Справа № 872/11954/13
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2013-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" грудня 2013 р. справа № 194/1256/13-а
(2-а/194/24/13)

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Дурасової Ю.В.

суддів: Проценко
О.А. Туркіної Л.П.

за участю секретаря судового
засідання: Комар Н.В.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні апеляційну скаргу
ОСОБА_1

на постанову Тернівського міського
суду Дніпропетровської області від 08
липня 2013р.

у справі за позовом ОСОБА_1 до
Управління праці та соціального
захисту населення Виконкому
Тернівської міської ради
Дніпропетровської області про
стягнення боргу з виплати державної
допомоги по догляду за дитиною, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася 05.05.2009 року до суду з
позовом, у якому просила: визнати дії
Управління праці та соціального
захисту населення Виконкому
Тернівської міської ради
Дніпропетровської області по не
нарахуванню і виплаті на іі користь сум
допомоги по догляду за дитиною по
досягненню дитиною трирічного віку за
2009 рік у відповідності до ст. 15 ЗУ «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми» у
розмірі прожиткового мінімуму для
дітей віком до 6 років щомісячно до
закінчення строку передбаченої
законом виплати - неправомірними та
стягнути з відповідача за 2009 рік 1708грн.

На обґрунтування позову послалася на
те, що вона як мати малолітньої дитини
має право на отримання допомоги в
розмірі не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом,
відповідно до ст. 15 Закону України "Про
державну допомогу сім'ям з дітьми".

Постановою Тернівського міського суду
Дніпропетровської області від 08 липня
2013 р в задоволенні позовних вимог
відмовлено. Свою позицію суд першої
інстанції обґрунтував тим, що згідно ч.
3 ст. 46 ЗУ «Про державний бюджет України
на 2009 рік», допомога при народженні
дитини та по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
відповідно до ЗУ "Про державну допомогу
сім'ям з дітьми" призначається і
здійснюється в розмірах і порядку,
визначених КМУ. Положення ч. 3 ст. 46 ЗУ
«Про державний бюджет України на 2009
рік» та ч. 3 ст. 46 ЗУ «Про державний
бюджет України на 2010 рік»
Конституційним Судом України не були
визнані неконституційними. Отже дії
відповідача щодо нарахування виплат в
розмірі, встановленому постановою КМУ -
є правомірними.

Не погодившись з даним рішенням
позивач подала апеляційну скаргу.
Просить скасувати оскаржувану
постанову та прийняти нову постанову,
якою позовні вимоги задовольнити.
Посилається на те, що суд порушив ст. 15
Закону України "Про державну допомогу
сім'ям з дітьми", зазначає, що в 2009-2011
роках обмежень щодо застосування
прожиткового мінімуму при визначенні
розміру допомоги по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку - не
існує. Всі зміни, прийняті до ст.15
Закону України "Про державну допомогу
сім'ям з дітьми" втратили чинність
31.12.2008 року, отже з 01.01.2009 року ст. 15
Закону України "Про державну допомогу
сім'ям з дітьми" знов має таку редакцію:
«допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається у розмірі встановленого
законом прожиткового мінімуму для
дітей віком до 6-ти років». Відповідно
до ст. 54 ЗУ «Про державний бюджет
України на 2009 рік», прожитковий мінімум
для дітей до 6 років встановлюється в
розмірах, що діяли в грудні 2008 року
(557грн.). Таким чином вважає, що має право
на отримання державної допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
3-річного віку починаючи з 01.01.2009 року у
розмірі 557грн., з 01.01.2010 року - 755грн., з
01.04.2010 - 767грн., з 01.07.2010 - 771грн., з 01.10.2010 -
787грн., з 01.12.2010 року - 799грн.

Перевіривши наведені в апеляційній
скарзі доводи, дослідивши матеріали
справи, колегія суддів апеляційної
інстанції дійшла висновку про
можливість задоволення апеляційної
скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач має на утриманні малолітню
дитину та перебуває на обліку в
Управлінні як особа, застрахована у
системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування, та
отримує допомогу в розмірі,
передбаченому частиною першою ст. 15
Закону України "Про державну допомогу
сім'ям з дітьми" № 2811-XII.

Статтею 46 Конституції України
громадянам гарантовано право на
соціальний захист, що включає, зокрема,
право на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності за рахунок страхових
внесків громадян, підприємств, установ
і організацій, а також бюджетних та
інших джерел соціального забезпечення;
створення мережі державних,
комунальних, приватних закладів для
догляду за непрацездатними. Пенсії,
інші види соціальних виплат та
допомоги, що є основним джерелом
існування, мають забезпечувати рівень
життя, не нижчий від прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

До 1 січня 2008 року - дати набрання
чинності Законом України від 28 грудня
2007 року № 107-VI "Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України"
(далі - Закон № 107-VI) - правовідносини
щодо виплати допомоги регулювалися
Законом № 2811-ХІІ "Про державну
допомогу сім'ям з дітьми", дія якого
поширювалася на осіб, не застрахованих
у системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування
(стаття 13), та Законом № 2240-III «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням»,
який поширював свою дію на
застрахованих у зазначеній системі
осіб. Розмір допомоги також визначався
цими законами. Зокрема, статтею 43
Закону № 2240-III «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими похованням» було
передбачено, що допомога надається
застрахованій особі у розмірі, що
встановлюється правлінням Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності (далі - Фонд), але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Станом на 1 січня 2008 року також діяли
Порядок призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми,
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 27 грудня 2001 року
№ 1751 (далі - Порядок-1), та Порядок
призначення і виплати допомоги при
народженні дитини та допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку особам, застрахованим
в системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 11 січня 2007 року №
13 (далі - Порядок-2).

Пунктами 23, 25 розділу ІІ Закону № 107-VI
"Про Державний бюджет України на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" були
внесені відповідні зміни до Закону №
2811-ХІІ "Про державну допомогу сім'ям з
дітьми" та Закону № 2240-III «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням».
Зокрема, згідно зі змінами, внесеними
до статті 13 Закону № 2811-ХІІ "Про
державну допомогу сім'ям з дітьми" та
Закону № 2240-III «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими похованням», дію цього
Закону поширено на всіх осіб, які є
учасниками правовідносин, пов'язаних
із виплатою допомоги, а згідно зі
змінами, внесеними до статті 15 та
пункту 3 Прикінцевих положень цього
Закону, встановлено розмір допомоги та
алгоритм її визначення у 2008-2010 роках.
Водночас із Закону № 2240-III «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням»
було, зокрема, виключено статтю 43. Пункт
2 розділу ІІІ Закону № 107-VI "Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України"
передбачав, що розділ II цього Закону
діє до 31 грудня 2008 року.

Кабінет Міністрів України постановою
від 22 лютого 2008 року № 57 "Питання
призначення і виплати допомоги сім'ям з
дітьми" визнав таким, що втратив
чинність, Порядок-2 та вніс зміни до
Порядку-1, уніфікувавши у ньому умови
призначення та виплати допомоги
застрахованим та не застрахованим у
системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування
особам.

Конституційний Суд України Рішенням
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнав
неконституційними низку положень
Закону № 107-VI "Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України",
у тому числі й пункт 25 розділу II
зазначеного Закону, згідно з яким із
Закону № 2240-III «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими похованням», зокрема, було
виключено статтю 43.

Таким чином, з часу проголошення
Конституційним Судом України Рішення
№ 10-рп/2008 відновили свою дію положення
статті 43 Закону № 2240-III «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням», а з
1 січня 2009 року відновили свою дію
попередні редакції статей 13, 15 та
пункту 3 Прикінцевих положень Закону №
2811-ХІІ "Про державну допомогу сім'ям з
дітьми", які діяли до внесення до них
змін Законом № 107-VІ "Про Державний
бюджет України на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України".

Аналіз наведених норм матеріального
права дає підстави для висновку, що у 2008
році внаслідок більш пізнього введення
в дію загальної норми, яка визначала
розмір допомоги (стаття 15 Закону №
2811-ХІІ "Про державну допомогу сім'ям з
дітьми" в редакції Закону № 107-VI "Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України"), у
законодавстві виникла складна колізія
через збіг темпоральної (часової) та
змістової колізій, оскільки з 22 травня
2008 року на відносини щодо виплати
допомоги особі, яка застрахована у
системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
поширювалися норми законів № 2240-III «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням»
та№ 2811-ХІІ "Про державну допомогу
сім'ям з дітьми".

Долаючи зазначену колізію норм
законів, свій висновок щодо цього
надала колегія суддів Судової палати в
адміністративних справах Верховного
Суду України у справі від 8 жовтня 2013
року № 21-268а13, де зазначено, що
пріоритетними у застосуванні до
відносин щодо виплати допомоги такій
особі є норми спеціального закону, яким
є Закон № 2240-ІІІ «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням»,
хоча положення останнього (статті 43) і
прийнято у часі раніше.

З урахуванням наведеного колегія
суддів апеляційної інстанції дійшла
висновку, що суд першої інстанції
допустив порушення норм матеріального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Таким чином апеляційна скарга
підлягає задоволенню, а рішення суду
першої інстанції - скасуванню.

Керуючись п. 3 ч. 1 статті 198, статтями 202,
205, 207 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Постанову Тернівського міського суду
Дніпропетровської області від 08 липня
2013 р. у справі за позовом ОСОБА_1 до
Управління праці та соціального
захисту населення Виконкому
Тернівської міської ради
Дніпропетровської області про
стягнення боргу з виплати державної
допомоги по догляду за дитиною -
скасувати.

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати дії Управління праці та
соціального захисту населення
Виконкому Тернівської міської ради
Дніпропетровської області по не
нарахуванню і виплаті на користь
ОСОБА_1 сум допомоги по догляду за
дитиною по досягненню дитиною
трирічного віку, починаючи з 2009 року у
відповідності до ст. 15 ЗУ «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми» у розмірі
прожиткового мінімуму для дітей віком
до 6 років щомісячно до закінчення
строку передбаченої законом виплати -
неправомірними.

Зобов'язати Управління праці та
соціального захисту населення
Виконкому Тернівської міської ради
Дніпропетровської області нарахувати
та виплатити на користь ОСОБА_1 суми
допомоги по догляду за дитиною по
досягненню дитиною трирічного віку,
починаючи з 2009 року у відповідності до
ст. 15 ЗУ «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми» у розмірі прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років
щомісячно до закінчення строку
передбаченої законом виплати з
урахуванням виплачених сум.

В задоволенні інших вимог відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та
ч.5 ст. 254 КАС України.

Повний текст рішення суду виготовлено
12.12.2013

Головуючий:
Ю.В. Дурасова

Суддя:
О.А. Проценко

Суддя:
Л.П. Туркіна