Справа № 813/3092/14
Суддя: Потабенко Варвара Анатоліївна
Дата ухвалення: 2014-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
про відмову у відкритті провадження в
адміністративній справі
Суддя Львівського окружного
адміністративного суду Потабенко В.А.,
перевіривши виконання вимог ст. ст. 105,
106 КАС України за позовною заявою
фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до
Головного управління Міндоходів у
Львівській області про скасування
рішення про застосування фінансових
санкцій та визнання недійсним акта
перевірки, -

встановила:

позивачка звернулася до суду з позовом
до ГУ Міндоходів у Львівській області
про скасування рішення про
застосування фінансових санкцій від
17.03.2014 року № 28/2100/НОМЕР_1 на суму 8500,00
грн. та про визнання недійсним акта
перевірки № 13/17/2100/НОМЕР_1 від 07.02.2014
року.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) справа
адміністративної юрисдикції -
переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Згідно з ч. 2 ст. 4 КАС України юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
всі публічно-правові спори, крім
спорів, для яких законом встановлений
інший порядок судового вирішення.

Відповідно до п.1.ч. 2 ст.17 КАС України,
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на публічно-правові спори
фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом
владних повноважень щодо оскарження
його рішень (нормативно-правових актів
чи правових актів індивідуальної дії),
дій чи бездіяльності.

Акт державного чи іншого органу - це
юридична форма рішень цих органів,
тобто, офіційний документ, який
породжує певні правові наслідки,
спрямований на регулювання тих чи
інших публічно-правових відносин і має
обов'язковий характер для суб'єктів цих
відносин.

Залежно від компетенції органу, який
прийняв такий документ, і характеру та
обсягу відносин, що врегульовано ним,
акти поділяються на нормативно-правові
і такі, що не мають
нормативно-правового характеру, тобто
індивідуальні.

Нормативно-правові акти - це акти
управління, які встановлюють, змінюють
та припиняють (скасовують) правові
норми. Нормативно-правові акти містять
адміністративно-правові норми, які
встановлюють загальні правила
регулювання однотипних відносин у
сфері виконавчої влади, розраховані та
тривале застосування. Вони
встановлюють загальні правила
поведінки, норми права, регламентують
однотипні суспільні відносини у певних
галузях, і, як правило, розраховані на
довгострокове та багаторазове їх
застування.

Натомість, індивідуальні акти
стосуються конкретних осіб та їхніх
відносин. Загальною рисою, яка
відрізняє ці акти від нормативних, є їх
правозастосовний характер. Головною
рисою таких актів є їх конкретність, а
саме: чітке формулювання конкретних
юридичних волевиявлень суб'єктами
адміністративних правовідносин, які
видають такі акти; розв'язання за їх
допомогою конкретних, індивідуальних
питань, що виникають у сфері державного
управління; чітка визначеність
адресата; виникнення конкретних
адміністративно-правових відносин,
обумовлених цими актами.

Так, зокрема, в постанові Вищого
адміністративного суду України від
04.11.2010 року № К-13106/07 зазначено, що
обов'язковою ознакою
нормативно-правового акта чи правового
акта індивідуальної дії, а також
відповідних дій чи бездіяльності
суб'єкта владних повноважень є
створення ними юридичних наслідків у
формі прав, обов'язків, їх зміни чи
припинення.

З позовної заяви та доданих до неї
матеріалів встановлено, що ГУ
Міндоходів у Львівській області
складено акт про результати фактичної
перевірки з питань додержання
суб'єктом господарювання вимог,
встановлених законодавством України,
які є обов'язковими до виконання при
здійсненні оптової і роздрібної
торгівлі алкогольними напоями та/або
тютюновими виробами № 13/17/2100/НОМЕР_1 від
07.02.2014 року.

Однак, такий акт про результати
фактичної перевірки з питань
додержання суб'єктом господарювання
вимог, встановлених законодавством
України, які є обов'язковими до
виконання при здійсненні оптової і
роздрібної торгівлі алкогольними
напоями та/або тютюновими виробами не
містить в собі ознак ані нормативного
акта, ані акта індивідуальної дії, а
тому не є рішенням суб'єкта владних
повноважень, яке б породжувало певні
правові наслідки, спрямовані на
регулювання тих чи інших суспільних
відносин і мало б обов'язковий характер
для суб'єктів цих відносин. Оспорюваний
акт лише фіксує виявлені в ході
перевірки порушення та не має
правового значення у розумінні п. 1 ч. 2
ст. 17 Кодексу адміністративного
судочинства України, не є
нормативно-правовим актом або актом
індивідуальної дії, а, відтак, не може
бути предметом оскарження.

Звідси, позовна вимога про визнання
недійсним цього акту не підлягає
розгляду в адміністративному суді в
порядку, визначеному Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції
України юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносини, що виникають у
державі, проте суди розглядають
виключно спори, які виникають між
учасниками певних правовідносин.
Відсутність правовідносин виключає
можливість судового захисту.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 109 Кодексу
адміністративного судочинства України
суддя відмовляє у відкритті
провадження в адміністративній справі,
якщо заяву не належить розглядати в
порядку адміністративного
судочинства.

На підставі наведеного суд вважає, що
подану позовну заяву в частині вимоги
щодо визнання недійсним акта перевірки
№ 13/17/2100/НОМЕР_1 від 07.02.2014 року не
належить розглядати в порядку
адміністративного судочинства, тому у
відкритті провадження в цій частині
позовних вимог слід відмовити на
підставі п.1 ч.1, ч. 2 ст. 109 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Керуючись п.1 ч.1, ч.2 ст. 109 КАС України,
суддя, -

у х в а л и л а :

відмовити у відкритті провадження у
справі за позовом фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 до Головного
управління Міндоходів у Львівській
області про скасування рішення про
застосування фінансових санкцій від
17.03.2014 року № 28/2100/НОМЕР_1 на суму 8500,00
грн. та про визнання недійсним акта
перевірки № 13/17/2100/НОМЕР_1 від 07.02.2014
року в частині, що стосується визнання
недійсним акта перевірки №
13/17/2100/НОМЕР_1 від 07.02.2014 року.

Повторне звернення тієї ж особи до
адміністративного суду з такою ж самою
вимогою, щодо якої постановлено ухвалу
про відмову у відкритті провадження, не
допускається.

Копію ухвали надіслати позивачу.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Львівського
апеляційного адміністративного суду.
Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається через
Львівський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
подається протягом 5 днів з дня
проголошення ухвали. Якщо ухвалу було
постановлено у письмовому провадженні
або без виклику особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги. У разі подання апеляційної
скарги ухвала, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя
Потабенко В.А.