Справа № 2а-1549/12/2170
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2014-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2014 р.м.ОдесаСправа № 2а-1549/12/2170

Категорія: 9.2.1 Головуючий в 1 інстанції:
Дубровна В.А.

Судова колегія Одеського апеляційного
адміністративного суду, у складі:

головуючого - Яковлєва О.В.,

суддів - Бойка А.В.,
Танасогло Т.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
м.Херсоні Херсонської області
Державної податкової служби на
постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 22 листопада
2012 року, у справі за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної
податкової інспекції у м.Херсоні
Херсонської області Державної
податкової служби про скасування
рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 22 листопада
2012 року задоволено позов та скасовано
податкові повідомлення-рішення
відповідача від 06.04.2012 року №,
№ та №.

Не погоджуючись з постановленим у
справі судовим рішенням відповідачем
подано апеляційну скаргу, з якої
вбачається, що рішення у справі
прийнято в порушення норм
матеріального та процесуального права,
а тому просить скасувати постанову
суду та прийняти нову, якою в
задоволенні позову відмовити.

Вимоги апеляційної скарги
обґрунтовано тим, що судом першої
інстанції неповно встановлено
обставини справи та зроблено
необґрунтований висновок щодо
неправомірності вищевказаного рішення
податкового органу, так як в ході
проведеної перевірки, податковим
органом встановлено, що в порушення
п.п.138.1 ст.138 Податкового кодексу
України та ст.215, 216 Цивільного Кодексу
України - позивачем укладено угоди з ПП
"Нафтатрейдер-ВР", які не спрямовані на
реальне настання наслідків, тобто є
нікчемними, що призвело до заниження
позивачем податку на додану вартість і
завищення валових витрат за грудень 2011
року, а тому податковим органом
правомірно прийняті податкові
повідомлення-рішення та застосовано
штрафні санкції.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду, а також правильність
застосування судом норм матеріального
і процесуального права та правової
оцінки обставин у справі, судова
колегія приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає залишенню
без задоволення, а судове рішення - без
змін, з наступних підстав.

Судом першої інстанції
встановлено, що в період з 26.03.2011 року по
30.03.2011 року податковим органом
проведено позапланову невиїзну
документальну перевірку позивача з
питань підтвердження господарських
відносин з ПП "Нафтотрейдер-ВР" за
грудень 2011 року, про що складено акт
№365/17-2/НОМЕР_1, яким встановлено
порушення позивачем:

- п. 177.2 ст. 177, пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України, ст. 203
Цивільного кодексу України, а саме
включення до складу валових витрат за
2011 рік вартість придбання
товарно-матеріальних цінностей без
належного документально
підтвердження, у сумі 274679,05 грн.;

- п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу
України, а саме неправомірне включення
до складу податкового кредиту з ПДВ
суми, у розмірі 54935,81 грн.

Порушення полягає у тому, що між
позивачем та вищевказаним
контрагентом укладено договір
поставки палива, який не спрямований на
реальне настання наслідків, тобто є
нікчемним, а тому позивачем
неправомірно включено розмір ПДВ, при
господарських операціях з даним
контрагентом, до складу свого
податкового кредиту.

За результатами перевірки
податковим органом прийнято податкові
повідомлення-рішення від 06.04.2012 року
№, № та №, якими
позивачу визначено грошове
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб на загальну суму 51502,33
грн., з податку на додану вартість, на
загальну суму 9968,75 грн., та зменшено
розмір від'ємного значення суми ПДВ, у
розмірі 46961 грн.

За результатом встановлених
обставин судом першої інстанції
зроблено висновок щодо
обґрунтованості позовних вимог, з яким
погоджується судова колегія з огляду
на наступне.

Згідно з п.167.1 ст.167 Податкового
кодексу України - ставка податку на
доходи фізичних осіб становить 15
відсотків бази оподаткування щодо
доходів, одержаних (крім випадків,
визначених у пунктах 167.2 - 167.4 цієї
статті), у тому числі, але не виключно у
формі заробітної плати, інших
заохочувальних та компенсаційних
виплат або інших виплат і винагород,
які виплачуються (надаються) платнику у
зв'язку з трудовими відносинами та за
цивільно-правовими договорами; виграшу
у державну та недержавну грошову
лотерею, виграшу гравця (учасника),
отриманого від організатора азартної
гри. У разі, якщо загальна сума
отриманих платником податку у звітному
податковому місяці доходів, зазначених
у абзаці першому цього пункту,
перевищує десятикратний розмір
мінімальної заробітної плати,
встановленої законом на 1 січня
звітного податкового року, ставка
податку становить 17 відсотків суми
перевищення з урахуванням податку,
сплаченого за ставкою, визначеною в
абзаці першому цього пункту.

Пунктом 177.1 ст.177 Податкового
кодексу України встановлено, що доходи
фізичних осіб - підприємців, отримані
протягом календарного року від
провадження господарської діяльності,
оподатковуються за ставками,
визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього
Кодексу.

Пунктом 177.2 ст.177 Податкового
кодексу України передбачено, що
об'єктом оподаткування є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та негрошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи -
підприємця.

Підпунктом 14.1.27 п.14.1 ст. 14
Податкового кодексу України визначено,
що витрати - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Статтею 200 Податкового Кодексу
України передбачено, що сума податку,
що підлягає сплаті (перерахуванню) до
Державного бюджету України або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду. При позитивному
значенні суми, розрахованої згідно з
пунктом 200.1 цієї статті, така сума
підлягає сплаті (перерахуванню) до
бюджету у строки, встановлені цим
розділом.

Правила формування податкового
кредиту визначені ст.198 цього ж Кодексу,
відповідно до якої право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає, зокрема, у разі здійснення
операцій придбання або виготовлення
товарів та послуг. Датою виникнення
права платника податку на віднесення
сум податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше; або дата списання
коштів з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Пунктом 198.6 ст.198 ПК України
встановлено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Наявність у позивача належно
оформлених документів, необхідних
відповідно до Закону для віднесення
певних сум до валових витрат, не є
безумовною підставою для включення до
валових витрат, якщо податковий орган
доведе, зокрема, що відомості, які
містяться в таких документах, не
відповідають дійсності.

Частиною 2 ст.3 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», бухгалтерський
облік є обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, грунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

Згідно з ч.2 ст. 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», первинні
документи, тобто податкові, видаткові
накладні, рахунки, довіреності, акти
виконаних робіт, акти прийому -
передачі товарів, робіт, послуг
оформлені на паперових носіях та при
наявності таких обов'язкових
реквізитів: назва документа (форми);
дата і місце складання; назва
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильності її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Судовою колегією встановлено, що
відповідно до акту перевірки позивачем
завищено розмір свого податкового
кредиту з ПДВ, за грудень 2011 року, у
розмірі 46961 грн., не сплачено ПДВ, у
розмірі 7975 грн., та податок з доходів
фізичних осіб-підприємців, у розмірі
41201,86 грн.

На формування розміру вказаних
податків вплинули господарські
операції позивача з ПП
"Нафтотрейдер-ВР" щодо придбання
палива, які здійснено на підставі
договору поставки від 05.12.2011 року.

На підтвердження господарських
відносин з даним підприємством, судом
зібрано наступні документи: договір
поставки (т.1 а.с.30-31), видаткова та
податкова накладні (т.1 а.с.32-33), платіжні
доручення по договору (т.1 а.с.34-35),
товарно-транспортна накладна на
перевозку придбаного палива третьою
особою - ПП Возненко (а.с.45), сертифікат
якості пального, який надано до
апеляційного суду, докази використання
придбаного пального у власній
господарській діяльності позивача -
транспортування вантажів та
перепродаж решти пального іншим
підприємствам (т.1 а.с.87-250, т.2 а.с.1-219).

Судовою колегією досліджено дані
документи та встановлено, що між
позивачем та вищевказаним
підприємством укладено договір
поставки палива та іншими документами
підтверджено фактичне виконання
договору - отримання придбаного товару,
його оплату та використання у своїй
подальшій господарській діяльності,
тобто позивачем доведено товарність
проведеної операції та підтверджено
право на віднесення сум за договором до
складу свого податкового кредиту, а
тому оскаржувані рішення податкового
органу є необґрунтованими та
правомірно скасовані судом першої
інстанції.

Колегія суддів не погоджується з
посиланнями відповідача про те, що
відсутність належної
матеріально-технічної бази у ПП
"Нафтотрейдер-ВР" - є підставою для
визнання нікчемними господарських
операцій між позивачем та
контрагентом, оскільки позивачем
добросовісно придбано товари у
вищевказаної юридичної особи, а якщо
контрагент не виконав свого
зобов'язання щодо сплати податку до
бюджету, то це тягне відповідальність
та негативні наслідки саме для цієї
особи.

Такої правової позиції
додержується й Верховний Суд України у
постанові від 09.09.2008 року, по справі
№21-500во08, від 01.06.2010 року, по справі
№21-573во10 та від 31.01.2011 року, по справі
№21-47а10.

Враховуючи вищевикладене судова
колегія вважає, що суд першої інстанції
порушень матеріального і
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, а наведені в скарзі
доводи правильність висновків суду не
спростовують, що є підставою для
залишення її без задоволення.

Керуючись ст.ст. 185, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212,
254 КАС України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м.Херсоні
Херсонської області Державної
податкової служби - залишити без
задоволення, а постанову Херсонського
окружного адміністративного суду від 22
листопада 2012 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через 5 днів після
направлення її копії особам, які беруть
участь у справі та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий: Судді:
О.В. Яковлєв
А.В. Бойко

Т.М. Танасогло