Справа № 2а-3583/10/1670
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/7488/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Голубєвої Г.К.

Карася О.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами касаційну скаргу
Хорольської міжрайонної державної
податкової інспекції Полтавської
області

на постанову Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 20 січня 2011 року

у справі № 2а-3583/10/1670

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3

до Державної податкової адміністрації
у Полтавській області,

Хорольської міжрайонної державної
податкової інспекції Полтавської
області

про скасування рішень про застосування
штрафних (фінансових) санкцій, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3
(далі - ФОП ОСОБА_3;
позивач) звернулась до суду з позовом
до Державної податкової адміністрації
у Полтавській області (далі - ДПА у
Полтавській області; відповідач-1) та
Хорольської міжрайонної державної
податкової інспекції Полтавської
області (далі - Хорольська МДПІ
Полтавської області; відповідач-2) про
скасування рішень № /0 від 09
квітня 2010 року, № /0 від 09 квітня 2010
року, № /0 від 09 квітня 2010
року про застосування штрафних
(фінансових) санкцій та рішення ДПА у
Полтавській області № 175/3/25-016 від 17
травня 2010 року про результати
розгляду скарги.

Постановою Полтавського
окружного адміністративного суду від 01
вересня 2010 року в задоволенні
адміністративного позову в частині
скасування рішень № /0
від 09 квітня 2010 року, № /0 від 09
квітня 2010 року, № /0 від 09
квітня 2010 року про застосування
штрафних (фінансових) санкцій
відмовлено. Провадження у справі в
частині позовної вимоги про скасування
рішення ДПА у Полтавській області №
175/3/25-016 від 17 травня 2010 року про
результати розгляду скарги закрито.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, позивач оскаржив її в
апеляційному порядку.

Постановою Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 20 січня 2011 року
апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_3
задоволено частково. Постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 01 вересня
2010 року скасовано в частині відмови в
задоволенні позовних вимог про
скасування рішення №
/0 від 09 квітня 2010 року про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій та рішення № /0 від 09
квітня 2010 року в частині застосування
до ФОП ОСОБА_3 суми штрафних
(фінансових) санкцій в розмірі 4 003,20 грн.
Прийнято в цій частині нову постанову,
якою вказані позовні вимоги
задоволено. Скасовано рішення № /0
від 09 квітня 2010 року про застосування
штрафних (фінансових) санкцій та
рішення № /0 від 09 квітня 2010 року в
частині застосування до ФОП ОСОБА_3
суми штрафних (фінансових) санкцій в
розмірі 4 003,20 грн. В іншій частині
постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 01 вересня
2010 року залишено без змін.

Не погоджуючись із зазначеним
судовим рішенням у справі, відповідач-2
оскаржив його в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі, з
посиланням на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
ставиться питання про скасування
постанови Харківського апеляційного
адміністративного суду від 20 січня
2011 року в частині задоволення
позовних вимог та залишення без змін
постанови Полтавського окружного
адміністративного суду від 01 вересня
2010 року.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
правильність застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи в
межах доводів касаційної скарги
відповідно до статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню, зважаючи на
таке.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що посадовими особами
відповідача-1 проведено перевірку
кіоску, що належить позивачу, з питань
дотримання суб'єктами господарювання
порядку проведення розрахунків за
товари (послуги), вимог з регулювання
обігу готівки, наявності торгових
патентів і ліцензій, за результатами
якої складено акт № 0034/16/27/23/НОМЕР_1 від
22 березня 2010 року.

Перевіркою, зокрема, встановлено
порушення позивачем пункту 2.6 глави 2
Положення про ведення касових операцій
у національній валюті в Україні,
затвердженого постановою Правління
Національного банку України від 15
грудня 2004 року № 637, (далі - Положення) у
зв'язку з нездійсненням обліку
готівкових коштів у розмірі 9 816,85 грн. у
повній сумі їх фактичних надходжень у
книзі обліку розрахункових операцій на
підставі фіскальних звітних чеків
реєстратора розрахункових операцій
шляхом внесення відповідних записів до
книги обліку розрахункових операцій.

Також, контролюючий орган дійшов
висновку про порушення
ФОП ОСОБА_3 пункту 12 статті 3 Закону
України від 06 липня 1995 року
№ 265/95-ВР «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» (в редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин; далі - Закон № 265/95-ВР) з
огляду на незабезпечення ведення
обліку товарно-матеріальних цінностей
за місцем їх реалізації на загальну
суму в розмірі 2 001,60 грн., а саме -
відсутність накладних, що
підтверджують оприбуткування товару
(тютюнових виробів).

На підставі зазначеного акту перевірки
відповідачем-2 прийнято рішення
№ /0 від 09 квітня 2010 року, яким до
позивача за порушення пункту 2.6 глави 2
Положення застосовано суму штрафних
(фінансових) санкцій в розмірі
49 084,25 грн., та рішення № /0 від 09
квітня 2010 року, яким до позивача за
порушення пункту 12 статті 3 Закону №
265/95-ВР застосовано суму штрафних
(фінансових) санкцій в розмірі 4 003,20 грн.

За результатами адміністративного
оскарження, скаргу позивача залишено
без задоволення, а спірні рішення про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій - без змін.

Скасовуючи постанову суду першої
інстанції про відмову в задоволенні
позову в частині, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку про те, що
вимоги пункту 2.6 глави 2 Положення не
розповсюджуються на фізичних осіб, які
здійснюють підприємницьку діяльність.

Крім того, Харківський
апеляційний адміністративний суд
виходив з того, що чинним на час
виникнення спірних правовідносин
законодавством не передбачено ведення
обліку товарних запасів для фізичних
осіб-підприємців, що, в свою чергу,
виключає обов'язок позивача зберігати
облікову документацію.

Колегія суддів вважає вказані
висновки суду апеляційної інстанції
неправомірними, виходячи з таких
підстав.

За змістом частини 2 статті 55
Господарського кодексу України
громадяни України, які здійснюють
господарську діяльність та
зареєстровані відповідно до закону як
підприємці, поруч з господарськими
організаціями-юридичними особами,
визнаються суб'єктами господарювання.

Відповідно до преамбули
Положення воно визначає порядок
ведення касових операцій у
національній валюті України як
підприємствами, так і підприємцями, а
також окремі питання організації
банками роботи з готівкою.

При цьому пунктом 1.1 глави 1 Положення
визначено, що вимоги цього Положення не
поширюються лише на: а) розташовані на
території України іноземні
дипломатичні, консульські та інші
офіційні представництва, міжнародні
організації та їх філії, що
користуються імунітетом і
дипломатичними привілеями;
б) представництва іноземних
організацій і філій, які не здійснюють
підприємницької діяльності.

Отже, позивач зобов'язаний
дотримуватись порядку ведення касових
операцій, зокрема, вимог пункту 2.6 глави
2 Положення в частині оприбуткування
готівки.

Згідно з пунктом 1.2 глави 1
Положення оприбуткування готівки - це
проведення підприємствами і
підприємцями обліку готівки в касі на
повну суму її фактичних надходжень у
касовій книзі, книзі обліку доходів і
витрат, книзі обліку розрахункових
операцій; книга обліку розрахункових
операцій - це прошнурована і належним
чином зареєстрована в органах
державної податкової служби України
книга, що містить щоденні звіти, які
складаються на підставі відповідних
розрахункових документів щодо руху
готівкових коштів, товарів (послуг).

Відповідно до пункту 2.6 глави 2
Положення уся готівка, що надходить до
кас, має своєчасно (у день одержання
готівкових коштів) та в повній сумі
оприбутковуватися.

У разі проведення готівкових
розрахунків із застосуванням
реєстратора розрахункових операцій
або використанням розрахункової
книжки оприбуткуванням готівки є
здійснення обліку зазначених
готівкових коштів у повній сумі їх
фактичних надходжень у книзі обліку
розрахункових операцій на підставі
фіскальних звітних чеків реєстратора
розрахункових операцій (даних
розрахункової книжки).

Системний аналіз норм Положення дає
підстави для висновку про те, що у разі
проведення готівкових розрахунків із
застосуванням реєстратора
розрахункових операцій або
використанням розрахункової книжки
оприбуткуванням готівки є сукупність
таких дій: фіксація повної суми
фактичних надходжень готівки у
фіскальних звітних чеках реєстратора
розрахункових операцій (даних
розрахункової книжки) та відображення
на їх підставі готівки у книзі обліку
розрахункових операцій.

Невиконання будь-якої з цих дій є
порушенням порядку оприбуткування
готівки, за яке встановлено
відповідальність статтею 1 Указу
Президента України від 12 червня 1995 року
№ 436/95 «Про застосування штрафних
санкцій за порушення норм з
регулювання обігу готівки».

Згідно з пунктом 12 статті 3 Закону
№ 265/95-ВР суб'єкти господарювання, які
здійснюють розрахункові операції в
готівковій та/або в безготівковій
формі (із застосуванням платіжних
карток, платіжних чеків, жетонів тощо)
при продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані вести
у порядку, встановленому
законодавством, облік товарних запасів
на складах та/або за місцем їх
реалізації, здійснювати продаж лише
тих товарів, які відображені в такому
обліку, за винятком продажу товарів
особами, які відповідно до
законодавства оподатковуються за
правилами, що не передбачають ведення
обліку обсягів реалізованих товарів
(наданих послуг).

Статтею 6 Закону № 265/95-ВР
передбачено, що облік товарних запасів
фізичною особою - суб'єктом
підприємницької діяльності ведеться у
порядку, визначеному чинним
законодавством, а юридичною особою (її
філією, відділенням, іншим
відокремленим підрозділом) - у порядку,
визначеному відповідним національним
положенням (стандартом)
бухгалтерського обліку. Облік ведеться
з урахуванням особливостей,
встановлених для суб'єктів малого
підприємництва. Обов'язок із ведення
обліку товарних запасів не
застосовується до осіб, які відповідно
до законодавства оподатковуються за
правилами, що не передбачають ведення
обліку придбаних або проданих товарів.

Таким чином, обов'язок ведення обліку
товарних запасів не міг бути
покладений на суб'єктів
підприємницької діяльності-фізичних
осіб, які здійснювали підприємницьку
діяльність за спрощеною системою
оподаткування відповідно до Указу
Президента України від 03 липня 1998 року
№ 727/98 «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва» (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин).

Проте, суб'єкти підприємницької
діяльності-фізичні особи, які
перебували на загальній системі
оподаткування, відповідно до вимог
пункту 12 статті 3 та статті 6 Закону №
265/95-ВР були зобов'язані вести облік
товарних запасів у порядку,
визначеному чинним на час виникнення
спірних правовідносин законодавством.

В свою чергу, як вбачається з
підпункту 2.2.6 пункту 2.2 розділу 2 акту
перевірки № 0034/16/27/23/НОМЕР_1 від 22
березня 2010 року, який є носієм
доказової інформації, та встановлено
судом першої інстанції, на момент
проведення контролюючим органом
перевірки ФОП ОСОБА_3 платником єдиного
податку остання не була, а відтак
повинна була вести облік товарних
запасів.

З огляду на викладене, колегія
суддів вважає, що суд апеляційної
інстанції помилково скасував
постанову суду першої інстанції, яка є
законною та обґрунтованою.

Відповідно до статті 226 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції скасовує
судове рішення суду апеляційної
інстанції та залишає в силі рішення
суду першої інстанції, яке ухвалено
відповідно до закону і скасоване або
змінене помилково.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 226, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Хорольської
міжрайонної державної податкової
інспекції Полтавської області
задовольнити частково.

Скасувати постанову Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 20 січня 2011 року, а постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 01 вересня
2010 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав і в порядку,
встановленими главою 3 розділу IV
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Голубєва Г.К.

Карась О.В.