Справа № 639/1871/13-а
Суддя: Шиянова Л. О.
Дата ухвалення: 2014-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

16 квітня 2014 року Жовтневий
районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого - судді Шиянової Л.О.,

за участі секретаря - Шевченко А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Харкові адміністративну
справу за позовом ОСОБА_1 до
Адміністрації Жовтневого району
Харківської міської ради, Харківської
міської ради, треті особи: ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним
рішення органу місцевого
самоврядування,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з
адміністративним позовом та просив
визнати недійсним рішення виконавчого
комітету Жовтневої районної ради
народних депутатів від 04.02.1992р. №18-16,
яким була затверджена переуступка
земельної ділянки в розмірі 107 кв. м. на
користь домоволодіння АДРЕСА_2 за
рахунок домоволодіння АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову зазначав, що
оскаржуване рішення органу місцевого
самоврядування було постановлено з
порушенням вимог законодавства, без
дотримання встановленої процедури
відводу земельної ділянки в порядку
переуступки, без згоди співвласників
домоволодіння АДРЕСА_1 та без
урахування співвласника домоволодіння
АДРЕСА_2. Також зазначав, що вказаним
рішенням не були зафіксовані змінені
площі земельних ділянок №54 та №56, які
утворились в результаті переуступки,
та не були встановлені лінійні розміри
кожної зі сторін земельної ділянки, яка
повинна була перейти в користування
власника домоволодіння №54, при цьому
відсутній акт відводу зазначеної площі
земельної ділянки та її закріплення на
місцевості. Крім того, вказане рішення
не було долучено до матеріалів
інвентаризаційної справи БТІ на
домоволодіння АДРЕСА_1, співвласником
якого він є, в результаті чого вся
наявна технічна документація на це
домоволодіння не містила ніяких
відомостей про затверджену
оскаржуваним рішенням переуступку, її
розташування на місцевості, межі та
лінійні розміри. Про наявність цього
рішення та його правові наслідки йому
стало відомо лише під час розгляду
судовими інстанціями цивільної справи
за позовом співвласника домоволодіння
№ 56 ОСОБА_4 до нього про визначення
порядку користування земельною
ділянкою. Оскаржуване рішення
позбавляє його можливості утворити
окремий в'їзд для себе до власного
домоволодіння, чітко визначити межі та
розміри земельної ділянки, яка має
знаходитись в його користуванні, та
реалізувати своє право на отримання
землі у власність.

Позивач в судове засідання не з'явився,
направив до суду своїх представників
ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які в судовому
засіданні позовні вимоги підтримали
повністю та просили суд позов
задовольнити.

Представник відповідача -
Адміністрації Жовтневого району
Харківської міської ради - в судовому
засіданні позовні вимоги не визнав
надав суду письмові заперечення,просив
відмовити у повному обсязі.

Представник відповідача - Харківської
міської ради - був повідомлений
належним чином про дату, час і місце
судового розгляду справи, але на
розгляд справи не з'явився, про
поважність причин своєї відсутності
суд не повідомив.

Третя особи ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явився, направив до суду свого
представника ОСОБА_7, яка проти позову
заперечувала, надала суду також
письмові заперечення , в яких
посилалась на те,що на час прийняття
спірного рішення,тобто станом на 04.0.1992
року, земельна ділянка позивача була у
користуванні іншої особи - ОСОБА_8,
тобто права його не порушувались.

Третя особи ОСОБА_3 була повідомлена
належним чином про дату, час і місце
судового розгляду справи, але в судове
засідання не з'явилась, про поважність
причин своєї відсутності суд не
повідомила.

Третя особа ОСОБА_4 позовні вимоги
ОСОБА_1 підтримав, не заперечував проти
їх задоволення.

Вислухавши сторони, допитавши свідків,
дослідивши матеріали справи та
письмові докази сторін, ,всебічно і
повно з'ясувавши обставини справи,
об'єктивно оцінивши в сукупності
докази, які мають значення для розгляду
справи, надавши їм оцінку у сукупності
з оголошеними та дослідженими
матеріалами справи, суд вважає, що
позовні вимоги позивача підлягають
задоволенню в повному обсязі, з
наступних підстав.

Оцінюючи правомірність дій та рішень
органу власних повноважень, суд
керується критеріями, закріпленими у
статті 2 КАС України, які певною мірою
відображають принципи
адміністративної процедури, які
повинні дотримуватися при реалізації
дискреційних повноважень владного
суб'єкта, встановлюючи чи прийняті
(вчинені) ним рішення (дії): 1) на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно ч.1 ст. 6 КАС України, кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до
адміністративного суду, якщо вважає, що
рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Оскаржуваним рішенням виконавчого
комітету Жовтневої районної Ради
народних депутатів Харківської
області від 04.02.1992 р. № 18-16,
постановленого на користь ОСОБА_2,
фактично були вирішені питання, що
стосуються прав, свобод та інтересів
суміжних землекористувачів
домоволодіння АДРЕСА_1, якими на час
постановлення рішення були ОСОБА_9 та
ОСОБА_8, а також не врахована думка
співвласника домоволодіння АДРЕСА_2,
якою була ОСОБА_10

ОСОБА_1 в домоволодінні АДРЕСА_1 54/100
його частин стали належати згідно
договору дарування, посвідченого
П'ятою Харківською державною
нотаріальною конторою 21.07.1995 року, р. №
3-4521, та зареєстрованого в ХМБТІ 21.07.1995
р., р. № 292. Про наявність оскаржуваного
рішення та його правові наслідки
позивачу ОСОБА_1, співвласнику
домоволодіння № 56 та правонаступнику
співвласника ОСОБА_8 за договором
дарування, стало відомо лише під час
розгляду судовими інстанціями
цивільної справи за позовом
співвласника домоволодіння № 56 ОСОБА_4
до нього про визначення порядку
користування земельною ділянкою.

Це знайшло своє підтвердження в копії
рішення судової колегії судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Харківської області від 30.10.2012 року по
справі № 2-1034/2011, провадження №
22ц//2090/5275/2012 (а. с. 24-26), яким був
зазначений самочинний характер
захоплення частини площі земельної
ділянки домоволодіння № 56, суміжного з
№ 54.

На час розгляду спору порядок
регулювання земельних відносин
встановлений у Земельному Кодексі
України 2001 року. На час прийняття
оскаржуваного рішення органу
місцевого самоврядування діяв
Земельний Кодекс Української ССР, який
був прийнятий 18.12.1990 р., введений в дію з
15.03.1991 р. та втратив чинність з 01.01.2002 р.

Виходячи з цього та враховуючи, що
причини пропущення ОСОБА_1 строку
звернення до суду з адміністративним
позовом були визнані судом поважними
та йому ухвалою суду від 29 липня 2013 року
було поновлено строк на звернення до
суду з адміністративним позовом, суд
при розгляді справи керується тими
законодавчими актами держави України,
які діяли на час постановлення
оскаржуваного рішення ( а.с.78).

Стаття 19 Конституції України (1996 року
із змінами та доповненнями) зобов'язує
орган влади діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб,
передбачений Конституцією та законами
України. Ці положення кореспондуються
зі змістом статті 4 Конституції України
1978 року в редакції закону України від
17.09.1991 р. № 1554-ХІІ, в якій було
зазначено, що держава Україна, всі її
органи діють на основі законності,
забезпечують охорону правопорядку,
інтересів суспільства, прав і свобод
громадян. Державні і громадські
організації, службові особи
зобов'язані додержувати Конституції і
законів України.

Відповідно до статті 124 Конституції
України (в редакції Закону від 19.06.91 р. №
1213а-ХІІ), органами державної влади в
областях, районах, містах, районах у
містах, селищах і селах України є
обласні, районні, міські, районні в
містах, селищні, сільські Ради народних
депутатів, які, згідно ст. 125 тієї ж
Конституції, у межах своєї компетенції
вирішують усі питання місцевого
значення, виходячи з інтересів
громадян, які проживають на їх
території, та державних інтересів,
проводять у життя рішення вищестоящих
органів державної влади, координують
діяльність нижчестоящих Рад народних
депутатів, забезпечують додержання
законності і правопорядку, беруть
участь в обговоренні питань
республіканського значення, вносять з
цих питань свої пропозиції.

Також за Конституцією України в
редакції Закону від 19.06.91 р. № 1213а-ХІІ
(статті 132-135), виконавчими і
розпорядчими органами місцевих Рад
народних депутатів є виконавчі
комітети, які обираються ними.
Виконавчі комітети не рідше одного
разу на рік звітують перед Радами, які
їх обрали, а також на зборах трудових
колективів і за місцем проживання
громадян. Виконавчі комітети місцевих
Рад народних депутатів є безпосередньо
підзвітними Радам, що їх обрали.
Компетенція виконавчих комітетів
місцевих Рад народних депутатів і
порядок їх діяльності визначаються на
основі цієї Конституції Законом
України «Про місцеві Ради народних
депутатів України та місцеве і
регіональне самоврядування».
Виконавчі комітети місцевих Рад
народних депутатів приймають рішення і
видають розпорядження в межах
повноважень, наданих їм законодавством
України.

Відповідно до Закону України «Про
місцеві Ради народних депутатів та
місцеве і регіональне самоврядування»
від 08.12.1990 р., який був введений в дію з
20.12.1990 р. та втратив чинність згідно із
Законом України від 21 травня 1997 року №
280/97-ВР, виконавчий комітет Ради
народних депутатів був виконавчим і
розпорядчим органом відповідної Ради,
їй підпорядкованим та підзвітним, та
був юридичною особою (стаття 31). Також
виконавчий комітет сільської,
селищної, міської Ради народних
депутатів відповідно до частини
третьої статті 32 цього Закону
здійснював повноваження, делеговані
йому державою, зокрема, контроль за
використанням і охороною землі, її
надр, водойм, лісів, атмосферного
повітря, рослинного і тваринного світу,
інших природних ресурсів на
відповідній території в межах і в
порядку, встановлених законодавством
України; реєстрував право власності на
землю і право землекористування та
договори на оренду землі (стаття 42).

Відповідно до Земельного Кодексу УРСР
1990 року в редакції, яка діяла станом на
час прийняття оскаржуваного рішення, а
саме на 04.02.1992 року, надання відповідно
до статті 18 цього Кодексу земельних
ділянок у володіння або користування
та вилучення земель було віднесено до
компетенції міських Рад (стаття 11). До
компетенції районних Рад ці питання
були віднесені лише в частині земель за
межами населених пунктів (стаття 12).
Відповідно до ст. 18 цього Кодексу,
міська Рада народних депутатів надає
земельні ділянки для будь-яких потреб у
межах міста. При цьому, відповідно до
вимог статті 19 цього Кодексу, надання
земельної ділянки, що перебуває у
володінні або користуванні, іншому
громадянину, підприємству, установі,
організації провадиться тільки після
вилучення цієї ділянки в порядку,
передбаченому статтями 31 і 32 цього
Кодексу. Зокрема, вилучення земельної
ділянки для потреб громадян було
можливо лише за погодженням із земле
володільцем і землекористувачем, а
вирішення цього питання в межах міста -
лише за рішенням міської ради народних
депутатів (стаття 31).

Крім того, відповідно до вимог
статей 100, 102 цього ж Кодексу, відведення
земельних ділянок у володіння або
користування, відмежування в натурі
вилучених і відведених земельних
ділянок мало здійснюватись відповідно
до землевпорядних проектів, складених
відповідними землевпорядними
організаціями та затвердженими
відповідною Радою народних депутатів.

Також цим Кодексом самовільний
обмін земельних ділянок визнавався
недійсним (стаття 114).

В судовому засіданні встановлено,
що станом на 04.02.1992 року домоволодіння
№ 54 належало на праві власності ОСОБА_2
та ОСОБА_10, а домоволодіння № 56
належало на праві власності ОСОБА_9 та
ОСОБА_8

Рішенням виконавчого комітету
Жовтневої районної Ради народних
депутатів Харківської області від
04.02.1992 року № 18-16, на ім'я відповідача
ОСОБА_2 були прийняті в експлуатацію
самочинні будівлі по пр. Ілліча, 54. У
пункті 2 зазначеного рішення вказано
про закріплення переуступки земельної
ділянки площею 107 кв. м. за рахунок
домоволодіння АДРЕСА_1, за
домоволодінням № 54. Також зазначено,
що «власник домоволодіння № 56 проти
переуступки не заперечує» .

При цьому в рішенні не зазначено, хто
саме зі співвласників домоволодіння №
56 не заперечував проти переуступки та
за рахунок якої частки земельної
ділянки № 54 зроблено зменшення її
площі.

Архівні матеріали до зазначеного
рішення взагалі відсутні, що
підтверджується відповіддю архівного
відділу Харківської міської ради від
05.04.2012 року № К-33 (а.с. 27,28).

Представником третьої особи ОСОБА_2 -
ОСОБА_7, яка заперечувала проти позову,
на підтвердження своїх заперечень не
були надані документи, які б
підтверджували дотримання ОСОБА_2
вимог існуючого на той час
законодавства в сфері земельних
відносин, а саме затвердженого міською
Радою землевпорядного проекту
вилучення земельної ділянки площею 107
кв. м. з користування співвласниками
домоволодіння № 56 з зазначенням її
розташування на місцевості та лінійних
розмірів, а також відповідного рішення
міської Ради про надання в
користування ОСОБА_2 земельної ділянки,
відведеної на місцевості, та
погодження цього питання з усіма
зацікавленими землекористувачами.

Судом встановлено, що зазначені
документи, які були обов'язковими для
законного вирішення поставленого
питання відсутні і в матеріалах
інвентаризаційних справ на
домоволодіння № 56, за рахунок якого
проведено вилучення, та № 54, на користь
якого проведено переуступку.

Відсутність будь-якої обізнаності
співвласників домоволодіння № 56 щодо
вирішуваного питання та їх згоди на це
підтвердили в судовому засіданні й
свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12

Таким чином, суд дійшов до
беззаперечного висновку, що
оскаржуване рішення було постановлено
виконавчим комітетом Жовтневої
районної Ради народних депутатів
Харківської області з порушенням
діючого на той час законодавства.

Крім того, пунктом 3 оскаржуваного
рішення передбачено «зобов'язати ЖЕО
Жовтневого району видати свідоцтво на
право власності на ім'я ОСОБА_2».

Як свідчать матеріали
інвентаризаційної справи на
домоволодіння № 54, свідоцтво про право
власності відповідно до рішення № 18-16
від 04.02.1992 року на ім'я ОСОБА_2 ЖЕО
Жовтневого району не видавалось, на
реєстрацію до ХМБТІ свідоцтво про
право власності на ім'я ОСОБА_2 не
надходило. Ці обставини, разом з
недотриманням порядку вилучення та
відведення частини земельної ділянки з
користування одних землекористувачів
на користь інших землекористувачів,
суд вважає такими, які свідчать про
невиконання в цілому оскаржуваного
рішення.

Суд вважає, що факт невиконання рішення
№ 18-16 від 04.02.1992 року самим ОСОБА_2
підтверджує й те, що право власності на
самочинно збудовані ним будівлі,
зведені, в тому числі й за рахунок
самовільно захопленої частини
земельної ділянки домоволодіння № 56,
було визнане за ним лише на підставі
рішення Жовтневого районного суду м.
Харкова від 19.04.2007 року по справі №
2-3045/07 (інвентаризаційна справа №21077
а.с.171).

ОСОБА_1 право власності на 54/100 частини
домоволодіння АДРЕСА_1 набув в 1995 році.
На час отримання ним частини
домоволодіння фактична площа
земельної ділянки № 56 становила 2741 кв.
м. згідно всієї технічної документації
на домоволодіння.

Відповідно до висновку судової
будівельно-технічної експертизи від
17.04.2012 року та геодезичної зйомки
фактичний розмір переуступки частини
площі земельної ділянки № 56 на користь
домоволодіння № 54 складає 131 кв. м.,
замість вказаних в рішенні виконкому
від 04.02.1992 року 107 кв. м.

Тому суд вважає, що зазначеним рішенням
порушуються права нового власника
домоволодіння ОСОБА_1, до якого право
користування земельною ділянкою
перейшло на підставі
цивільно-правового договору.

Відповідно до рішення І сесії VІ
скликання № 06/10 від 24.11.2010 р.
Харківської міської ради Харківської
області «Про структуру виконавчих
органів Харківської міської ради 6
скликання» було проведено
реорганізацію районних у місті Харкові
рад та їх виконавчих органів шляхом
приєднання до виконавчих органів
Харківської міської ради.

Систему та гарантії місцевого
самоврядування в Україні, засади
організації та діяльності, правового
статусу і відповідальності органів та
посадових осіб місцевого
самоврядування, відповідно до
Конституції України, визначає Закон
України «Про місцеве самоврядування в
Україні», відповідно до ч. 1 ст. 59 якого
визначено, що рада в межах своїх
повноважень приймає нормативні та інші
акти у формі рішень. Пунктом 10 цієї ж
статті передбачено, що акти органів та
посадових осіб місцевого
самоврядування з мотивів їхньої
невідповідності Конституції або
Законам України визнаються
незаконними в судовому порядку.

Згідно ч. 1 ст. 21 Цивільного Кодексу
України, суд визнає незаконним та
скасовує правовий акт індивідуальної
дії, виданий органом державної влади
або органом місцевого самоврядування,
якщо він суперечить актам цивільного
законодавства і порушує цивільні права
або інтереси.

Приймаючи до уваги викладені
обставини, суд вважає, що позовні
вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в
повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 5, 7,9,10,11,70,71,86, 128, 158-163 167,
186 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Адміністрації Жовтневого району
Харківської міської ради, Харківської
міської ради, треті особи: ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним
рішення органу місцевого
самоврядування,- задовольнити.

Визнати рішення Виконавчого комітету
Жовтневої районної ради народних
депутатів Харківської області № 18-16
від 04.02.1992 року - недійсним.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Жовтневий райсуд м. Харкова шляхом
подачі апеляційної скарги в
десятиденний строк з дня її
проголошення, а особами, які не були
присутні у судовому засіданні, -
протягом десяти днів з дня отримання її
копії.

Суддя
Л.О.Шиянова