Справа № 464/3196/14-а
Суддя: Тімченко О. В.
Дата ухвалення: 2014-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №464/3196/14-а
пр № 6-а/464/48/14
У Х В А Л А

16.04.2014 року
м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова в
особі судді Тімченко О.В., розглянувши в
порядку письмового провадження заяву
начальника відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області Цабак В.Я. та державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області Павлишин Т.І. про встановлення
(зміну) способу і порядку виконання
рішення в порядку ст.36 Закону України
«Про виконавче провадження»,-

В С Т А Н
О В И В :

начальник та державний
виконавець відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області звернулися до суду із заявою, в
якій відповідно до ст.263 КАС України та
Закону України «Про гарантії держави
щодо виконання судових рішень» просять
змінити подальший порядок і спосіб
виконання рішення шляхом стягнення з
Сихівського відділу соціального
захисту управління соціального
захисту департаменту гуманітарної
політики Львівської міської ради на
користь ОСОБА_3 суму недоплаченої
разової щорічної допомоги на
оздоровлення за 2011 р. відповідно до ст.48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», виходячи з розміру
мінімальної заробітної плати на час
виплати такої допомоги, - у розмірі 2805
грн.

У судове засідання в справі за
заявою щодо зміни способу виконання
судового рішення учасники судового
процесу не з'явилися; начальник відділу
та державний виконавець в заяві
вказали про розгляд справи у їх
відсутності; стягувач та боржник до
суду не з'явилися, хоча належним чином -
під розписку були повідомлені про час
та місце розгляду справи; стягувач
подала заяву про рогляд справи без її
присутності; що згідно з ч.2 ст.263 КАС
України не перешкоджає судовому
розгляду. Тому, на підставі ч.6 ст.128 КАС
України справа розглядається в порядку
письмового провадження без фіксування
судового процесу технічними засобами
згідно з ч.1 ст.41 КАС України.

Дослідивши матеріали справи,
суддя приходить до наступного.

Постановою Сихівського районного
суду м.Львова від 16 вересня 2011 р. по
справі №2а-1665/11, залишеною без змін в
цій частині постановою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 14 листопада 2013 р., зобов'язано
Сихівський ВСЗ УСЗ ДГП ЛМР нарахувати
та виплатити ОСОБА_3 разову щорічну
допомогу на оздоровлення за 2011 р.
відповідно до ст.48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», з
врахуванням виплачених сум.

На виконанні у відділі
примусового виконання рішень
управління ДВС ГУЮ у Львівській
області перебуває виконавче
провадження ВП №42547450, відкрите
постановою державного виконавця
Павлишин Т.І. від 17 березня 2014 р., з
примусового виконання виконавчого
листа №2а-1665/11, виданого 18.02.2014 р.
Сихівським районним судом м.Львова, на
підставі згаданого судового рішення.

Заява начальника відділу та
державного виконавця про зміну способу
виконання судового рішення не підлягає
до задоволення з наступних мотивів.

У п.10 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 26.12.2003 р. №
14 «Про практику розгляду скарг на
рішення, дії або бездіяльність органів
і посадових осіб державної виконавчої
служби та звернення учасників
виконавчого провадження» роз'яснено,
що при вирішенні заяв державного
виконавця чи сторони про відстрочку чи
розстрочку виконання рішення суду
потрібно мати на увазі, що відповідно
до ст.263 КАС України - їх задоволення
можливе лише у виняткових випадках, які
суд визначає виходячи з особливого
характеру обставин, що ускладнюють або
виключають виконання рішення (хвороба
боржника або членів його сім*ї,
відсутність у нього майна, яке за
рішенням суду має бути передане
стягувачу, стихійне лихо, інші
надзвичайні події тощо).

Так, у ч.1 ст.263 КАС України не
обмежено право суду певними
обставинами, при наявності яких суд
може змінити спосіб виконання
прийнятого рішення, проте визначальним
фактором при цьому є винятковість цих
випадків та їх об'єктивний сплив на
виконання такого судового рішення.
Підставою для зміни способу виконання
рішення можуть бути конкретні
обставини, що ускладнюють виконання
судового рішення або роблять його
неможливим у встановлений судом
спосіб. Під зміною способу і порядку
виконання рішення розуміється
прийняття судом нових заходів для
реалізації рішення в разі неможливості
його виконання у порядку і способом,
раніше встановленими. Тобто зі змісту
вказаної норми випливає, що суд за
наявності обґрунтованих підстав та
належних доказів, може змінити спосіб
та порядок виконання рішення суду, або
ж відмовити по даному питанню, не
змінюючи при цьому його змісту, при
цьому, відстрочити або розстрочити,
змінити чи встановити спосіб і порядок
виконання рішення суд може лише у
виняткових випадках.

Суддя зазначає, що при зміні способу
виконання судового рішення ст.263 КАС
України передбачено зміну чи
встановлення способу виконання саме
резолютивної частини рішення, яка
містить висновки по суті позовних
вимог, тому суд не може змінювати
змісту резолютивної частини судового
рішення та способу захисту порушеного
права, обраного судом при вирішенні
справи по суті.

Враховуючи положення ст.263 КАС України
та вимоги заяви, начальник відділу та
державний виконавець просять суд
фактично змінити зміст резолютивної
частини відповідного судового рішення,
що є порушенням процесуального права
та є неприпустимим.

При цьому суддя враховує вимоги ст.ст.21,
105, 162 КАС України, якими передбачено, що
адміністративний позов може містити
вимоги щодо визнання незаконними
рішення, дії чи бездіяльності
відповідача, зобов'язання його вчинити
певні дії, відшкодувати шкоду,
заподіяну незаконним рішенням, дією чи
бездіяльністю. Установивши, що
відповідач порушив норми права, які
регулюють спірні відносини,
адміністративний суд повинен визнати
такі дії протиправними і зобов'язати
відповідача здійснити нарахування та
виплату належних сум відповідно до
закону, а не ухвалювати рішення про
стягнення конкретних сум. Зазначене
підлягає застосуванню і під час
вирішення питання про зміну чи
встановлення способу та порядку
виконання судового рішення.

Згідно зі ст.14 КАС України постанови та
ухвали суду в адміністративних
справах, що набрали законної сили, є
обов'язковими до виконання на всій
території України. Невиконання судових
рішень тягне за собою
відповідальність, встановлену законом.
Крім цього, у ст.22 Конституції України
визначено, що конституційні права і
свободи гарантуються. Таким чином,
держава взяла на себе зобов'язання
забезпечити реалізацію громадянами
своїх конституційних прав.

Враховуючи практику Європейського
суду з прав людини (рішення
Європейського суду з прав людини від
29.06.2004 «Справа «Жовнер проти України»,
від 29.06.2004 «Справа «Півень проти
України»), державний орган не може
посилатись на відсутність коштів, як на
«виняткові обставини», щоб не
виплачувати борг, підтверджений
судовим рішенням, оскільки це призведе
до втручання держави у процедуру
виконання судового рішення. Відповідно
до ст. 17 Закону України «Про виконання
рішень та застосування практики
Європейського суду з прав людини» -
суди застосовують при розгляді справ
Конвенцію та практику Суду як джерело
права.

Таким чином, враховуючи, що боржником є
державний орган, на якого покладено
обов'язок виконання рішень
зобов'язального характеру, а відтак
відсутність коштів у боржника чи у
держави на виконання взятих на себе
зобов'язань не звільняє боржника від
виконання рішення суду, та не є
обставиною, яка ускладнює його
виконання.

Крім цього, суддя звертає увагу на
те, відповідно до ст.2 Закону України
«Про гарантії держави щодо виконання
судових рішень» держава гарантує
виконання рішення суду про стягнення
коштів та зобов'язання вчинити певні
дії щодо майна, боржником за яким є,
зокрема, державний орган. Судові
рішення у справах, пов'язаних із
соціальними виплатами, які мають
зобов'язальний характер щодо
проведення таких виплат, не належать до
зазначених у ст.2 згаданого Закону
видів рішень, а покликання на нього в
заяві є некоректним.

Таким чином, оцінюючи в
сукупності наведені доводи, матеріали
та дійсні обставини справи, суддя
вважає, що заява начальника та
державного виконавця про встановлення
(зміну) способу і порядку виконання
рішення є безпідставною та в її
задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст.ст.160, 165, 263 КАС України, -

У Х В А Л И В:

в задоволенні заяви начальника
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області Цабак В.Я. та
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області Павлишин Т.І. про
встановлення (зміну) способу і порядку
виконання рішення в порядку ст.36 Закону
України «Про виконавче провадження» -
відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом
п'яти днів з дня отримання її копії.

Суддя
О.В.Тімченко