Справа № 2а-6005/11/1470
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2014-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2014 р.м.ОдесаСправа № 2а-6005/11/1470

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції:
Малих О.В.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії:

головуючого судді -Кравченка К.В.,судді
-Градовського Ю.М.,судді -Федусика А.Г.

(у зв'язку з неприбуттям у судове
засідання сторін, справа

розглядається в порядку п.2 ч.1 ст.197 КАС
України )

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Первомайської об'єднаної державної
податкової інспекції Миколаївської
області Головного управління
Міндоходів у Миколаївській області на
постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 18 квітня 2013
року по справі за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 до
Первомайської об'єднаної державної
податкової інспекції Миколаївської
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2011 року фізична
особа-підприємець ОСОБА_4 (надалі -
позивач) звернулась до суду з
адміністративним позовом до
Первомайської об'єднаної державної
податкової інспекції Миколаївської
області (надалі - ДПІ) про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення ДПІ
від 19.05.2011 року № про збільшення
позивачу зобов'язань з податку на
додану вартість на загальну суму 48490,00,
з яких 38792,00 грн. - за основним платежем
та 9698,00 грн. за штрафними санкціями.

Позовні вимоги ґрунтуються на тому, що
посилання у спірному
повідомленні-рішенні на п.9.4 ст.9 Закону
України «Про податок на додану
вартість», як на підставу для
нарахування зобов'язань з цього
податку є помилковими, оскільки ця
норма закону визначає не підстави для
нарахування зобов'язань, а порядок
реєстрації платника на додану
вартість.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 18.04.2013 року
позовні вимоги задоволені.

В апеляційній сказі ДПІ просить
скасувати постанову суду першої
інстанції, посилаючись на порушення
норм матеріального права, та прийняти
нову постанову про відмову у
задоволенні повних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
спірне податкове повідомлення-рішення
винесено на підставі акту від 12.05.2011
року №693/17-200/НОМЕР_1 про результати
документальної планової виїзної
перевірки позивача щодо дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2008 року по
31.12.2010 року.

Порушення, яке вплинуло на
донарахування позивачу спірним
повідомленням-рішенням зобов'язань з
ПДВ за основним платежем полягає у
тому, що позивач, перебуваючи в період з
01.01.2008 року по 31.12.2010 року на спрощеній
системі оподаткування та звітності і
не будучи реєстрованою платником ПДВ,
за 10 місяців 2010 року отримала виручку в
розмірі 565331,46 грн., однак в порушення
п.9.4 ст.9 Закону України «Про податок на
додану вартість» позивач не подала до
ДПІ заяву про реєстрацію платником ПДВ
з листопада 2010 року. Враховуючи обсяги
наданих позивачем послуг за листопад
2010 року на суму 95084,00 грн. та за грудень
2010 року на суму 98876,00 грн., ДПІ вважає, що
позивачем занижені зобов'язання з ПДВ
за ці періоди на загальну суму 38792,00 грн.
((95084 х 20%)+(98876 х 20%)).

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
викладене в акті перевірки порушення
має місце та повинно тягнути за собою
нарахування зобов'язання з ПДВ у
визначеному відповідачем розмірі, але
оскільки у спірному
повідомленні-рішенні зазначено, що
сума грошового зобов'язання з ПДВ
визначена на підставі п.9.4 ст.9 Закону
України «Про податок на додану
вартість», то позовні вимоги
підлягають задоволенню.

З такою позицією суду першої інстанції
колегія суддів погодитися не може з
огляду на наступне.

Згідно з пп.2.3.1 п.2.3 ст.2 цього Закону
особа підлягає обов'язковій реєстрації
як платник податку (зокрема, податку на
додану вартість), коли загальна сума
від здійснення операцій з поставки
товарів (послуг), у тому числі з
використанням локальної або
глобальної комп'ютерної мережі, що
підлягають оподаткуванню згідно з цим
Законом, нарахована (сплачена, надана)
такій особі або в рахунок зобов'язань
третім особам, протягом останніх
дванадцяти календарних місяців
сукупно перевищує 300000 грн. (без
урахування податку на додану вартість).

Пунктом 9.4 ст.9 Закону №168/97-ВР
встановлено, якщо обсяг
оподатковуваних операцій суб'єкта
господарювання протягом звітного
податкового періоду перевищує суму,
визначену пп.2.3.1 п.2.3 ст.2 цього Закону,
не більше ніж у два рази, то така особа
зобов'язана надіслати податковому
органу заяву про реєстрацію протягом
двадцяти календарних днів, наступних
за звітним податковим періодом.

Якщо особа укладає одну чи більше
цивільно-правових угод (договорів),
відповідно до яких здійснення
оподатковуваних операцій з обсягом, що
перевищуватиме протягом звітного
податкового періоду у два чи більше
разів суму, визначену пп.2.3.1 Закону, то
ця особа зобов'язана зареєструватися
платником податку на додану вартість
до кінця передбаченого законом
періоду. Особа, котра не надсилає таку
заяву у визначених випадках і строки,
несе відповідальність за
ненарахування або несплату податку на
додану вартість на рівні
зареєстрованого платника податку без
права нарахування податкового кредиту
та отримання бюджетного відшкодування.

Колегія суддів вважає вірним висновок
ДПІ про те, що отримавши за
результатами 10 місяців 2010 року в якості
виручки 565331,46 грн., позивач повинна була
зареєструватися платником ПДВ з
листопада 2010 року, а невиконання цих
вимог тягне за собою нарахування
зобов'язань з ПДВ за листопад та
грудень 2010 року без права нарахування
податкового кредиту.

Оскілки нарахування позивачу спірним
повідомленням-рішенням зобов'язань з
ПДВ пов'язано саме з невиконанням
позивачем приписів п.9.4 ст.9 Закону
України «Про податок на додану
вартість», що не заперечується самим
позивачем, то у цьому рішенні ДПІ
обґрунтовано зазначило про порушення
позивачем цієї норми Закону.

Крім того, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що окремі
недоліки рішення контролюючого органу
не повинні сприйматися як безумовні
підстави для висновку щодо
протиправності спірного рішення і, як
наслідок, про його скасування.

Якщо спірне рішення прийняте
контролюючим органом у межах своєї
компетенції та з його змісту можна
чітко встановити суть порушення, за яке
нараховуються грошові зобов'язання та
розмір останніх, то таке рішення може
бути визнане судом правомірним навіть
при наявності певних недоліків
оформлення такого рішення.

За таких обставин, апеляційна скарга
ДПІ підлягає задоволенню, а постанова
суду першої інстанції підлягає
скасуванню з винесення нової постанови
про відмову у задоволенні позовних
вимог.

Керуючись ст.195, ст.197, п.3 ч.1 ст.198, ч.1
ст.202, ст.207, ч.5 ст.254 КАС України,
апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Первомайської
об'єднаної державної податкової
інспекції Миколаївської області
Головного управління Міндоходів у
Миколаївській області - задовольнити.

Постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 18 квітня 2013
року скасувати.

Прийняти по справі нову постанову, якою
відмовити у задоволенні позовних вимог
фізичної особа-підприємця ОСОБА_4 про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
Первомайської об'єднаної державної
податкової інспекції Миколаївської
області від 19 травня 2011 року №.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копії особам, які беруть
участь у справі та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий суддя:К.В. Кравченко Суддя:
Суддя: Ю.М. Градовський А.Г. Федусик