Справа № 872/13766/13
Суддя: Нагорна Л.М.
Дата ухвалення: 2014-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

24 квітня 2014 рокусправа № 808/5003/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Нагорної Л.М.

суддів: Мельника
В.В. Юхименка О.В.

за участю секретаря судового
засідання: Федосєєвої Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу Запорізького
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів

на постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 05 серпня 2013
року у справі № 808/5003/13-а за позовом
Запорізького обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів до
Державного підприємства "Підприємство
Вільнянської виправної колонії
Управління державної пенітенціарної
служби України в Запорізькій області
(№20)" про стягнення суми
адміністративно-господарських санкцій
та пені, -

в с т а н о в и в:

В травні 2013 року Запорізьке обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів (далі - Позивач) звернулося до
суду з позовом до Державного
підприємства "Підприємство
Вільнянської виправної колонії
Управління державної пенітенціарної
служби України в Запорізькій області
(№20)" (далі - Відповідач), в якому просило
стягнути з Відповідача
адміністративно-господарські санкції
та пені за невиконання нормативу
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у 2012 році у розмірі 37493,25 грн.

В обґрунтування позовних вимог
посилалися на те, що підприємство не
виконало норматив робочих місць для
працевлаштування інвалідів,
встановлений частиною 1 статті 19 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні», а
саме - 1 робоче місце, внаслідок чого до
нього були застосовані
адміністративно-господарські санкції
у розмірі 37210,53 грн. Сума
адміністративно-господарських санкцій
своєчасно Відповідачем не була
сплачена, у зв'язку з чим була
нарахована пеня у сумі 282,72 грн.

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 05 серпня 2013
року у задоволенні позову було
відмовлено в повному обсязі з огляду на
відсутність порушень з боку
підприємства приписів статей 19, 20
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні».

Не погодившись з постановою суду,
Запорізьке обласне відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
звернулось з апеляційною скаргою, в
якій просить скасувати постанову
Запорізького окружного
адміністративного суду від 05 серпня 2013
року, та винести нову, якою
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
Відповідачем було порушено вимоги
статей 19, 20 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні», а саме - не сплачено у
добровільному порядку
адміністративно-господарські санкції
за невиконання нормативів з
працевлаштування на підприємстві
визначеної законом кількості
інвалідів. Наголошує, що за
підприємствами законодавцем
закріплено саме обов'язок, а не право по
працевлаштуванню інвалідів. При цьому
зазначає, що відповідачем не було вжито
всіх необхідних заходів для
працевлаштування інвалідів. Просили
розглянути справу за їх відсутності.
(а.с.52-53, 64)

Заперечень на апеляційну скаргу до
суду не надходило.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про час та місце розгляду
справи, до судового засідання не
з'явились, клопотань про розгляд справи
за їх участі до суду не надходило, а
тому, відповідно до ст. 41 КАС України,
фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного запису не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість
постанови суду в межах доводів
апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає,
виходячи з наступного.

Судом встановлено, що на виконання
вимог Закону 19 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» відповідачем було
подано позивачу Звіт про зайнятість і
працевлаштування інвалідів за 2012 рік
(форма № 10-ПІ). У вказаному звіті
Відповідач зазначив, що
середньооблікова кількість штатних
працівників облікового складу
становить 19 осіб, в зв'язку з чим
кількість інвалідів - штатних
працівників, які повинні працювати на
робочих місцях, створених відповідно
до вимог ч. 1 ст. 19 вказаного Закону
становить 1 осіб, проте, на
підприємстві відповідача у 2011 році не
працювало жодної особи, якій би було
встановлено інвалідність. (а.с.3)

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» для підприємств,
установ, організацій, у тому числі
підприємств, організацій громадських
організацій інвалідів, фізичних осіб,
які використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб - у кількості
одного робочого місця.

Положенням про Фонд соціального
захисту інвалідів, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
№1434 від 26.09.2002 (що діяла на час
виникнення спірних правовідносин)
передбачено, що Фонд соціального
захисту інвалідів відповідно до
покладених на нього завдань здійснює
контроль за виконанням підприємствами
нормативу робочих місць для
працевлаштування інвалідів та сплатою
ними адміністративно-господарських
санкцій і пені, а також відповідно до п.
п. 3 п. 5 Положення має право проводити
перевірку підприємств щодо реєстрації,
подання ними звітів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів, виконання
нормативу робочих місць для
працевлаштування інвалідів та сплати
адміністративно-господарських санкцій
і пені.

Згідно з ст. 18-1 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» державна служба
зайнятості здійснює пошук підходящої
роботи відповідно до рекомендацій
МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації
та знань, з урахуванням його побажань.

Обов'язок підприємства з створення
робочих місць для інвалідів,
інформування підприємством
уповноважених органів щодо наявності
на підприємстві робочих місць для
працевлаштування осіб, яким відповідно
до чинного законодавства встановлена
інвалідність, не супроводжується
обов'язком підприємства займатись
пошуком інвалідів для їх
працевлаштування на створених робочих
місцях для працівників-інвалідів на
підприємстві, а створення робочих
місць і введення їх в дію має
відбуватись з урахуванням стану
здоров'я, здібностей і професійних
навичок інвалідів, забезпечення прав
яких на працевлаштування та на
оплачувану роботу здійснюється,
відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні», в редакції закону
від 23.02.2006р., шляхом безпосереднього
звернення інвалідів до підприємств,
установ, організацій чи до державної
служби зайнятості.

Відповідно до матеріалів справи,
Відповідачем систематично надавалася
до центру зайнятості інформація,
необхідна для працевлаштування
інвалідів, шляхом щомісячного подання
Звітів (форма № 3-ПН) (а.с.24-25,31-32).
Відповідно до наказу № 617 від 30.12.2011р. на
підприємстві Відповідача було
створено спеціальні робочі місця для
працевлаштування інвалідів 3 групи, а
саме: юрисконсульт та інспектор групи
по роботі з персоналом. (а.с.23) Крім того,
відповідно до листа Вільнянського
районного центру зайнятості № 639/01-1 від
29.05.2013 р. ДП «Підприємство Вільнянської
виправної колонії (№20)» за період з
01.01.2012 р. по 31.12.2012 р. подавався звіт про
наявність вільних робочих місць для
працевлаштування осіб з інвалідністю,
разом з тим, до Відповідача направлення
осіб, яким встановлена інвалідність, не
здійснювалося, у зв'язку з відсутністю
на обліку інвалідів, котрі мали б
спеціальності, вказані у звіті.(а.с.30).
Випадки безпідставної відмови
Державним підприємством "Підприємство
Вільнянської виправної колонії
Управління державної пенітенціарної
служби України в Запорізькій області
(№20)" у прийнятті на роботу інвалідів не
встановлені.

Виходячи з аналізу положень Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»,
колегія суддів приходить до висновку,
що створення робочих місць для
інвалідів та їх працевлаштування не є
тотожними поняттями. Оскільки
Відповідачем виконані вимоги,
покладені на нього розділом IV Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні», а
чинне законодавство передбачає
відповідальність фактично за не
створення робочих місць, то в діях
Державного підприємства "Підприємство
Вільнянської виправної колонії
Управління державної пенітенціарної
служби України в Запорізькій області
(№20)" не вбачається вини щодо
незабезпечення працевлаштування
інвалідів у 2011 році.

Відтак, колегія суддів вважає вірним
висновок суду першої інстанції про
відсутність підстав для задоволення
позову.

У межах доводів апеляційної скарги
порушень судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено.
Правова оцінка обставин у справі дана
вірно, а тому апеляційну скаргу слід
відхилити, а оскаржуване судове
рішення залишити без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 198, ст.ст. 200, 205, 206 КАС
України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Запорізького
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів -
залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 05 серпня 2013
року у справі № 808/5003/13-а - залишити без
змін.

Ухвала Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Л.М. Нагорна

Суддя:
В.В. Мельник

Суддя:
О.В. Юхименко