Справа № 813/1993/14
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2014-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
№ 813/1993/14
Львівський окружний адміністративний
суд у складі:
Головуючого-судді Сасевича О.М.,
за участю секретаря судового засідання
представника позивача Дмитрасевича
представника відповідача Богоніс С.М.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «ВОЯВІ» до Державної
податкової інспекції у Залізничному
районі м.Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області про
визнання протиправним і скасування
податкового повідомлення-рішення
Товариство з обмеженою
відповідальністю «ВОЯВІ» (надалі - ТзОВ
«ВОЯВІ») звернулося до суду з позовом
до Державної податкової інспекції у
Залізничному районі м.Львова Головного
управління Міндоходів у Львівській
області (надалі - ДПІ у Залізничному
районі м.Львова ГУ Міндоходів у
Львівській області), у якому просить
визнати протиправним і скасувати
від 23.10.2013 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що оспорюване ним податкове
повідомлення-рішення було прийняте
контролюючим органом із порушенням
норм матеріального права та є таким, що
суперечить чинному законодавству
Позивач вважає оскаржуване податкове
повідомлення-рішення необґрунтованим,
а відповідно, протиправним, оскільки
ТзОВ «ВОЯВІ», діючи в рамках та в межах
чинного законодавства України,
правомірно було визначено від'ємне
значення суми податку на додану
вартість за липень 2013 року. У зв'язку з
чим позивач стверджує, що висновки
відповідача про завищення залишку
від'ємного значення ПДВ за липень 2013
року на суму 256 547,00 грн. є помилковими та
ТзОВ «ВОЯВІ» зазначає, що від'ємне
значення суми ПДВ за липень 2013 року
було визначене враховуючи податковий
кредит попередніх періодів у сумі 256
547,00 грн. за господарськими операціями
між позивачем і ПП «Констракшн Груп»,
які мали місце у квітні 2010 року. При
цьому, позивач акцентує на тому, що такі
операції носили реальний і товарний
характер, вони були законними та
дійсними, що, зокрема, підтверджується
рішеннями судів в адміністративній
справі №2а-10941/10/1370, які набрали
законної сили. Так, у постанові
Львівського окружного
адміністративного суду від 31.03.2011 року
у справі №2а-10941/10/1370, яка залишена без
змін ухвалою суду апеляційної
інстанції від 16.01.2013 року, суд
відзначив, що формування ТзОВ «ВОЯВІ»
податкового кредиту по операціях із ПП
«Констракшн Груп» у квітні 2010 року було
правомірним. Позивач звертає увагу на
те, що такі рішення не були оскаржені
відповідачем у касаційному порядку, що
свідчить про його погодження з
висновками судів. Так, оскільки
відповідач обґрунтовує свої висновки
саме на неправомірності врахування сум
податкового кредиту по операціях із ПП
«Констракшн Груп» за квітень 2010 року
при визначенні від'ємного значення сум
ПДВ за липень 2013 року, то вони
спростовуються обставинами,
встановленими у таких судових
рішеннях.

Із врахуванням наведеного позивач
вважає, що ним на законних підставах
сформовано податковий кредит в сумі 406
709,00 грн. за господарськими операціями
між позивачем і ПП «Констракшн Груп»,
які мали місце у квітні 2010 року, та в
подальшому його частину в розмірі 256
547,00 грн. було враховано при визначенні
від'ємного значення суми ПДВ за липень
2013 року.

У зв'язку з чим, позивач стверджує, що
при проведенні перевірки відповідачем
не було дано належної оцінки усім
наявним доказам, які безумовно та
однозначно свідчили про правомірність
визначення від'ємного значення суми
ПДВ за липень 2013 року. На думку
позивача, усі дійсні обставини справи
та наявні документи безумовно
підтверджують правомірність його
діяльності, свідчать про відсутність
порушень податкового законодавства,
які були допущені саме позивачем, а
відповідно, висновки відповідача є
необґрунтованими, а прийняте ним
рішення є протиправним та підлягає
скасуванню.

Ухвалою судді від 06.03.2014 року у даній
адміністративній справі відкрито
провадження.

На заперечення позовних вимог 31.03.2014
року відповідачем було подано
заперечення на адміністративний позов.
У своєму запереченні відповідач
обґрунтував законність оспорюваного
податкового повідомлення-рішення, а
його позиція полягала в наступному.

Як встановлено відповідачем, за
результатами позапланової виїзної
документальної перевірки позивача, при
поданні податкової декларації з ПДВ за
липень 2013 року позивачем було
відображено суму від'ємного значення
ПДВ у розмірі 291 161,00 грн., з яких 256 547,00
грн. за квітень 2010 року. Зазначена сума
ПДВ була включена позивачем до складу
податкового кредиту за квітень 2010 року
в складі ПДВ по господарських
операціях із ПП «Констракшн Груп»
(виконання робіт за договорами підряду)
у загальному розмірі кредиту - 406 709,00
грн. При перевірці Інспекцією також
було встановлено, що позивачем не було
сплачено на користь ПП «Констракшн
Груп» за виконані роботи, а відповідно,
й не було сплачено на користь даного
підприємства сум ПДВ, які в подальшому
були включені до складу податкового
кредиту та від'ємного значення ПДВ. При
цьому, ПП «Констракшн Груп», згідно з
ухвалою Господарського суду
Львівської області від 18.07.2012 року у
справі №5015/1783/12, було ліквідовано, а
25.07.2012 року до Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців внесено запис
№8021125 про державну реєстрацію
припинення юридичної особи. У зв'язку з
чим, відповідач зазначив, що якщо
кредиторська заборгованість за
неоплачені товари/послуги залишається
нестягнутою після закінчення терміну
позовної давності, то у податковому
періоді, на який припадає закінчення
терміну позовної давності, такі
товари/послуги вважаються безоплатно
отриманими та платник податку повинен
всю суму такої непогашеної
кредиторської заборгованості (з
урахуванням ПДВ) включити до складу
доходів, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування. А у
разі, якщо залишок від'ємного значення
податку попередніх податкових
періодів, який сформований за
придбаними товарами/послугами,
протягом терміну позовної давності
платником ПДВ є неоплаченим, то такі
товари вважаються безоплатно
отриманими, тобто факт їх придбання
відсутній, а тому право на податковий
кредит та, відповідно, на бюджетне
відшкодування сум ПДВ за такими
товарами/послугами відсутнє. При цих
висновках відповідач посилається на
норми п.102.5 ст.102 Податкового кодексу
України, який визначає, що заяви про
повернення надміру сплачених грошових
зобов'язань або про їх відшкодування у
випадках, передбачених цим Кодексом,
можуть бути подані не пізніше 1095 дня, що
настає за днем здійснення такої
переплати або отримання права на таке
відшкодування, п.п.14.1.11 п.14.1 ст.14
Податкового кодексу України, у
відповідності до якої, заборгованість
позивача перед ПП «Констракшн Груп» (у
т.ч. й ПДВ 406 709,00 грн., включене до
податкового кредиту 2010 року) є
безнадійною, п.п.14.1.13 п.14.1 ст.14
Податкового кодексу України, який
визначає поняття безоплатно надані
товари, роботи, послуги, п.135.5, п.198.3
Податкового кодексу України, а відтак,
приходить до висновку, що якщо
кредиторська заборгованість за
неоплачені товари/послуги залишається
нестягнутою після закінчення терміну
позовної давності, то у податковому
періоді, на який припадає закінчення
терміну позовної давності, такі
товари/послуги вважаються безоплатно
отриманими та платник податку повинен
всю суму такої непогашеної
кредиторської заборгованості (з
урахуванням ПДВ) включити до складу
доходів, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування.

А тому, відповідач стверджує, що
позивач допустив порушенння
податкового законодавства, а спірне
податкове повідомлення-рішення вважає
таким, що прийняте у відповідності до
чинного законодавства України і
підстав для його скасування не вбачає.

Окрім того, в ході розгляду справи,
позивачем було додатково подано суду
письмові пояснення від 07.04.2014 року та
22.04.2012 року, у яких він відзначив, що ним
дійсно не було оплачено ПП «Констракшн
Груп» за виконані роботи (у т.ч. й суму
ПДВ 406 709,00 грн., включену до податкового
кредиту 2010 року), однак, це не є
підставою для висновку щодо віднесення
таких робіт до безоплатно отриманих, у
розумінні п.п.14.1.13 Податкового кодексу
України. Водночас, позивач наголошує на
тому, що закінчення строку позовної
давності також не дає підстав для
висновку про безоплатно отримані
роботи і не впливає на визначення
податкового кредиту, оскільки чинне
податкове законодавство передбачає
наслідки у вигляді включення таких
коштів до доходів при обчисленні
податку на прибуток.

У судових засіданнях представник
позивача позовні вимоги підтримав
повністю, надав пояснення, аналогічні
викладеним у позовній заяві і
поясненнях, просив суд позов
задовольнити.

Представник відповідача проти позову
заперечила, вказала на правомірність
винесення спірного податкового
повідомлення-рішення № від 23.10.2013
року. Відповідач вважає, що воно
прийняте у повній відповідності із
чинним законодавством України та
просив у позові відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників
сторін, розглянувши і дослідивши
подані документи та матеріали,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд вважає, що
позов підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Судом встановлено, що ТзОВ «ВОЯВІ» як
юридична особа зареєстроване
виконавчим комітетом Львівської
міської ради 31.03.2005 року. На податковий
облік позивача взято 25.05.2005 року. ТзОВ
«ВОЯВІ» було зареєстровано як платник
ПДВ, згідно свідоцтва про реєстрацію
платника ПДВ від 26.01.2007 року. Основними
видами діяльності позивача є:
організація будівництва будівель,
будівництво, неспеціалізована оптова
торгівля, купівля та продаж нерухомого
майна, надання в оренду нерухомого
майна, діяльність туристичних
агентств.

У період із 19.09.2013 року по 25.09.2013 року
відповідачем було проведено
позапланову виїзну документальну
перевірку ТзОВ «ВОЯВІ» з питань
правомірності відображення в
податковій декларації з податку на
додану вартість залишку від'ємного
значення попередніх податкових
періодів, що залишається непогашеним
та підлягає включенню до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду за липень 2013 року.
ТзОВ «ВОЯВІ» було допущено
контролюючий орган до перевірки,
підстави такої перевірки позивачем не
оспорювалися.

За результатами проведеної перевірки
відповідачем було складено акт
№816/22-11/33462155 від 02.10.2013 року, у якому
зафіксовано наступні порушення
податкового законодавства, допущені
ТзОВ «ВОЯВІ» у своїй діяльності:

- п.п.198.1-198.3, 198.6, 200.1-200.4, 200.6, 200.14
Податкового кодексу України, внаслідок
чого завищено податковий кредит по
безтоварних операціях у сумі 406 709,00
грн., в т.ч. за квітень 2010 року в сумі 406
709,00 грн., що призвело до завищення
залишку від'ємного значення, який після
бюджетного відшкодуванню включається
включенню до складу податкового
кредиту наступного податкового
періоду за липень 2013 року на суму 291 161,00
грн., а також заниження суми податку на
додану вартість, яка підлягає
нарахуванню та сплаті в бюджет за
підсумками поточного звітного
(податкового) періоду з урахуванням
залишку від'ємного значення
попереднього звітного періоду за
липень 2013 року на суму 66 452,00 грн.

На підставі вказаного акту ДПІ у
Залізничному районі м.Львова ГУ
Міндоходів у Львівській області було
винесено податкове
повідомлення-рішення № від 23.10.2013
року щодо зменшення розміру від'ємного
значення суми податку на додану
вартість у розмірі 256 547,00 грн.

В акті №816/22-11/33462155 від 02.10.2013 року
контролюючий орган відзначає, що
позивачем включено до складу
податкового кредиту за квітень 2010 року
суми ПДВ в загальному розмірі 406 709,00
грн. по операціях із ПП «Констракшн
Груп», предметом яких було виконання
будівельно-ремонтних робіт. У той же
час, ДПІ у Залізничному районі м.Львова
ГУ Міндоходів у Львівській області
встановлено, що такі операції є
безтоварними, оскільки ПП «Констракшн
Груп» не мало кваліфікованого
персоналу для виконання робіт та
послуг такого виду та обсягу, не мало
достатньої кількості працівників,
виробничих потужностей, необхідних для
здійснення технологічного процесу,
транспортних засобів. Відповідно, на
думку відповідача, яка відображена в
акті №816/22-11/33462155, у результаті
проведення таких безтоварних операцій
позивачем було безпідставно включено
до складу податкового кредиту в квітні
2010 року ПДВ на суму 406 709,00 грн.

Окрім того, позивачем не було сплачено
ПП «Констракшн Груп» за згадані вище
виконані роботи. При цьому, у 2012 році ПП
«Констракшн Груп» було ліквідовано
(запис до про державну реєстрацію
припинення юридичної особи внесено до
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців
25.07.2012 року за №8021125). У зв'язку з
чим, відповідач відзначив в акті
№816/22-11/33462155, що така заборгованість, у
відповідності до п.п.«а» п.п.14.1.11 п.14.1
ст.14 Податкового кодексу України є
безнадійною, у зв'язку зі спливом
трирічного строку позовної давності.
Також відповідач в акті №816/22-11/33462155
зазначив, що, відповідно до п.102.5 ст.102
Податкового кодексу України, заява про
відшкодування надміру сплачених
грошових зобов'язань може бути подана
не пізніше 1095 дня, що настає за днем
отримання права на таке відшкодування.

Зазначене було обґрунтуванням для
висновків акту №816/22-11/33462155 від 02.10.2013
року та підставою для прийняття
спірного податкового
повідомлення-рішення № від 23.10.2013
року.

Не погоджуючись із висновками та
рішеннями ДПІ у Залізничному районі
м.Львова ГУ Міндоходів, позивачем було
подано заперечення на висновки
перевірки від 02.10.2013 року, заявлено
первинну скаргу від 07.11.2013 року,
повторну скаргу від 10.01.2013 року, які
були відхилені. Вважаючи свої права й
надалі порушеними діями та рішеннями
суб'єкта владних повноважень,
позивачем було заявлено означений
позов.

Розглядаючи дану справу, суд у першу
чергу бере до уваги аргументи позивача
щодо обставин, які не підлягають
доказуванню. А саме, у постанові
Львівського окружного
адміністративного суду від 31.03.2011 року
й ухвалі Львівського апеляційного
адміністративного суду від 16.01.2013 року
в справі №2а-10941/10/1370, які набрали
законної сили, було встановлено
правомірність включення ТзОВ «ВОЯВІ»
до складу податкового кредиту в квітні
2010 року ПДВ на суму 406 709,00 грн. по
господарських операціях із ПП
«Констракшн Груп», а також реальність і
товарність таких операцій.

У відповідності до ч.1 ст.72 Кодексу
адміністративного судочинства
України, обставини, встановлені
судовим рішенням в адміністративній,
цивільній або господарській справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Таким чином, зазначені вище обставини
не підлягають повторному доказуванню
при розгляді даної справи та,
відповідно, спростовують висновки
відповідача, які були викладені в акті
перевірки №816/22-11/33462155 від 02.10.2013 року,
щодо безтоварності операцій із ПП
«Констракшн Груп» та щодо
безпідставності включення до складу
податкового кредиту в квітні 2010 року
сум ПДВ у розмірі 406 709,00 грн.

З приводу аргументів відповідача про
втрату позивачем права на податковий
кредит за грошовими зобов'язаннями по
придбаних роботах, які по завершенні
терміну позовної давності є
неоплаченим, та висновку відповідача
про те, що такі роботи є безоплатно
отриманими (тобто факт їх придбання
відсутній), суд відзначає наступне.

Дійсно, позивачем не було оплачено
роботи, виконані у квітні 2010 року ПП
«Констракшн Груп» (а також й ПДВ в ціні
таких робіт, яке було включено до
складу податкового кредиту в квітні 2010
року). Зазначена обставина
підтверджується як відповідачем, так і
позивачем. При цьому, на даний час строк
позовної даності по такому грошовому
зобов'язанню сплив, а його виконання є
також неможливим у зв'язку з
ліквідацією ПП «Констракшн Груп».

Згідно з п.п.14.1.11 п.14.1 ст.14 Податкового
кодексу України, безнадійна
заборгованість - це заборгованість, що
відповідає одній з таких ознак:

а)заборгованість за зобов'язаннями,
щодо яких минув строк позовної
давності;

б)прострочена заборгованість, що не
погашена внаслідок недостатності
майна фізичної особи, за умови, що дії
кредитора, спрямовані на примусове
стягнення майна боржника, не призвели
до повного погашення заборгованості;

в)заборгованість суб'єктів
господарювання, визнаних банкрутами у
встановленому законом порядку або
припинених як юридичні особи у зв'язку
з їх ліквідацією;

г)заборгованість, яка виявилася
непогашеною внаслідок недостатності
коштів, одержаних після звернення
кредитором стягнення на заставлене
майно відповідно до закону та договору,
за умови, що інші дії кредитора щодо
примусового стягнення іншого майна
позичальника, визначені
нормативно-правовими актами, не
призвели до повного покриття
заборгованості;

ґ)заборгованість, стягнення якої стало
неможливим у зв'язку з дією обставин
непереборної сили, стихійного лиха
(форс-мажорних обставин), підтверджених
у порядку, передбаченому
законодавством;

д)прострочена заборгованість померлих
фізичних осіб, а також осіб, які у
судовому порядку визнані безвісно
відсутніми, недієздатними або
оголошені померлими, а також
прострочена заборгованість фізичних
осіб, засуджених до позбавлення волі.

У зв'язку з чим, заборгованість за
роботи, виконані ПП «Констракшн Груп» у
квітні 2010 року, можна віднести до
безнадійної у разі спливу строку
позовної давності. При цьому, суд
відзначає, що до таких вимог дійсно
застосовується загальна позовна
давність тривалістю у три роки,
передбачена ст.257 Цивільного кодексу
України, про що вірно вказує
відповідач. Однак, відповідачем при
обґрунтуванні висновків щодо спливу
такого строку станом на липень 2013 року
не було досліджено ані питання початку
перебігу позовної давності, ані її
закінчення, а тому не встановлено
достовірно коли строк позовної
давності сплив.

Однак при цьому, суд вважає таку
обставину неістотною, оскільки навіть
у випадку, якщо строк позовної давності
щодо вимог про оплату заборгованості
за виконані ПП «Констракшн Груп»
роботи у квітні 2010 року й сплив, це
свідчитиме лише про віднесення її до
безнадійної. У той же час, чинне
законодавство України не визначає
наслідком визнання заборгованості (у
т.ч. й ПДВ) безнадійною неможливість
віднесення ПДВ по цій заборгованості
до складу податкового кредиту та,
відповідно, визначення від'ємного
значення суми ПДВ з врахуванням ПДВ по
такій заборгованості.

Суд відзначає, що одним з податкових
наслідків визнання кредиторської
заборгованості безнадійною, у
відповідності до п.п.135.5.4 п.135.5 ст.135
Податкового кодексу України, є лише
включення суми такої безнадійної
заборгованості до доходів, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування. При цьому, закон не
передбачає необхідності здійснення
коригування податкового кредиту чи
неможливості включення сум ПДВ по
такій безнадійній заборгованості до
складу податкового кредиту.

Суд звертає увагу, що сума
заборгованості одного платника
податків перед іншим платником
податків, що не стягнута після
закінчення строку позовної давності
(про що заявляє відповідач), згідно з
п.п.14.1.257 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу
України є безповоротною фінансовою
допомогою. Однак, це також не має своїм
наслідком здійснення коригування
податкового кредиту чи неможливості
включення сум ПДВ по такій
заборгованості до складу податкового
кредиту. А тому факт віднесення чи не
віднесення такої заборгованості (в т.ч.
й ПДВ) до безнадійної не впливає на
правильне вирішення спору та не є
істотним, а доводи відповідача в цій
частині є необґрунтованими.

Суд також критично оцінює аргументи
відповідача щодо того, що після
визнання заборгованості за виконані
роботи безнадійною такі роботи слід
вважати безоплатно наданими. Так,
п.п.14.1.13 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу
України визначає, що безоплатно
наданими товарами, роботами, послугами
є:

а)товари, що надаються згідно з
договорами дарування, іншими
договорами, за якими не передбачається
грошова або інша компенсація вартості
таких товарів чи їх повернення, або без
укладення таких договорів;

б)роботи (послуги), що виконуються
(надаються) без висування вимоги щодо
компенсації їх вартості;

в)товари, передані юридичній чи
фізичній особі на відповідальне
зберігання і використані нею.

Норма зазначеного підпункту Кодексу не
обумовлює визнання
товарів/робіт/послуг такими, що надані
безоплатно, обставиною визнання
заборгованості по оплаті за них
безнадійною. У даному ж випадку не
доведено існування обставин,
передбачених п.п.14.1.13 Податкового
кодексу України, які би дозволяли
стверджувати про те, що роботи,
виконані ПП «Констракшн Груп» у квітні
2010 року, є безоплатно виконаними
(наданими). А тому, відповідний висновок
ДПІ у Залізничному районі м.Львова ГУ
Міндоходів у Львівській області є
помилковим.

Отже, судом встановлено, що хоча
позивачем і не було здійснено оплати за
виконані роботи та її оплата є
неможливою, однак, чинне податкове
законодавство не пов'язує з цим
необхідності здійснювати коригування
податкового кредиту чи від'ємного
значення ПДВ, а також неможливості
врахування сум ПДВ по такій
заборгованості при визначенні кредиту
або від'ємного значення ПДВ.

Окрім того, суд критично оцінює
посилання відповідача на норми п.102.5
ст.102 Податкового кодексу України, який
визначає, що заяви про повернення
надміру сплачених грошових зобов'язань
або про їх відшкодування у випадках,
передбачених цим Кодексом, можуть бути
подані не пізніше 1095 дня, що настає за
днем здійснення такої переплати або
отримання права на таке відшкодування.
Тобто, застосування цієї норми (та
встановленого в ній строку) можливе
лише у тому випадку, коли платник має
намір відшкодувати податок на додану
вартість із бюджету, прийняв рішення
про таке відшкодування та звернувся до
органу доходів і зборів із заявою в
установленому Податковим кодексом
порядку. Проте, як випливає з
матеріалів справи, позивачем не
подавалися заяви про повернення
надміру сплачених грошових зобов'язань
або про їх відшкодування, а саме лише
відображення позивачем у податковій
декларації з податку на додану
вартість за липень 2013 року залишку
від'ємного значення після бюджетного
відшкодування, яке включається до
складу податкового кредиту наступного
податкового періоду, ще не означає
прийняття платником податку рішення
про реалізацію свого права на
отримання бюджетного відшкодування.
Зважаючи, що застосування положення
п.102.5 Податкового кодексу України, у
даному випадку, є безпідставним, а
зменшення позивачу від'ємного значення
сум ПДВ через пропущення даних строків
є неправомірним.

Суд при вирішенні справи також звертає
увагу на те, що у контексті податкових
спорів практика Європейського суду з
прав людини свідчить, що встановлення
обов'язку сплатити податок/позбавлення
права отримати податкову вигоду
(податковий кредит чи бюджетне
відшкодування ПДВ) розглядається як
позбавлення власності. Відповідно,
воно повинно здійснюватися лише на
умовах, передбачених законом і
загальними принципами міжнародного
права (п.53 рішення Європейського суду з
прав людини у справі «Булвес» АД проти
Болгарії», п.23 Європейського суду з
прав людини у справі «Бізнес Саппорт
Сентр» проти Болгарії»). Також, у
рішенні у справі «Щокін проти України»
(п.49) Європейський Суді з прав людини
вказав, що збільшення податковим
органом зобов'язання особи з податку
безперечно є втручанням до майнових
прав заявника, гарантованих ст.1
Протоколу 1 до Конвенції про захист
прав і основоположних свобод людини
від 20.03.1952 року. Таке втручання за
Конвенцією може бути визнано тільки,
якщо здійснене на умовах, передбачених
законом.

Згідно з п.п.200.1, 200.3 ст.200 Податкового
кодексу України, сума податку, що
підлягає сплаті (перерахуванню) до
Державного бюджету України або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду. При від'ємному
значенні суми, розрахованої, згідно з
пунктом 200.1, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
податку, що виник за попередні звітні
(податкові) періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до цього Кодексу), а в разі
відсутності податкового боргу -
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду.

Якщо в наступному податковому періоді
сума, розрахована, згідно з п.200.1
Податкового кодексу України, має
від'ємне значення, то: залишок
від'ємного значення попередніх
податкових періодів після бюджетного
відшкодування включається до складу
сум, що відносяться до податкового
кредиту наступного податкового
періоду (п.п.«б» п.200.4 Податкового
кодексу України).

У відповідності до п.192.1 ст.192
Податкового кодексу України, якщо
після постачання товарів/послуг
здійснюється будь-яка зміна суми
компенсації їх вартості, включаючи
наступний за постачанням перегляд цін,
перерахунок у випадках повернення
товарів/послуг особі, яка їх надала, або
при поверненні постачальником суми
попередньої оплати товарів/послуг,
суми податкових зобов'язань та
податкового кредиту постачальника та
отримувача підлягають відповідному
коригуванню.

Ураховуючи досліджені матеріали
справи, суд приходить до висновку, що
позивачем було правомірно та у
відповідності до законодавчих
приписів визначено податковий кредит
за квітень 2010 року і від'ємне значення
ПДВ за липень 2013 року, при цьому,
наявність підстав для коригування суми
податкового кредиту чи помилковість
дій платника податку контролюючим
органом не були доведені.

Отож, приймаючи до уваги усі
встановлені обставини справи,
керуючись нормами законодавства
України, суд приходить до висновку про
підставне й правомірне відображення
ТзОВ «ВОЯВІ» у податковій декларації з
податку на додану вартість залишку
від'ємного значення попередніх
податкових періодів, що залишається не
погашеним та підлягає включенню до
складу податкового кредиту наступного
податкового періоду за липень 2013 року.
А висновки відповідача про порушення
ТзОВ «ВОЯВІ» податкового
законодавства, на переконання суду, є
необґрунтованими та помилковими.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Статтею 67 Конституції України
регламентовано, що кожен зобов'язаний
сплачувати податки і збори в порядку і
розмірах, встановлених законом.

У відповідності до частини 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується також з
практикою Європейського Суду з прав
людини. Так, у п.110 рішення у справі
«Компанія «Вестберґа таксі
Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» Суд
визначив, що адміністративні суди, які
розглядають скарги заявників стосовно
рішень податкового управління, мають
повну юрисдикцію у цих справах та
повноваження скасувати оскаржені
рішення. Справи мають бути розглянуті
на підставі поданих доказів, а довести
наявність підстав, передбачених
відповідними законами, для призначення
податкових штрафів має саме податкове
управління.

Аналізуючи чинне законодавство та
обставини справи, суд приходить до
висновку, що суб'єкт владних
повноважень прийнявши оскаржувані
податкові повідомлення-рішення не
дотримався принципу верховенства
права з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини, вимог
чинного податкового законодавства
України та передбачених ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства України
принципів.

Зважаючи на всі наведені обставини в їх
сукупності, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги позивача підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст.7-14, 18, 19, 69-72, 86, 87, 94, 143, 158,
160-163, 167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Залізничному районі м.Львова Головного
управління Міндоходів у Львівській
області № від 23.10.2013 року.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «ВОЯВІ» сплачений
судовий збір у сумі 487 (чотириста
вісімдесят сім) грн. 20 коп.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення, а в
разі складення постанови у повному
обсязі у відповідності до ч.3 ст.160
Кодексу адміністративного судочинства
України, апеляційна скарга подається
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішення за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя
Сасевич О.М.

Повний текст постанови виготовлений та
підписаний 29 квітня 2014 року.