Справа № К/9991/24167/11-С
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2014-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2014 року
м. Київ К/9991/24167/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т. Розваляєвої Т.С.
Маслія В.І.

провівши попередній розгляд
адміністративної справи за касаційною
скаргою Суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_4 на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Севастополь від 03.06.2010р. та ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 14.03.2011р. у
справі № 2-а-338/10/2770 за позовом
Суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_4 до Гагарінської районної
державної адміністрації м. Севастополя
про визнання дій незаконними та
зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Суб'єкт підприємницької діяльності
ОСОБА_4 звернулась до Гагарінської
районної державної адміністрації
м.Севастополя з позовом, в якому, з
урахуванням доповнень до позовної
заяви просила:

- визнати протиправними дії
відповідача щодо порушення строків
розгляду її заяви про продовження
дозволів на розміщення об'єктів
торгівлі № 3027-Л, № 3029-Л від 28.12.2005р. на
АДРЕСА_1;

- визнати протиправними дії
відповідача по встановленню
граничного строку дії дозволів № 3027-Л,
№ 3029-Л від 28.12.2005р.;

- визнати дозволи № 3027-Л, № 3029-Л від
28.12.2005р. (місця №3, 4) не обмеженими
будь-якими термінами;

- визнати протиправними дії
відповідача по перешкоді
підприємницької діяльності на
встановлених Гагарінською районною
державною адміністрацією місцях № 3 та
№ 4 по раніше виданим дозволам № 3027-Л, №
3029-Л від 28.12.2005р. шляхом встановлення
строків їх дії;

- визнати противоправними дії
відповідача по отриманню грошових
коштів за підсумками проведення
конкурсу на право отримання дозволу на
розміщення об'єкту торгівлі. Стягнути з
відповідача безпідставно отримані
грошові кошти у загальній сумі 11371,00
грн.;

- стягнути з відповідача моральну шкоду
у розмірі 10 000,00 грн.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста
Севастополь від 03.06.2010р., залишеною без
змін ухвалою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 14.03.2011р., позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії відповідача
щодо порушення строків розгляду заяви
суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_4 про видачу дозволу на
розміщення об'єкту торгівлі від 19.02.2007.
В решті позову відмовлено.

На постанову Окружного
адміністративного суду міста
Севастополь від 03.06.2010р. та ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 14.03.2011р.
надійшла касаційна скарга Суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_4, в
якій, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
ставиться питання про їх скасування та
прийняття нового рішення про
задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що суб'єкт
підприємницької діяльності ОСОБА_4
зареєстрована Гагарінською районною
державною адміністрацією 29.08.1996р., про
що видано відповідне свідоцтво. У 2007
році позивач була платником єдиного
податку, що підтверджується свідоцтвом
про сплату єдиного податку
серії НОМЕР_1.

28.12.2005р. позивачем отримані дозволи №
3027-Л та № 3029-Л на розміщення об'єктів
торгівлі-палатки по реалізації
сувенірів АДРЕСА_1. Зазначені дозволи
були дійсні з 01.01.2006р. по 31.12.2006р.

19.02.2007р. позивачка звернулася до
Гагарінської районної державної
адміністрації у м.Севастополі із
заявою про продовження дозволів № 3027-Л
та № 3029-Л від 28.12.2005р. та
видати нові дозволи на 2007 рік
розміщення об'єкта торгівлі сувенірами
АДРЕСА_1.

Однак, листом №956/14 від 26.02.2007р.
Гагарінська районна державна
адміністрація повідомила позивача про
призупинення нею, у зв'язку з набранням
чинності частиною 1 статті 4 Закону
України «Про дозвільну систему у сфері
господарської діяльності», видачі
дозволів на розміщення об'єктів
торгівлі та послуг у зв'язку з
неврегульованістю законодавчих норм
по цьому питанню. Позивачу повідомлено,
що торгівельні місця були надані їй за
підсумками конкурсу, проведеному у 2006
році як переможцю відповідно до
дислокації, затвердженої на період до
31.12.2006р., дислокація засобів пересувної
роздрібної торгової мережі (послуг) на
2007 рік перебуває у стані узгодження.

Згідно зі статтею 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові та службові особи зобов'язані
діяти на підставі, в межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноважень з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо;
добросовісно; розсудливо; з дотримання
принципу рівності перед законом,
запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Частина 8 статті 7 Закону України «Про
дозвільну систему у сфері
господарської діяльності» (в редакції,
що діяла на 19.02.2007) визначає: місцеві
дозвільні органи протягом п'яти
робочих днів з дати одержання від
адміністратора заяви та документів,
якщо інше не передбачено законом,
приймають рішення про видачу або
відмову у видачі суб'єкту
господарювання документа дозвільного
характеру та передають протягом двох
робочих днів з дати прийняття
відповідного рішення адміністратору
відповідні документи. У рішенні про
відмову у видачі документа дозвільного
характеру зазначаються підстави такої
відмови.

У зв'язку з наведеним, суди попередніх
інстанцій дійшли вірного висновку, що
оскільки звернення позивача від 19.02.2007
розглянуто відповідачем лише 26.02.2007р.,
тобто з порушенням строку,
встановленого частиною 8 статті 7
Законом України «Про дозвільну систему
у сфері господарської діяльності»,
позовні вимоги в цій частині є
обґрунтованими.

Щодо решти позовних вимог, то колегія
суддів погоджується з судами першої та
апеляційної інстанцій щодо їх
безпідставності, враховуючи наступне.

Правові та організаційні засади
функціонування дозвільної системи у
сфері господарської діяльності і
порядок діяльності дозвільних органів,
уповноважених видавати документи
дозвільного характеру, та
адміністраторів визначає Закон
України «Про дозвільну систему у сфері
господарської діяльності» (далі -
Закон). Цей Закон набрав чинності
05.01.2006р., крім частини першої статті 4,
яка набирала чинності з 05.10.2006р.

Відповідно до частини 2 статті 11 Закону
закони та інші нормативно-правові акти,
прийняті до набрання чинності цим
Законом, діють у частині, що не
суперечить цьому Закону

Згідно з положеннями статті 1 цього
Закону місцеві дозвільні органи -
міські ради та їх виконавчі органи,
районні та районні у містах Києві і
Севастополі державні адміністрації,
територіальні (місцеві) органи
центральних органів виконавчої влади,
їх посадові особи, уповноважені
відповідно до закону видавати
документи дозвільного характеру від
свого імені, а також підприємства,
установи, організації, що у випадках,
передбачених законом, уповноважені
видавати документи дозвільного
характеру і можуть залучатися до
проведення експертизи та обстеження,
необхідних для видачі документів
дозвільного характеру, у межах
відповідної
адміністративно-територіальної
одиниці.

Статтею 4 Закону передбачені основні
вимоги до дозвільної системи у сфері
господарської діяльності, зокрема,
виключно законами, які регулюють
відносини, пов'язані з одержанням
документів дозвільного характеру,
встановлюється: необхідність
одержання документа дозвільного
характеру; дозвільний орган,
уповноважений видавати документ
дозвільного характеру; платність або
безоплатність видачі документа
дозвільного характеру; строк прийняття
рішення про видачу або відмову у видачі
документа дозвільного характеру;
вичерпний перелік підстав для відмови
у видачі та анулювання документа
дозвільного характеру; можливість
набуття суб'єктом господарювання права
на провадження певних дій щодо
здійснення господарської діяльності
за декларативним принципом.

Стаття 15 Закону України «Про систему
оподаткування» передбачає місцевий
збір (обов'язковий платіж) за видачу
дозволу на розміщення об'єкту торгівлі
та сфери послуг. Місцеві податки і
збори (обов'язкові платежі), механізм
справляння та порядок їх сплати
встановлюються сільськими, селищними,
міськими радами відповідно до переліку
і в межах граничних розмірів ставок,
встановлених законами України.

Порядок справляння місцевих податків і
зборів, їх граничні розміри визначено
Декретом Кабінету Міністрів України
«Про місцеві податки і збори» № 56-93 від
20.05.1993, статтею 17 якого передбачено
механізм справляння, порядок та
граничний розмір збору за видачу
дозволу на розміщення об'єктів
торгівлі.

Як вбачається з матеріалів справи,
25.03.2003р. Севастопольською міською Радою
прийнято рішення № 732 «Про збір за
видачу дозволу на розміщення об'єктів
торгівлі (послуг)», пунктом 9 якого
передбачено дозволити уповноваженим
органам видавати дозволи на
розташування об'єктів торгівлі,
послуг-засобів пересувній дрібно
роздрібній торговій мережі (послуг) за
наслідками проведення конкурсу між
суб'єктами господарської діяльності.
Затверджено Положення про порядок
проведення конкурсу по розміщенню
засобів пересувній дрібно роздрібній
торговій мережі, послуг в м.
Севастополі згідно додатку № 5 (пункт 10
Рішення Севастопольської міської Ради
№ 732).

Зазначене Положення встановлювало
умови та порядок проведення конкурсу
по розташуванню засобів пересувній
дрібно роздрібної торгової мережі,
послуг в м. Севастополі
щороку районною державною
адміністрацією (п.1.1 Положення).

Відповідно до пункту 1.2 Положення на
конкурс виставляються місця для
розміщення засобів відповідно до
дислокації, затвердженої з урахуванням
вимог органів архітектури та
градобудівництва, державної
автоінспекції, санепіднагляду,
пожарної охорони.

Згідно з частиною 7 статті 11 Закону
України «Про дозвільну систему у сфері
господарської діяльності» органи
місцевого самоврядування протягом
шести місяців з дня набрання чинності
змінами до відповідних законів повинні
були привести свої нормативно-правові
акти у відповідність із вимогами цього
Закону та відповідних законів.

31.01.2006 на сесії Севастопольської
міської Ради було прийнято рішення №4656
"Про внесення змін у рішення
Севастопольської міської Ради №732 від
25.03.2003 "Про збір за видачу дозволу на
розміщення об'єктів торгівлі (послуг)"
на конкурс виставляються місця для
розміщення засобів пересувної
роздрібної торгової мережі, послуг у
відповідності з дислокацією, схемами
розташування, затвердженими з
урахуванням вимог органів архітектури
і містобудування, державної
автоінспекції, санепіднагляду,
пожежної охорони і погоджені з
постійними комісіями міської ради з
питань бюджету, фінансів і
соціально-економічного розвитку міста
і з питань власності, управлінням
комунальним майном і функціонування
міського господарства.

Але на час виникнення спору, вказівки
частини шостої статті 11 Закону України
«Про дозвільну систему у сфері
господарської діяльності» Декрет
Кабінету Міністрів України «Про
місцеві податки та збори», яким
передбачений збір за видачу дозволів
на розташування об'єктів торгівлі,
Кабінетом Міністрів України не
приведений у відповідність до
вищезазначеного Закону.

З урахуванням викладеного судова
колегія погоджується з висновком суду
першої та апеляційної інстанцій, що
Гагарінська районна державна
адміністрація м. Севастополя не мала
повноважень на видачу дозволів на
розташування об'єктів торгівлі.

Крім того, судами попередніх інстанцій
було вірно враховано, що рішенням
Севастопольської міської Ради № 7287 від
14.07.2009 задоволений протест прокурора м.
Севастополя в порядку нагляду № 07-5-476
на рішення Севастопольської міської
ради № 732 від 25.03.2003; пункти 9 та 10 цього
рішення виключені.

Щодо відмови в задоволенні позовних
вимог в частині про завдання
позивачеві моральної шкоди, то колегія
суддів зазначає наступне.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті. Згідно з п.3 ч.2 цієї статті
моральна шкода відшкодовується
незалежно від вини органу державної
влади, органу влади Автономної
Республіки Крим, органу місцевого
самоврядування, фізичної або
юридичної особи, яка її завдала в інших
випадках, встановлених законом.

Відповідно до частини другої статті 23
ЦК України моральна шкода полягає,
зокрема, у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів.

Отже, під моральною шкодою слід
розуміти втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком судів
попередніх інстанцій про
безпідставність вимог позивача щодо
завданої йому моральної шкоди і
необхідність відмови в позові в цій
частині.

За таких обставин судова колегія
дійшла висновку, що при вирішенні
справи судами першої та апеляційної
інстанцій вірно застосовані норми
матеріального та процесуального права.
Доводи касаційної скарги висновків
суду не спростовують. За таких обставин
підстав для задоволення касаційної
скарги судова колегія не вбачає.

Згідно із ст. 220 КАС України суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_4
відхилити, а постанову Окружного
адміністративного суду міста
Севастополь від 03.06.2010р. та
ухвалу Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від
14.03.2011р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
особам, які беруть участь у справі та
може бути переглянута в порядку ст.ст.
235-2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: