Справа № 805/3722/14
Суддя: Аканов О.О.
Дата ухвалення: 2014-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2014 р.
Справа № 805/3722/14

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

Донецький окружний адміністративний
суд в складі судді Аканова О.О.,
розглянувши у письмовому провадженні
адміністративну справу за позовом
Управління Пенсійного фонду України в
м. Артемівську та Артемівському районі
до Відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України у м.
Артемівську про стягнення з
відповідача заборгованість по
понесених витратах позивачем за період
з 01.10.2013 по 28.02.2014 в розмірі 5582,36 грн., -

В С Т А Н О В И
В:

Управління Пенсійного фонду України в
м. Артемівську та Артемівському районі
звернулось до суду з позовом до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Артемівську
про стягнення з відповідача
заборгованість по понесених витратах
позивачем за період з 01.10.2013 по 28.02.2014 в
розмірі 5582,36 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідно до ст. 21 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», органи виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків,
повинні відшкодовувати органам
Пенсійного фонду пенсії, сплачені
особам, яким призначено пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання. Відповідач
відмовився від відшкодування витрат по
особовим справам потерпілих, яким
виплачено пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, за період з 01.10.2013 по
28.02.2014 в розмірі 5582,36 грн.

А тому, просить суд задовольнити
позовні вимоги у повному обсязі.

Представник позивача просив
розглянути справу без їх участі, крім
того, на позовних вимогах наполягають.

Представник відповідача надала заяву
про розгляд справи у письмовому
провадженні, проти позовних вимог
заперечує, також зазначає, що позиція
викладена в запереченнях.

Згідно ч. 1 статті 41 Кодексу
адміністративного судочинства України
фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється.

З урахування вищевикладеного, суд
вважає за можливим розглянути справу у
письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що позов
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що за період з 01.10.2013
по 28.02.2014 позивачем до відповідача
направлено акти щомісячної звірки
витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання.

Позивачем сплачені пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку із втратою годувальника
(витрати на поховання), який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання на загальну суму.

Вказані виплати увійшли до Актів
щомісячної звірки витрат по особових
справах потерпілих, яким виплачено
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку з втратою годувальника (витрати
на поховання), який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання.

Відповідачем - Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Артемівську не
були врахована сума у розмірі 5582,36 грн.,
визначені у актах щомісячної звірки у
тому числі:

ОСОБА_1 постраждав наслідок нещасного
випадку на виробництві, який стався на
території Курської області РФРСР в 1973
році;

ОСОБА_2 постраждав внаслідок нещасного
випадку на виробництві, який стався на
території м. Норильська РФРСР в 1974 році;

ОСОБА_3 постраждав внаслідок нещасного
випадку на виробництві, який стався на
території м. Нижневартовська РФРСР в 1984
році;

ОСОБА_4 постраждав внаслідок нещасного
випадку на виробництві, який стався на
території м. Омська РФРСР в 1984 році;

ОСОБА_5 постраждав внаслідок нещасного
випадку на виробництві, який стався на
території м. Стрежеве РФРСР в 1989 році;

ОСОБА_6 - постраждала внаслідок
нещасного випадку на виробництві, який
стався на території Російської РФРСР
в 1977 році. Відповідно до свідоцтва про
одруження ОСОБА_6, змінила прізвище на
ОСОБА_6. Розпорядженням від 12.12.85
останній було призначено пенсію у
зв`язку із трудовим каліцтвом.

ОСОБА_8 - постраждав вніслідок
нещасного випадку на виробництві, який
стався на території м. Тюмень РФРСР в 1974
році.

ОСОБА_9 - загинув внаслідок нещасного
випадку на виробництві, який стався 14
травня 1984 року, пенсія у зв'язку з
втратою годувальника, який загинув
внаслідок нещасного випадку на
виробництві, призначена ОСОБА_10 23
червня 2009 року. На час смерті ОСОБА_9,
його дружині - ОСОБА_10 виповнилося 45
років, крім того, остання належала до
категорії працездатних осіб.

Ухвалою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 22.01.2014 року
у адміністративній справі № 805/15268/13-а
встановлені вищевказані обставини
щодо вказаних пенсіонерів та між тими
самими сторонами у справі.

Частиною 1 ст. 72 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що обставини, встановлені
судовим рішенням в адміністративній,
цивільній або господарській справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

За приписами ст. 255 Кодексу
адміністративного судочинства України
постанова або ухвала суду, яка набрала
законної сили, є обов'язковою для осіб,
які беруть участь у справі, для їхніх
правонаступників, а також для всіх
органів, підприємств, установ та
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України.

Обставини, які були встановлені
постановою, що набрала законної сили,
в одній адміністративній справі не
можуть оспорюватися в іншій судовій
справі за участю тих самих сторін.

Існування публічно-правового спору між
сторонами обумовлено різним
застосуванням ними норм матеріального
права до спірних правовідносин.

Вирішуючи справу по суті, суд
застосовує до спірних правовідносин
нижченаведені правові норми.

Статтею 10 Закону України "Про пенсійне
забезпечення" від 5 листопада 1991 року №
1788-XII, (далі - Закон № 1788-ХІІ),
передбачено, що пенсійне забезпечення
громадян України відповідно до цього
Закону здійснюється органами
Пенсійного фонду України.

Відповідно до ст.81 Закону № 1788-ХІІ
призначення та виплата пенсій, в тому
числі пенсій по інвалідності внаслідок
трудового каліцтва або професійного
захворювання, здійснюється органами
Пенсійного фонду України.

Правові норми, що містяться у ст.ст.21, 28
Закону № 1105-ХІV, дозволяють дійти
висновку про те, що у разі настання
страхового випадку обов'язок своєчасно
та в повному обсязі відшкодовувати
шкоду, заподіяну працівникові
внаслідок ушкодження здоров'я або в
разі його смерті, виплачуючи йому або
особам, які перебували на його
утриманні, зокрема, пенсію по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання чи пенсію у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, покладено на Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України.

Згідно з ч.5 ст.24 Закону № 1105-ХІV, якщо
після призначення застрахованій особі
матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків і страховиками з інших видів
соціального страхування виникають
спори щодо понесених витрат, виплата
здійснюється страховиком, до якого
звернувся застрахований. При цьому
страховик, до якого звернувся
застрахований, має право звернутися до
відповідного страховика з інших видів
соціального страхування щодо
відшкодування понесених ним витрат.

Статтею 1 Основ законодавства України
про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від 14 січня 1998
року № 16/98-ВР, (далі - Основи),
встановлено, що загальнообов'язкове
державне соціальне страхування - це
система прав, обов'язків і гарантій, яка
передбачає надання соціального
захисту, що включає матеріальне
забезпечення громадян у разі хвороби,
повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати
годувальника, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та
в інших випадках, передбачених законом,
за рахунок грошових фондів, що
формуються шляхом сплати страхових
внесків власником або уповноваженим
ним органом, громадянами, а також
бюджетних та інших джерел,
передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст.4 Основ, залежно від
страхового випадку існують такі види
загальнообов'язкового державного
соціального страхування: пенсійне
страхування; страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням; медичне страхування;
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності; страхування на випадок
безробіття.

Відносини, що виникають за зазначеними
в ч.1 цієї статті видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, регулюються
окремими законами, прийнятими
відповідно до цих Основ.

Спори, що виникають із правовідносин за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням, вирішуються в
судовому порядку, якщо законом не
встановлено досудовий порядок їх
розгляду, що передбачено ст.12 Основ.

За пенсійним страхуванням, згідно з
приписами ст.25 Основ, надаються такі
види соціальних послуг та
матеріального забезпечення: пенсії за
віком, по інвалідності внаслідок
загального захворювання (в тому числі
каліцтва, не пов'язаного з роботою,
інвалідності з дитинства); пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, крім
передбачених ч.4 цієї статті; медичні
профілактично-реабілітаційні заходи;
допомога на поховання пенсіонерів.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.25 Основ за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання надаються такі види
соціальних послуг та матеріального
забезпечення: профілактичні заходи по
запобіганню нещасним випадкам на
виробництві та професійним
захворюванням; відновлення здоров'я та
працездатності потерпілого; допомога
по тимчасовій непрацездатності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; відшкодування збитків,
заподіяних працівникові каліцтвом чи
іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним
з виконанням ним своїх трудових
обов'язків; пенсія по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; пенсія у зв'язку із
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; допомога на поховання
осіб, які померли внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання.

Згідно з ч.4 ст.26 Основ передбачено
наступне: якщо після призначення
застрахованій особі матеріальної
допомоги чи надання соціальних послуг
між страховиками виник спір щодо
понесених витрат, виплата здійснюється
страховиком, до якого звернулася
застрахована особа. При цьому
неналежний страховик має право
звернутися до належного страховика
щодо відшкодування понесених ним
витрат.

Приймаючи до уваги те, що пенсія по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання є наслідком
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, належним страховиком,
тобто тим суб'єктом, хто має надавати
застрахованій особі матеріальну
допомогу чи соціальні послуги,
відповідно до ст.25 Основ, є Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України.

Абзацом 2 п.5 ч.1 ст.24 Закону № 1105-ХІV
визначено, якщо після призначення
застрахованій особі матеріальної
допомоги чи надання соціальних послуг
між Фондом соціального страхування від
нещасних випадків і страховиками з
інших видів соціального страхування
виникають спори щодо понесених витрат,
виплата здійснюється страховиком, до
якого звернувся застрахований. При
цьому страховик, до якого звернувся
застрахований, має право звернутися до
відповідного страховика з інших видів
соціального страхування щодо
відшкодування понесених ним витрат.

За змістом ч.2 ст.2 Закону № 1105-ХІV особи,
право яких на отримання відшкодування
шкоди раніше було встановлено згідно
із законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків, мають право
на забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до цього
Закону.

При цьому право на таке забезпечення,
яке встановлено в Україні, не залежить
від того, у якій з колишніх республік
СРСР стався нещасний випадок на
виробництві з застрахованою особою або
виникло професійне захворювання,
пов'язане з виконанням нею трудових
обов'язків.

Змістом п. "а" ч.1 ст.27 Закону № 1788-XIІ
встановлено, що громадянам України -
переселенцям з інших держав, які не
працювали в Україні, пенсії по
інвалідності внаслідок трудового
каліцтва або професійного
захворювання призначаються незалежно
від стажу роботи.

Згідно з абз.2 п.3 Прикінцевих положень
Закону № 1105-ХІV відшкодування шкоди,
медична, професійна та соціальна
реабілітація провадяться Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків також зазначеним у ст.8 цього
Закону особам, які потерпіли до
набрання ним чинності та мали право на
зазначені страхові виплати і соціальні
послуги.

Відповідно до абз.3 п.3 Прикінцевих
положень Закону № 1105-ХІV встановлено,
що уся заборгованість потерпілим на
виробництві та членам їх сімей, яким до
набрання чинності цим Законом
підприємства, установи та організації
не відшкодували матеріальної і
моральної (немайнової) шкоди,
заподіяної ушкодженням здоров'я,
виплачується цими підприємствами,
установами і організаціями, а в разі їх
ліквідації без правонаступника -
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України.

Отже, за змістом наведеної норми
обов'язок Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України відшкодувати
потерпілим на виробництві та членам їх
сімей матеріальну і моральну
(немайнову) шкоду, заподіяну
ушкодженням здоров'я, не залежить від
того, чи сплачували Фонду страхові
платежі підприємства, що ліквідувалися
та на яких було ушкоджено здоров`я
потерпілого.

Відповідно до положень абз.7 п.3 Закону
№ 1105-ХІV Фонд соціального страхування
від нещасних випадків є
правонаступником державного,
галузевих та регіональних фондів
охорони праці, передбачених ст.21 Закону
України "Про охорону праці", які
ліквідуються.

Правові норми, закріплені ст.1 Угоди про
гарантії прав громадян держав-учасниць
Співдружності Незалежних Держав у
сфері пенсійного забезпечення від 13
березня 1992 року, (далі - Угода), пенсійне
забезпечення громадян держав-учасниць
цієї Угоди та членів їх сімей
здійснюється за законодавством
держави, на території якої вони
проживають.

Статтею 3 Угоди визначено, що всі
витрати, пов'язані із здійсненням
пенсійного забезпечення за цією
Угодою, несе держава, яка надає
забезпечення. Взаємні розрахунки не
здійснюються, якщо інше не передбачено
двосторонніми угодами.

Зміст цієї норми свідчить, що взаємні
розрахунки між державами можуть
проводитися лише на підставі
двосторонніх договорів.

Порядок відшкодування Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, затверджений постановою
Правління Пенсійного фонду України та
Правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань від 4 березня 2003 року № 5-4/4,
не врегульовує спірних відносин, які
виникли у даному випадку, оскільки
встановлене ним правило підписання
актів звірки розрахунків розраховано
на відсутність спору.

Згаданий Порядок визначає механізм
відшкодування на централізованому
рівні Фондом соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань України
Пенсійному фонду України витрат,
пов'язаних з виплатою пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, які призначені особам, що
застраховані згідно із Законом №
1105-ХІV, (крім осіб, зазначених в п.2 ст.8
цього Закону), у тому числі добровільно
застраховані, та потерпілим особам,
право яких на отримання відшкодування
шкоди раніше було встановлено згідно
із законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків.

Застосовуючи системне тлумачення
вищенаведених норм, та враховуючи
висновки Верховного Суду України,
викладені у рішеннях, прийнятих за
наслідками розгляду заяв про перегляд
судового рішення з підстави,
передбаченої п.1 ч.1 ст.237 Кодексу
адміністративного судочинства
України, (постанова від 5 грудня 2011 року
по справі № 21-333а11, постанова від 5
грудня 2011 року по справі № 21-204а11,
постанова від 21 листопада 2011 року по
справі № 21-361а11), суд дійшов висновку
стосовно того, що страховиком, який має
виплачувати пенсію по інвалідності
особі, яка стала інвалідом від
нещасного випадку на виробництві на
території колишніх республік СРСР, (а в
разі виплати такої органами Пенсійного
фонду України - відшкодувати
останньому витрати), є Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України.

Зважаючи на положення ч.1 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, до спірних правовідносин суд
не застосовує листи Міністерства
юстиції України від 14 серпня 2006 року №
21-46-921 та Головного науково-експертного
управління Апарата Верховної Ради
України від 10 січня 2006 року № 16/3-9,
оскільки вони не містять правових норм
та не є джерелом права.

Судом встановлено, що громадяни ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_8, постраждали внаслідок
нещасного випадку на виробництві, який
стався на території держав СНД, тому
страхувальником, який має відшкодувати
витрати УПФУ на виплату зазначеним
особам пенсії по інвалідності є
відділення Фонду.

Отже вимоги позивача про стягнення з
відповідача витрат на виплату та
доставку пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві, виплачених вищевказаним
особам, в сумі 4832,36 грн., є законними та
обґрунтованими, а тому підлягають
задоволенню.

Стосовно позовних вимог про стягнення
з відповідача витрат на виплату та
доставку пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві,
ОСОБА_10 суд відзначає наступне.

Правові норми, що містяться у ст.ст.21, 28
Закону № 1105-ХІV, дозволяють дійти
висновку про те, що у разі настання
страхового випадку обов'язок своєчасно
та в повному обсязі відшкодовувати
шкоду, заподіяну працівникові
внаслідок ушкодження здоров'я або в
разі його смерті, виплачуючи йому або
особам, які перебували на його
утриманні, зокрема, пенсію по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання чи пенсію у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, покладено на Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України.

Згідно з ч.5 ст.24 Закону № 1105-ХІV, якщо
після призначення застрахованій особі
матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків і страховиками з інших видів
соціального страхування виникають
спори щодо понесених витрат, виплата
здійснюється страховиком, до якого
звернувся застрахований. При цьому
страховик, до якого звернувся
застрахований, має право звернутися до
відповідного страховика з інших видів
соціального страхування щодо
відшкодування понесених ним витрат.

Статтею 1 Основ встановлено, що
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - це система
прав, обов'язків і гарантій, яка
передбачає надання соціального
захисту, що включає матеріальне
забезпечення громадян у разі хвороби,
повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати
годувальника, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та
в інших випадках, передбачених законом,
за рахунок грошових фондів, що
формуються шляхом сплати страхових
внесків власником або уповноваженим
ним органом, громадянами, а також
бюджетних та інших джерел,
передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст.4 Основ, залежно від
страхового випадку існують такі види
загальнообов'язкового державного
соціального страхування: пенсійне
страхування; страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням; медичне страхування;
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності; страхування на випадок
безробіття.

Відносини, що виникають за зазначеними
в ч.1 цієї статті видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, регулюються
окремими законами, прийнятими
відповідно до цих Основ.

Спори, що виникають із правовідносин за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням, вирішуються в
судовому порядку, якщо законом не
встановлено досудовий порядок їх
розгляду, що передбачено ст.12 Основ.

За пенсійним страхуванням, згідно з
приписами ст.25 Основ, надаються такі
види соціальних послуг та
матеріального забезпечення: пенсії за
віком, по інвалідності внаслідок
загального захворювання (в тому числі
каліцтва, не пов'язаного з роботою,
інвалідності з дитинства); пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, крім
передбачених ч.4 цієї статті; медичні
профілактично-реабілітаційні заходи;
допомога на поховання пенсіонерів.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.25 Основ за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання надаються такі види
соціальних послуг та матеріального
забезпечення: профілактичні заходи по
запобіганню нещасним випадкам на
виробництві та професійним
захворюванням; відновлення здоров'я та
працездатності потерпілого; допомога
по тимчасовій непрацездатності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; відшкодування збитків,
заподіяних працівникові каліцтвом чи
іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним
з виконанням ним своїх трудових
обов'язків; пенсія по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; пенсія у зв'язку із
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; допомога на поховання
осіб, які померли внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання.

Змістом ч.4 ст.26 Основ передбачено
наступне: якщо після призначення
застрахованій особі матеріальної
допомоги чи надання соціальних послуг
між страховиками виник спір щодо
понесених витрат, виплата здійснюється
страховиком, до якого звернулася
застрахована особа. При цьому
неналежний страховик має право
звернутися до належного страховика
щодо відшкодування понесених ним
витрат.

Приймаючи до уваги те, що пенсія у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, є наслідком страхування
від нещасного випадку на виробництві
та професійного захворювання, належним
страховиком, тобто тим суб'єктом, хто
має надавати застрахованій особі
матеріальну допомогу чи соціальні
послуги, відповідно до ст.25 Основ, є
Фонд соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України.

Абзацом 2 п.5 ч.1 ст.24 Закону № 1105-ХІV
визначено, якщо після призначення
застрахованій особі матеріальної
допомоги чи надання соціальних послуг
між Фондом соціального страхування від
нещасних випадків і страховиками з
інших видів соціального страхування
виникають спори щодо понесених витрат,
виплата здійснюється страховиком, до
якого звернувся застрахований. При
цьому страховик, до якого звернувся
застрахований, має право звернутися до
відповідного страховика з інших видів
соціального страхування щодо
відшкодування понесених ним витрат.

Відповідно до ч.8 ст.36 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" від 9 липня 2003
року № 1058-IV визначено, що пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, призначаються
відповідно до Закону № 1105-ХІV.

Статтею 21 Закону № 1105-ХІV визначений
перелік соціальних послуг та виплат,
які здійснюються та відшкодовуються
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків у разі настання
страхового випадку.

Відповідно ст.28 Закону № 1105-ХІV
страховими виплатами є грошові суми,
які згідно із ст.21 цього Закону Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків виплачує застрахованому чи
особам, які мають на це право, у разі
настання страхового випадку.

Зазначені грошові суми складаються із
страхової виплати втраченого
заробітку (або відповідної його
частини) залежно від ступеня втрати
потерпілим професійної працездатності
(далі - щомісячна страхова виплата);
страхової виплати в установлених
випадках одноразової допомоги
потерпілому (членам його сім'ї та
особам, які перебували на утриманні
померлого); страхової виплати пенсії по
інвалідності потерпілому; страхової
виплати пенсії у зв'язку з втратою
годувальника; страхової виплати
дитині, яка народилася інвалідом
внаслідок травмування на виробництві
або професійного захворювання її
матері під час вагітності; страхових
витрат на медичну та соціальну
допомогу.

Згідно з положеннями ст.33 Закону №
1105-ХІV у разі смерті потерпілого право
на одержання щомісячних страхових
виплат (пенсій згідно з п.п. "д" п.1 ч.1 ст.21
цього Закону) мають непрацездатні
особи, які перебували на утриманні
померлого або мали на день його смерті
право на одержання від нього утримання,
а також дитина померлого, яка
народилася протягом не більш як
десятимісячного строку після його
смерті.

Такими непрацездатними особами є : 1)
діти, які не досягли 16 років; діти з 16 до
18 років, які не працюють, або старші за
цей вік, але через вади фізичного або
розумового розвитку самі не спроможні
заробляти; діти, які є учнями,
студентами (курсантами, слухачами,
стажистами) денної форми навчання - до
закінчення навчання, але не більш як до
досягнення ними 23 років; 2) жінки, які
досягли 55 років, і чоловіки, які досягли
60 років, якщо вони не працюють; 3)
інваліди - члени сім'ї потерпілого на
час інвалідності; 4) неповнолітні діти,
на утримання яких померлий виплачував
або був зобов'язаний виплачувати
аліменти; 5) непрацездатні особи, які не
перебували на утриманні померлого, але
мають на це право.

Право на одержання страхових виплат у
разі смерті потерпілого мають також
дружина (чоловік) або один з батьків
померлого чи інший член сім'ї, якщо він
не працює та доглядає дітей, братів,
сестер або онуків потерпілого, які не
досягли 8-річного віку.

Судом апеляційної інстанції у справі №
805/15268/13-а також, встановлено, що на час
смерті ОСОБА_9, його дружині - ОСОБА_10
виповнилося 45 років, крім того, остання
належала до категорії працездатних
осіб в розумінні ст.33 Закону № 1105-ХІV.

Доказів, які б доводили протилежне,
суду не надано.

Зважаючи на викладене, суд приходить до
висновку, що вимоги позивача про
стягнення з відповідача витрат на
виплату пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві у
сумі 750 грн. щодо ОСОБА_10 не підлягають
задоволенню.

Відповідно до положень ст.94 КАС України
судові витрати стягненню не
підлягають.

Керуючись ст.ст.2-15, 17-18, 33-35, 41-42, 47-51, 56-59,
69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 110-111, 121, 122-143, 151-154, 158,
162, 163, 167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов Управління Пенсійного фонду
України в м. Артемівську та
Артемівському районі до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Артемівську
про стягнення з відповідача
заборгованість по понесених витратах
позивачем за період з 01.10.2013 по 28.02.2014 в
розмірі 5582,36 грн. - задовольнити
частково.

Стягнути з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Артемівську
Донецької області на користь
Управління Пенсійного фонду України в
м. Артемівську та Артемівському районі
Донецької області заборгованість по
понесених витратах позивачем за період
з 01.10.2013 по 28.02.2014 в розмірі 4832,36 грн.

В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Постанова набирає законної сили в
порядку, передбаченому ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її отримання.

Суддя
Аканов О.О.