Справа № 442/4101/13-а, 2а-202/13
Суддя: Довгополов О.М.
Дата ухвалення: 2014-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2014 року
Справа №
876/11224/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова
О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького
В.В.,

з участю секретаря судового засідання
Малетич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову
Дрогобицького міськрайонного суду
Львівської області від 29 липня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу
державної виконавчої служби
Дрогобицького міськрайонного
управління юстиції Львівської області
про скасування постанови про закриття
виконавчого провадження, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
Відділу державної виконавчої служби
Дрогобицького міськрайонного
управління юстиції Львівської області,
яким просив визнати неправомірними дії
державного виконавця щодо закриття
виконавчих проваджень, скасувати
постанови державного виконавця про
закінчення виконавчого провадження
від 21 червня 2012 року серії ВП № 27016291 та
від 29 жовтня 2012 року серії ВП № 33822228,
стягнути з відповідача на його користь
моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн.

Постановою Дрогобицького
міськрайонного суду Львівської
області від 29 липня 2013 року у
задоволенні позову відмовлено.

Постанова мотивована тим, що
відповідно норм ст. ст. 5, 40 Закону
України «Про виконавче провадження»
державні виконавці мають право
повертати виконавчі документи щодо
виконання рішень адміністративних
судів про стягнення з пенсійних
органів та суб'єктів владних
повноважень відповідних виплат пенсії,
соціальної допомоги тощо у разі
здійснення державним виконавцем усіх
можливих дій, спрямованих на виконання
рішення.

Постанову в апеляційному порядку
оскаржив позивач, вважає її незаконною,
оскільки висновки суду не відповідають
обставинам справи і суд порушив норми
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.
Просить постанову скасувати та
прийняти нову постанову, якою позов
задовольнити повністю.

На обґрунтування вимог апеляційної
скарги зазначає, що Управління
Пенсійного фонду України в м. Дрогобичі
Львівської області лише частково
виконало судові рішення, якими його
було зобов'язано нарахувати та
виплатити підвищення до пенсії дитині
війни, а саме тільки нарахував дане
підвищення. А відсутність у боржника
коштів не є підставою для невиконання
судового рішення. Також ст. ст. 65, 66
Закону України «Про виконавче
провадження» передбачена процедура
звернення стягнення на кошти та інше
майно боржника - юридичної особи. Тому
повернення відповідачем виконавчих
листів в зв'язку в відсутністю в
Управління Пенсійного фонду України в
м. Дрогобичі Львівської області коштів
на виплату присудженої судом
соціальної допомоги є протиправним, в
зв'язку з чим оскаржувані постанови
підлягають скасуванню. Крім того,
позивач зазначає, що моральна шкода,
яку він оцінює у 10000,00 грн., виразилась у
тому, що відповідач двічі незаконно
позбавив його права на отримання
передбачених законодавством та
підтверджених рішеннями суду
соціальних виплат, а також двічі
приховав від нього наявність постанов
про закінчення виконавчого
провадження, чим суттєво затягнув час
на реалізацію його права оскарження
завідомо незаконних постанов
державного виконавця.

Фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється
відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу
адміністративного судочинства України
у зв'язку з неявкою у судове засідання
всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Постановою Дрогобицького
міськрайонного суду Львівської
області від 24 липня 2009 року зобов'язано
Управління Пенсійного фонду України в
м. Дрогобичі Львівської області
нарахувати та виплатити ОСОБА_1
підвищення до пенсії відповідно до ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» за періоди з 09.07.2007 року до
31.12.2007 року та з 22.05.2008 року до 31.12.2008 року
з врахуванням проведених виплат.

На виконання даної постанови 12 липня 2010
року був виданий виконавчий лист №
2а-1314/2009.

Постановою Дрогобицького
міськрайонного суду Львівської
області від 21 грудня 2011 року
зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в м. Дрогобичі Львівської
області нарахувати та виплатити ОСОБА_1
підвищення до пенсії відповідно до ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» за період з 15.05.2011 року до
14.06.2011 року з врахуванням проведених
виплат.

На виконання даної постанови 17 лютого
2012 року був виданий виконавчий лист №
2а-4129-11.

На підставі зазначених виконавчих
листів державний виконавець Відділу
державної виконавчої служби
Дрогобицького міськрайонного
управління юстиції Львівської області
відкрив виконавчі провадження.

Однак постановами державного
виконавця від 21 червня 2012 року серії ВП
№ 27016291 та від 29 жовтня 2012 року серії ВП
№ 33822228 зазначені виконавчі
провадження були закінчені.

В мотивувальних частинах оскаржуваних
постанов державного виконавця
зазначено, що розпорядженнями
Управління Пенсійного фонду України в
м. Дрогобичі Львівської області ОСОБА_1
нараховано підвищення до пенсії дитині
війни.

Як вбачається з копій розпоряджень
Управління Пенсійного фонду України в
м. Дрогобичі Львівської області від 14
червня 2011 року та від 16 серпня 2012 року
ОСОБА_1 нараховано підвищення до пенсії
дитині війни за періоди з 09.07.2007 року до
31.12.2007 року та з 22.05.2008 року до 31.12.2008 року
в загальному розмірі 1419,09 грн., а за
період з 15.05.2011 року до 14.06.2011 року в
розмірі 182,10 грн.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
виконавче провадження» виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) є сукупністю дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню. Завданням державної
виконавчої служби є своєчасне, повне і
неупереджене примусове виконання
рішень, передбачених законом.

Згідно з ст. 32 цього Закону заходами
примусового виконання рішень є:
звернення стягнення на кошти та інше
майно (майнові права) боржника, у тому
числі якщо вони перебувають в інших
осіб або належать боржникові від інших
осіб; звернення стягнення на заробітну
плату (заробіток), доходи, пенсію,
стипендію боржника; вилучення в
боржника і передача стягувачу певних
предметів, зазначених у рішенні; інші
заходи, передбачені рішенням.

При винесенні постанов про закінчення
виконавчого провадження державний
виконавець керувався п. 11 ч. 1 ст. 49
Закону України «Про виконавче
провадження», відповідно до якого
виконавче провадження підлягає
закінченню у разі повернення
виконавчого документа до суду чи
іншого органу (посадової особи), який
його видав, у випадку, передбаченому
частиною третьою статті 75 цього Закону.

Згідно зо ч. 3 ст. 75 даного Закону у разі
якщо виконати рішення без участі
боржника неможливо, державний
виконавець накладає на боржника штраф
відповідно до статті 89 цього Закону та
вносить подання (повідомлення)
правоохоронним органам для
притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом,
після чого виносить постанову про
закінчення виконавчого провадження,
яка затверджується начальником
відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
і повертає виконавчий документ до суду
чи іншого органу (посадової особи), що
його видав.

Як встановив суд, Управління
Пенсійного фонду України в м. Дрогобичі
Львівської області виконало рішення
суду лише в частині нарахування
позивачу підвищення до пенсії, про що
зазначено вище.

Проте рішення в частині виплати
позивачу зазначеного підвищення до
пенсії не виконане, що підтверджується
матеріалами справи та не заперечується
відповідачем.

При цьому, відповідач не надав суду
жодних доказів вжиття ним всіх заходів,
передбачених законодавством, для
повного виконання зазначених вище
судових рішень, в тому числі заходів,
передбачених ч. 3 ст. 75 Закону України
«Про виконавче провадження», а саме
накладення на боржника штрафу
відповідно до ст. 89 цього Закону та
внесення подання (повідомлення)
правоохоронним органам для
притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом.

Також колегія суддів погоджується з
доводами позивача про те, що
відсутність в Управління Пенсійного
фонду України в м. Дрогобичі Львівської
області бюджетних коштів не є
беззаперечним доказом неможливості
виконання рішення суду.

За таких обставин колегія суддів
дійшла висновку про те, що оскаржувані
постанови відповідача суперечать
вимогам Закону України «Про виконавче
провадження» і підлягають скасуванню,
а висновок суду першої інстанції про їх
правомірність є помилковим.

Разом з тим, на думку колегії суддів, не
підлягає задоволенню позовна вимога
про визнання протиправними дій
державного виконавця щодо закриття
виконавчих проваджень, оскільки вона
фактично дублює вимоги про визнання
протиправним і скасування вимоги
постанов про закінчення виконавчого
провадження, і в даному випадку
держаний виконавець не вчиняв певних
процесуальних дій, а прийняв
процесуальні рішення (постанови)
відповідно до передбачених
законодавством повноважень.

Також колегія суддів дійшла висновку,
що не підлягає задоволенню вимога
ОСОБА_1 про стягнення з Відділу
державної виконавчої служби
Дрогобицького міськрайонного
управління юстиції у Львівській
області на його користь моральної
шкоди в розмірі 10000,00 грн., виходячи з
наступного.

В абз. 2 п. 5 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 року № 4 «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» зазначено, що
відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні. Суд,
зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.
Позивачем має бути зазначено, в чому
полягає ця шкода, якими неправомірними
діями чи бездіяльністю її заподіяно
позивачеві, з яких міркувань він
виходив, визначаючи розмір шкоди, та
якими доказами це підтверджується.

Згідно з п. 3 цієї Постанови під
моральною шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Відповідно до п. 10-1 Постанови при
розгляді справ за позовами про
відшкодування моральної шкоди на
підставі ст. 56 Конституції судам слід
мати на увазі, що при встановленні
факту заподіяння такої шкоди
незаконними рішеннями, діями чи
бездіяльністю органу державної влади,
місцевого самоврядування або їх
посадових чи службових осіб при
здійсненні ними своїх повноважень вона
підлягає відшкодуванню за рахунок
держави чи органів місцевого
самоврядування.

Пунктом 9 цієї Постанови передбачено,
що розмір відшкодування моральної
шкоди суд повинен визначати залежно
від характеру та обсягу страждань,
немайнових витрат, які зазнав позивач.

Крім того, в листі Міністерства юстиції
України від 13 травня 2004 року № 35-13/797
надані Методичні рекомендації щодо
відшкодування моральної шкоди,
відповідно до п. 6.4 яких визначено, що
немає (і не може бути) точних критеріїв
майнового виразу душевного болю,
спокою, честі, гідності особи. Будь-яка
компенсація моральної школи не може
бути адекватною дійсним стражданням,
тому будь-який її розмір може мати суто
умовний вираз.

Дослідивши надані позивачем докази,
якими він обґрунтовує позовні вимоги в
цій частині, колегія суддів дійшла
висновку, що позивач не довів факту
заподіяння йому моральної шкоди,
доказів наявності обставин факту
заподіяння йому відповідачем
моральних чи фізичних страждань або
втрат немайнового характеру, у чому
саме полягає вина відповідача, а також
інших обставин, що мають значення для
вирішення спору в цій частині.

За наведених обставин колегія суддів
дійшла висновку, що оскаржувана
постанова підлягає частковому
скасуванню, оскільки суд неповно
з'ясував обставин, що мають значення
для справи, висновки суду не
відповідають обставинам справи і
оскаржувана постанова прийнята з
порушенням норм матеріального і
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 198,
ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 207, 254 КАС України,
суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Постанову Дрогобицького
міськрайонного суду Львівської
області від 29 липня 2013 року у справі №
442/4101/13-а - скасувати та прийняти нову
постанову, якою позов задовольнити
частково.

Визнати протиправною та скасувати
постанову Відділу державної
виконавчої служби Дрогобицького
міськрайонного управління юстиції у
Львівській області про закінчення
виконавчого провадження від 21 червня
2012 року серії ВП № 27016291.

Визнати протиправною та скасувати
постанову Відділу державної
виконавчої служби Дрогобицького
міськрайонного управління юстиції у
Львівській області про закінчення
виконавчого провадження від 29 жовтня
2012 року серії ВП № 33822228.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий
О.М. Довгополов

Судді
Л.Я. Гудим

В.В. Святецький