Справа № 9101/127100/2011
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2013-03-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" березня 2013 р.справа № 2а-2302/10/1111

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді
Дурасової Ю.В.

суддів: Малиш Н.І.
Щербака А.А.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
м. Кіровограді Кіровоградської області

на постанову Ленінського районного
суду м. Кіровограда від 31.03.2010 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Кіровограді Кіровоградської області
про визнання протиправною
бездіяльність та зобов'язання
здійснити перерахунок та виплату
пенсії як "Дитині війни", -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся 26.02.2010 року з
позовом до Управління Пенсійного фонду
України в м. Кіровограді
Кіровоградської області про
перерахунок підвищення до пенсії
"Дітям війни". Просила відновити
пропущений строк звернення до суду за
захистом порушених прав та зобов'язати
здійснити перерахунок та виплату
підвищення до пенсії згідно зі статтею
6 Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" від 18 листопада 2004 року N
2195-IV за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007
року, з 22.08.2008 року по 31.12.2008 року та з
01.01.2009 року по 31.12.2009 року

Постановою Ленінського районного суду
м. Кіровограда від 31 березня 2010 року,
позов задоволено. Суд визнав
протиправною бездіяльність управління
Пенсійного фонду України щодо
нездійснення перерахунку та виплати
позивачу пенсії з 09.07.2007 р. по 31.12.2007р, та
з 22.05.2008р. по 31.12.2008р., та з 01.01.2009 року по
31.12.2009 року у розмірі передбаченому ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» та зобов'язав відповідача
здійснити перерахунок та виплату
пенсії Позивачу за вказаний період
згідно ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», у
розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком,
виходячи з мінімальної пенсії за віком
та з урахуванням різниці, яка вже була
виплачена у цей період. В іншій частині
позовних вимог - відмовлено. Рішення
суду першої інстанції мотивоване тим,
що Позивач відноситься до соціальної
категорії - "дитина війни", має право на
пільги, встановлені законодавством
України для дітей війни.

Не погоджуючись з прийнятою постановою
суду, відповідач - управління
Пенсійного фонду, подав апеляційну
скаргу, в якій просить постанову суду
скасувати, прийняти нове рішення, яким
у задоволенні позову - відмовити.
Вказує на порушення норм матеріального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи. Зазначає, що
фінансове забезпечення державних
соціальних гарантій, передбачених цим
Законом, здійснюється за рахунок
коштів Державного бюджету України.
Кошти на вказані виплати з державного
бюджету не виділялись. Позивачем
пропущено строк звернення до
адміністративного суду.

Колегія суддів апеляційної інстанції,
перевіривши законність і
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції, дослідивши матеріали
справи, вважає що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач відноситься до соціальної
категорії «дитина війни», перебуває на
обліку в Управлінні Пенсійного фонду,
та має право на пільги, встановлені
законодавством України.

Відповідно до вимог статті 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» від 18 листопада 2004 року N 2195-IV
дітям війни пенсії або щомісячне
довічне грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Законом України «Про державний бюджет
України на 2007 рік» дія статті 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» зупинялась.

Законом України «Про державний бюджет
України на 2008 рік і про внесення змін до
деяких

законодавчих актів України», стаття 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» викладалась в такій
редакції: «Дітям війни» (крім тих, на
яких поширюється дія Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту») до пенсії або
щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, виплачується підвищення у
розмірі надбавки, встановленої для
учасників війни. Ветеранам війни, які
мають право на отримання підвищення до
пенсії або щомісячного довічного
грошового утримання чи державної
соціальної допомоги, що виплачується
замість пенсії, відповідно до цього
Закону та Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» підвищення
провадиться за їх вибором згідно з
одним із законів».

Рішенням Конституційного Суду України
№6рп/2007 від 09.07.2007 визнані
неконституційними положення Закону
України «Про державний бюджет України
на 2007 рік» щодо зупинення статті 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни».

Рішенням Конституційного Суду України
№10рп/2008 від 22.05.2008 визнані
неконституційними положення Закону
України «Про державний бюджет України
на 2008 рік і про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» щодо
внесення змін до статті 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни».

Відповідно до статті 73 Закону України
«Про Конституційний Суд України», в
разі якщо акти або їх окремі положення
визнаються такими, що не відповідають
Конституції України, вони оголошуються
не чинними і втрачають чинність від дня
прийняття Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Отже право на виплату підвищення до
пенсії в розмірі 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком виникло у
позивача після ухвалення рішень
Конституційним Судом України з 09.07.2007
по 31.12.2007 та починаючи з 22.05.2008.

Відповідно до статті 99 КАС України (в
редакції, що діяла на час подачі
апеляційної скарги), адміністративний
позов може бути подано в межах строку
звернення до адміністративного суду,
встановленого цим Кодексом або іншими
законами. Для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється (з 31.07.2010р.)
шестимісячний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня,
коли особа дізналась або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів. Відповідно до
статті 100 КАС України, адміністративний
позов, поданий після закінчення
строків, установлених законом,
залишається без розгляду, якщо суд за
заявою особи, яка його подала, не знайде
підстав для поновлення строку, про що
постановляється ухвала.

Відповідач в апеляційній скарзі
зазначає про порушення позивачем
строків звернення до
адміністративного суду.

Частиною 2 статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
(в редакції, чинній до 31.07.2010р.),
встановлювався річний строк звернення
до адміністративного суду, отже в
період звернення позивача з позовом
діяв річний строк звернення до суду.
Наслідком порушення річного строку
звернення до суду (в редакції, КАС
чинній до 31.07.2010р) була відмова в
задоволенні позову. Отже, в даній
справі наслідком порушення строку
звернення до суду має бути
процесуальна дія - відмова в
задоволенні позову, а не залишення
позову без розгляду, як це встановлено
в КАС після змін в ст. 99, від 31.07.2010 року.

При цьому, поважними визнаються такі
обставини, які є об'єктивно
непереборними, не залежать від
волевиявлення сторони та пов'язані з
дійсними істотними перешкодами чи
труднощами для своєчасного вчинення
сторонами справи певних процесуальних
дій. Суд першої інстанції помилково
визначив поважними причини пропуск
строку звернення до суду позивача без
наявних на те підстав.

Таким чином суд першої інстанції
порушив вимоги ст. 99, 100 КАС України (що
діяла на час звернення з позовом), не
застосувавши строки звернення до
адміністративного суду.

Провадження в адміністративних
справах, в силу статті 5 цього Кодексу,
здійснюється відповідно до закону,
чинного на час вчинення окремої
процесуальної дії, розгляду і
вирішення справи.

Натомість суд першої інстанції
помилково поновив позивачу строки
звернення до суду з 09.07.2007 року по 31.12.2007
року та з 22.05.2008 року, хоча доказів
поважності причини пропущення строку
звернення з адміністративним позовом
позивачем не надано.

Отже вимога про підвищення до пенсії в
розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії
за віком підлягає задоволенню
починаючи з 26.02.2010 року. А в задоволенні
частини позовних вимог позивача з
09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року
по 26.02.2010 року - слід відмовити.

Застосування в якості розрахункової
величини для мінімальної пенсії у
розмірі прожиткового мінімуму,
обчисленого відповідно до частини 1
статті 28 базового пенсійного Закону
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» від 9 липня 2003
року N 1058-IV (1058-15), є правильним.

Доводи апеляційної скарги про
відсутність бюджетних коштів є
необґрунтованими. Так Європейський Суд
з прав людини у справі «Кечко проти
України» зазначив, що органи державної
влади не можуть посилатись на
відсутність коштів як на причину
невиконання своїх зобов'язань.
Відповідно до статті 32 Європейської
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року,
юрисдикція Європейського Суду з прав
людини поширюється на всі питання
тлумачення і застосування Конвенції та
протоколів до неї. Відповідно до пункту
1 Закону України «Про ратифікацію
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року, першого
протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до
Конвенції», Україна повністю визнає на
своїй території юрисдикцію
Європейського Суду з прав людини в усіх
питаннях, що стосуються тлумачення і
застосування Конвенції. Відповідно до
статті 17 Закону України «Про виконання
рішень та застосування практики
Європейського Суду з прав людини», суди
застосовують при розгляді справ
Конвенцію та практику Суду як джерело
права.

Право на підвищення до пенсії в розмірі
30 відсотків мінімальної пенсії за
віком носить довічний характер та
виплата може бути припинена або
змінений її розмір тільки в разі зміни
законодавства.

Отже, колегія суддів апеляційної
інстанції дійшла висновку про
необхідність часткового скасування
рішення суду першої інстанції за
період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з
22.05.2008 року по 26.02.2010 року та в цій
частині в позові - відмовити, в іншій
частині постанову суду першої
інстанції слід залишити без змін.

Таким чином з огляду на викладене,
судовому захисту підлягає нарахування
підвищення до пенсії згідно зі статтею
6 Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" за період з 26.02.2010 року.

Керуючись ст. 99, 100, 195, 197, п. 1, 4 ч. 1 ст. 198,
ст. 200, 202, 205, 207 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м.
Кіровограді Кіровоградської області
задовольнити частково.

Постанову Ленінського районного
суду м. Кіровограда від 31.03.2010 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в м.
Кіровограді Кіровоградської області
про визнання протиправною
бездіяльності та зобов'язання
здійснити перерахунок та виплату
пенсії як "Дитині війни" - скасувати в
частині задоволення позовних вимог за
період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, з
22.05.2008 року по 26.02.2010 року - та в цій
частині в задоволенні позову -
відмовити; в іншій частині постанову
суду першої інстанції - залишити без
змін.

Постанова суду набирає законної
сили з моменту проголошення та може
бути оскаржена в касаційному порядку
до Вищого адміністративного суду
України протягом 20 днів відповідно до
ч.5 ст. 254 КАС України та ст. 212 КАС
України.

Головуючий:
Ю.В. Дурасова

Суддя:
Н.І. Малиш

Суддя:
А.А. Щербак