земельних
ділянок на яких розташовані належні їм
житлові будинки.

Рішенням Миколаївської сільської ради
Пустомитівського району Львівської
області № 243 від 02.07.2010 року було
встановлено присадибну земельну
ділянку ОСОБА_2 площею 0,043 га, а ОСОБА_4
площею 0,16 га., а також зобов'язано
ОСОБА_2 перенести туалет з спільного
заїзду на свою присадибну ділянку.

Вважає згадане рішення Миколаївської
сільської ради № 243 від 02.07.2010 року
незаконним, оскільки рішенням № 59 від
16.02.1984 року виконавчого комітету
Пустомитівської районної ради
депутатів ОСОБА_5 було виділено під
будівництво будинку в с.
Городиславичі, земельну ділянку пл. 800
кв.м. тобто 0,08 га, на якій і було
збудовано будинок під АДРЕСА_1, а від
так з набуттям права власності на
будинок, до ОСОБА_2 перейшло право
користування і земельною ділянкою
площею 0,08 га, а тому встановлення
ОСОБА_2 оскаржуваним рішенням
земельної ділянки у меншому розмірі,
без належного вилучення відповідної
частини є незаконним.

В судовому засіданні представник
відповідача Миколаївської сільської
ради, сільський голова Кіт З.М. позовні
вимоги позивачки не визнала та вказала
що оскаржуване рішення є законним,
оскільки ухвалене на підставі Акту
земельної комісії від 18.06.2010 року
складеного відповідно до вимог
земельного законодавства для
розв'язання конфлікту між ОСОБА_2 та
ОСОБА_4 щодо встановлення межі між
присадибними земельними ділянками,
враховуючи інтереси сторін відповідно
до належних їм земельним ділянкам та
недопущення порушення охоронюваних
законом прав сторін на користування
такими. А тому вважає позовні вимоги
позивачки безпідставними.

В судовому засіданні третя особа :
ОСОБА_4 позовні вимоги позивачки не
визнав та заперечив. Свої заперечення
мотивує тим, що рішення Миколаївської
сільської ради Пустомитівського
району Львівської області № 243 від
02.07.2010 року є законним та ухвалена на
підставі об'єктивно встановлених
земельною комісією сільської ради
фактичних обставин спору, який виник
між ним та ОСОБА_2 щодо межі між
суміжними земельними ділянками. Вважає
доводи позивачки ОСОБА_2 про
належність до її житлового будинку під
АДРЕСА_1 присадибної земельної ділянки
пл. 0,08 га. безпідставними, оскільки такі
ґрунтуються на доказах відповідність
яких один одному ставить під сумнів їх
легітимність, зокрема : у рішенні
районної ради № 59 від 16.02.1984 року
будівництво дозволяється на площі 0,08
га., у проекті забудови на площі 0,06 га.,
а в реальності забудову здійснено на
площі 0,43 га. Відповідно до
пояснювальної записки до проекту
забудови земельної ділянки ширина
пішохідної доріжки до будинку АДРЕСА_2
передбачається у розмірі 1,5 м., а
представлений будівельний паспорт
надає право на забудову на площі 0,06 га.
де фігурує вже не пішохідна доріжка а
проїзд. На підставі наведеного вважає
будівельний паспорт та технічну
документацію на забудову земельної
ділянки ОСОБА_5 в с. Городиславичі
складену на підставі невідповідних
технічних даних та з порушенням
технічних норм. А тому визначений
оскаржуваним рішенням розмір
присадибної земельної ділянки будинку
під АДРЕСА_1 ОСОБА_2 відповідає реальним
технічним даним проведеної забудови.

Заслухавши покази сторін, дослідивши
матеріали справи, суд прийшов до
переконання, що доводи позивачки на
підтвердження своїх вимог, не знайшли
своє підтвердження в у представлених
суду доказах, а тому задоволенню не
підлягають.

Згідно свідоцтва про право на спадщину
№ 1885 від 30.10.2008 року виданого четвертою
Львівською нотаріальною конторою
позивачка ОСОБА_2 набула право
власності на 1/2 частину житлового
будинку під АДРЕСА_1.

Судом встановлено, що прибудинкова
земельна ділянка будинку позивачки
ОСОБА_2 під АДРЕСА_1 суміжно межує з
прибудинковою земельною ділянкою під
АДРЕСА_2, яка належить ОСОБА_4 згідно
державного акту на право приватної
власності на земельну ділянку серія ЯМ
№ 320772 виданого на підставі рішення
Миколаївської сільської ради № 251 від
27.10.2010 року.

Згідно ст. 152 Земельного кодексу
України, власник земельної ділянки
або землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків, шляхом
відновлення стану земельної ділянки,
який існував до порушення прав, і
запобігання вчиненню дій, що порушують
права або створюють небезпеку
порушення прав;

Згідно ч. 3 ст. 158 Земельного кодексу
України, органи місцевого
самоврядування вирішують земельні
спори у межах населених пунктів щодо
меж земельних ділянок, що перебувають у
власності і користуванні громадян,
та додержання громадянами правил
добросусідства, а також спори щодо
розмежування меж районів у містах.

Згідно ч. 1 ст. 159 Земельного кодексу
України, земельні спори розглядаються
центральним органом виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
земельних відносин, та органами
місцевого самоврядування на підставі
заяви однієї із сторін у тижневий строк
з дня подання заяви.

Судом встановлено, що на підставі
заяви ОСОБА_2 про встановлення межі між
суміжними земельними ділянками ОСОБА_2
та ОСОБА_4 земельна комісія
Миколаївської сільської ради в складі
голови комісії Борсук М.Я., депутата
сільради Петренко В.М., члена комісії
Чубатюк А.Д., землевпорядника Толопка
Л.І. на місці в присутності власників
присадибних земельних ділянок ОСОБА_2,
ОСОБА_4 та в присутності колишнього
власника ОСОБА_7 на підставі наявної
технічної документації та провівши
контрольні заміри, враховуючи те, що
земельні ділянки сторонами
приватизовані не були, прийшла до
висновку про необхідність встановити
присадибну земельну ділянку ОСОБА_2 у
розмірі 0,043 га., та ОСОБА_4 у розмірі - 0,16
га., залишити заїзд ОСОБА_2 та ОСОБА_4
спільним відповідно до зарисованої
схеми, яка додається до акту та
запропоновано зобов'язати ОСОБА_2
перенести туалет з спільним заїздом
на свою присадибну ділянку.

На підставі акту земельної комісії від
18.06.2010 року Миколаївська сільська рада
Пустомитівського району Львівської
області ухвалила рішення № 243 від
02.07.2010 року, згідно якого вирішила :
залишити заїзд ОСОБА_2 та ОСОБА_4
спільним згідно зарисованої схеми;
відповідно до контрольннх замірів
встановити присадибну земельну
ділянку ОСОБА_2 у розмірі - 0,043 га.,
ОСОБА_4 у розмірі - 0,16 га. та зобов'язано
ОСОБА_2 перенести туалет з спільного
заїзду на свою присадибну земельну
ділянку.

Відповідно до ч. 10 ст. 59 Закону України
„Про місцеве самоврядування" акти
органів та посадових осіб місцевого
самоврядування з мотивів їхньої
невідповідності Конституції або
законам України визнаються
незаконними в судовому порядку.

У своїх доводах позивачка ОСОБА_2, як на
підставу незаконності оскаржуваного
рішення покликається на те, що рішенням
№ 243 від 02.07.2010 року безпідставно
обмежено її права на прибудинкову
земельну ділянку пл. 0,08 га., зменшивши
її до розміру 0,043 га.

Надаючи правову оцінку зібраних у
справі доказам, суд критично оцінює
такі доводи позивачки ОСОБА_2 з
урахуванням наступного :

Судом встановлено, що будівництво
житлового будинку під АДРЕСА_1 було
здійснено ОСОБА_5 на підставі рішення
виконавчого комітету Пустомитівської
районної ради депутатів трудящих № 59
від 16.02.1984 року.

Згідно рішення виконавчого комітету
Пустомитівської районної ради
депутатів трудящих № 59 від 16.02.1984 року
проведення будівництва житлового
будинку дозволено на відведеній
земельній ділянці площею 800 кв.м.

Згідно будівельного паспорту на
забудову земельної ділянки ОСОБА_5
площа відведеної земельної ділянки яка
підлягає забудові відповідно до
проекту забудови та акту виносу в
натурі меж земельної ділянки становить
0,06 га.

Згідно пояснюючої записки до проекту
забудови земельної ділянки ОСОБА_5
передбачено вхід та проїзд на ділянку з
вулиці, пішохідна доріжка шириною 1,50 м.
та згідно проекту забудови передбачено
проїзд до суміжної земельної ділянки
ОСОБА_8 шириною 6 м.

Таким чином, відповідно до технічної
документації на забудову земельної
ділянки будівництво будинку ОСОБА_2
проведене на земельній ділянці площею
0,06 га. включаючи заїзд до земельної
ділянки ОСОБА_8 що не відповідає
рішенню виконавчого комітету
Пустомитівської районної ради
депутатів трудящих № 59 від 16.02.1984 року.

Згідно акту узгодження меж складеного
земельною комісією Миколаївської
сільської ради від 18.06.2010 року
відповідно до проведених замірів
встановлено, що будівництво житлового
будинку під АДРЕСА_1, який належить
ОСОБА_2 здійснене на земельній ділянці
пл. 0,043 га. та відповідно до абрису
земельної ділянки встановлено в натурі
проїзд до земельної ділянки ОСОБА_4 з
шириною у нижній частині 3,90 м. у
середній 4,80 м. та у місці дотику
земельних ділянок 5,80 м., що відповідає
абрису приватизованої земельної
ділянки ОСОБА_4

Відповідно п. 3.22 Державно-будівельних
норм 360-92 „Містобудування. Планування
забудови міських і сільських поселень"
у районах садибної забудови при
потребі, крім вуличної мережі, слід
формувати мережу
внутрішньоквартальних проїздів.
Ширина їхньої проїжджої частини з
однією смугою руху приймається 3,5 м, з
двома - 5,5 м. Дожитлових і громадських
будинків слід передбачати проїзди
завширшки 3,5 м на відстані не ближче 5
м від стін, придатні для проїзду
пожежних машин.

Державні будівельні норми
"Містобудування. Планування і забудова
міських і сільських поселень"
поширюються на проектування нових і
реконструкцію існуючих міських і
сільських поселень України. Ці норми
обов'язкові для органів державного
управління, місцевого і регіонального
самоуправління підприємств і установ
незалежно від форм власності та
відомчого підпорядкування,
громадських об'єднань і громадян, які
здійснюють проектування, будівництво і
благоустрій на території міських і
сільських поселень.

З огляду на вищенаведене, суд вважає, що
встановлені актом від 18.06.2010 року
розміри спільного заїзду до суміжних
земельних ділянок відповідають
технічній документації забудови
виділеної ОСОБА_5 земельної ділянки та
реально проведеній забудові, а саме :
розміщенню будівельних споруд на ній,
що в свою чергу відповідає державним
будівельним нормам.

Згідно ч. 1 ст. 116 ЗК України, громадяни
та юридичні особи набувають права
власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до ст. 125 ЗК України, право
власності на земельну ділянку, а також
право постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 15 ЦК України,
особа здійснює свої цивільні права у
межах, наданих їй договором або актами
цивільного законодавства. При
здійсненні своїх прав особа
зобов'язана утримуватися від дій, які
могли б порушити права інших осіб,
завдати шкоди довкіллю або культурній
спадщині.

Як вищевстановлено судом, будівництво
належного позивачці ОСОБА_2 житлового
будинку під АДРЕСА_1 проведено у 1980 -
роках на відповідно відведеній
земельній ділянці, яка на даний час та
на час виникнення спору є не
приватизована.

У встановленому законом порядку
враховуючи положення ст. 120 ЗК України,
ОСОБА_2 не реалізувала своє право на
приватизацію присадибної земельної
ділянки. тим самим враховуючи
невідповідність розмірів земельної
ділянки зазначених в технічній
документації та в рішенні від 1984 року,
не порушувалось питання відповідності
розміру відведеної земельної ділянки.
А від так, суд вважає, дії відповідача,
як органу місцевого самоврядування до
повноважень якого входить регулювання
земельних відносин щодо передачі у
власність та користування громадянам
земельних ділянок та вирішення
земельних спорів, щодо встановлення
фактичних розмірів прибудинкової
земельної ділянки ОСОБА_2 законними та
відповідають охоронюваним законом
інтересам позивачки ОСОБА_2, як
співвласниці житлового будинку під
АДРЕСА_1 та спрямовані на недопущення
порушення охоронюваних законом прав
ОСОБА_4 щодо володіння та користування
належною йому на праві власності
земельною ділянкою.

Згідно ст. 129 Конституції України
однією з основних засад судочинства є
змагальність сторін та свобода в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

Згідно ст. 71 КАС України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
грунтуються її вимоги та заперечення.

Таким чином, надаючи правову оцінку
зібраним у справі доказам та
встановленим фактичним обставинам, суд
приходить до переконання про
безпідставність позовних вимог, так як
позивачкою ОСОБА_2 не доведено суду та
судом не встановлено в діях
відповідача виражених у оскаржуваному
рішенні № 243 від 02.07.2010 року
протиправних чи незаконних дій
спрямованих на обмеження та порушення
охоронюваних законом прав та інтересів
позивачки ОСОБА_2 щодо користування
належною до житлового будинку під
АДРЕСА_1, прибудинковою земельною
ділянкою.

Керуючись ст. 12, 14, 18, 159, 160, 167 КАС
України, Закону України „Про місцеве
самоврядування в Україні",
Державно-будівельними нормами 360-92**
„Містобудування. Планування забудови
міських і сільських поселень", суд

п о с т а н о в и в :

В задоволенні позову ОСОБА_2 до
Миколаївської сільської ради
Пустомитівського району Львівської
області, третя особа : ОСОБА_4 про
визнання протиправним та скасування
рішення Миколаївської сільської ради
Пустомитівського району Львівської
області № 243 від 02.07.2010 року - відмовити.

На постанову можна подати апеляційну
скаргу до адміністративного
апеляційного суду Львівської області
через Пустомитівський районний суд
Львівської області на протязі 10 днів з
моменту проголошення постанови.

СуддяД. А. Кукса