Справа № 2а-12967/12/2670
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2014-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Маруліна
Суддя-доповідач: Губська О.А.
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 квітня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді
Губської О.А.

суддів
Парінова А.Б., Беспалова О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві апеляційну
скаргу Державної виконавчої служби
України на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
03 вересня 2013 року у справі за
адміністративним позовом Міністерства
фінансів України до Державної
виконавчої служби України, треті особи
- Державна казначейська служба України,
Міністерство соціальної політики
України про скасування постанови від
06.09.2012 року №13327958, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до
Державної виконавчої служби України,
треті особи - Державна казначейська
служба України, Міністерство
соціальної політики України, в якому
просив скасувати постанову старшого
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
про накладення штрафу від 06.09.2012 року
(ВП №13327958) та зобов'язати Державну
виконавчу службу України невідкладно
звернутись до Ленінського районного
суду міста Севастополя із заявою про
встановлення способу і порядку
виконання зазначеного рішення.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
03 вересня 2013 року позов задоволено
частково.

Скасовано постанову старшого
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
про накладення штрафу від 06.09.2012 року
(ВП №13327958).

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду першої інстанції, відповідач
подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, а також порушення
норм матеріального права, просив його
скасувати та ухвалити нову постанову,
якою в задоволенні позову відмовити.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, постанова суду
- скасуванню в частині з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
06.09.2012 року державним виконавцем,
керуючись статтями 5, 11, 75, 89 Закону
України «Про виконавче провадження»,
винесено постанову про накладення
штрафу у розмірі 1360,00 грн. у зв'язку з
невиконанням виконавчого листа
Ленінського районного суду міста
Севастополя від 12.02.2009 по справі №
2а-194/2008 про зобов'язання Міністерства
фінансів України шляхом списання
коштів з відповідних рахунків
Державного казначейства України,
виділити та перерахувати через
Міністерство праці та соціальної
політики України, Головного управління
праці та соціального захисту населення
м. Севастополя та Управління праці та
соціального захисту населення
Ленінської РДА м. Севастополя грошової
допомоги до Дня Перемоги ОСОБА_3 в сумі
1170 грн. за 2007 рік.

Позивач, вважаючи, що відповідачем
винесено постанову про накладення
штрафу в порушення вимог чинного
законодавства та без врахування
поважності причин невиконання
рішення Ленінського районного суду
міста Севастополя, звернувся до суду з
вказаним позовом.

Суд першої інстанції на підставі
системного аналізу положень ст. 1, ч.ч. 1,
2 ст. 2, ч. 1 ст. 6, ч. 1 ст. 11, ч.ч. 1, 2 ст. 75, ст. 89
Закону України «Про виконавче
провадження», ч. 8 ст. 7, ч.ч. 1, 2, 5 ст. 23
Бюджетного кодексу України, а також
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2012 рік» та Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту», дійшов
висновку про задоволення позовних
вимог в частині скасування
оскаржуваної постанови державного
виконавця про накладення штрафу при
цьому виходив з того, що її винесено
необґрунтовано, оскільки, на
переконання суду, позивачем надано
докази поважності причин невиконання
постанови Ленінського районного суду
міста Севастополя у встановлений
державним виконавцем строк.

Відмовляючи в задоволенні вимог в
частині зобов'язання Державної
виконавчої служби України невідкладно
звернутись до Ленінського районного
суду міста Севастополя із заявою про
встановлення способу і порядку
виконання зазначеного рішення, суд
виходив з того, що дана позовна вимога є
формою втручання в дискреційні
повноваження відповідача та виходить
за межі завдань адміністративного
судочинства.

Рішення суду в частині відмови у
задоволенні позову сторонами не
оскаржується.

Разом з тим, апелянт вважає, що судом
незаконно скасовано постанову
старшого державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
про накладення штрафу від 06.09.2012 року
(ВП №13327958). В обґрунтування власної
позиції посилається на те, що дану
постанову було прийнято у зв'язку з
повторним невиконанням боржником
рішення суду без поважних причин, так
як невиконання рішення суду у зв'язку з
відсутністю у боржника бюджетних
коштів не може вважатися поважною
підставою невиконання рішення суду.

Колегія суддів, надаючи правову оцінку
висновкам суду першої інстанції та
доводам апеляційної скарги, зважаючи
на наявні у справі матеріали, а також
виходячи з меж заявлених апелянтом
вимог, відповідно до ч.1 ст.195 КАС
України, зазначає наступне.

Стаття 124 Конституції України
встановлює, що судові рішення
ухвалюються судами іменем України і є
обов'язковими до виконання на всій
території України.

Згідно вимог п. 9 ч. 2 ст.129 Конституції
України, обов'язковість рішень суду є
одною із основних засад судочинства.

Відповідно до ч.2 ст.14 КАС України
постанови та ухвали суду в
адміністративних справах, що набрали
законної сили, є обов'язковими до
виконання на всій території України.

Згідно ч.ч. 2,4 ст. 257 КАС України
судове рішення, яке набрало законної
сили або яке належить виконати негайно,
є підставою для його виконання;
примусове виконання судових рішень в
адміністративних справах здійснюється
в порядку, встановленому Законом
України «Про виконавче провадження».

Статтею 1 Закону України від 21.04.1999 №
606-ХІV «Про виконавче провадження» (далі
- Закон № 606-ХІV) визначено, що виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Положеннями ч. 1 ст. 11 даного Закону, на
державного виконавця покладено
обов'язок вживати передбачених цим
Законом заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії

В силу ч.ч. 1,2 ст. 75 вказаного Закону
після відкриття виконавчого
провадження за виконавчим документом,
що зобов'язує боржника вчинити певні
дії або утриматися від їх вчинення,
державний виконавець перевіряє
виконання рішення не пізніше ніж на
наступний день після закінчення
строку, встановленого частиною другою
статті 25 цього Закону для самостійного
виконання рішення. Якщо рішення
підлягає негайному виконанню, його
виконання перевіряється не пізніше
наступного робочого дня після
відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання зазначених вимог
без поважних причин державний
виконавець накладає на боржника штраф
відповідно до статті 89 цього Закону і
не пізніше п'яти робочих днів з дня його
накладення повторно перевіряє стан
виконання рішення.

Якщо рішення не виконано і виконання
може бути проведено без участі
боржника, державний виконавець
організовує виконання відповідно до
повноважень, наданих йому законом, та
вносить подання (повідомлення)
правоохоронним органам для
притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом.
При цьому на боржника повторно
накладається штраф у порядку,
встановленому статтею 89 цього Закону.

Статтею 89 Закону № 606-ХІV встановлено,
що у разі невиконання без поважних
причин у встановлений державним
виконавцем строк рішення, що зобов'язує
боржника виконати певні дії, та рішення
про поновлення на роботі державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника - фізичну
особу від десяти до двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян; на посадових осіб - від
двадцяти до сорока неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян; на
боржника - юридичну особу - від сорока
до шістдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян та
встановлює новий строк виконання. У
разі повторного невиконання рішення
боржником без поважних причин
державний виконавець у тому ж порядку
накладає на нього штраф у подвійному
розмірі та звертається до
правоохоронних органів з поданням
(повідомленням) про притягнення
боржника до кримінальної
відповідальності відповідно до закону.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції та вбачається з матеріалів
справи, державним виконавцем 09.06.2009
року винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження ВП № 13327958 по
виконанню виконавчого листа
Ленінського районного суду м.
Севастополя від 12.02.2009 по справі №
2а-194/2008 про зобов'язання Міністерство
фінансів України шляхом списання
коштів з відповідних рахунків
Державного казначейства України
виділити та перерахувати через
Міністерство праці та соціальної
політики України, Головного управління
праці та соціального м. Севастополя та
Управління праці та соціального
захисту населення Ленінської РДА м.
Севастополя грошову допомогу до Дня
Перемоги ОСОБА_3 в сумі 1170 грн. за 2007 рік,
якою боржнику встановлено семиденний
строк для добровільного виконання
рішення.

Разом з тим, Міністерство фінансів
України листом від 26.06.2009 №31-28000-03-9/17366
повідомило відділ примусового
виконання рішень Департаменту
державної виконавчої служби
Міністерства юстиції України про те, що
частиною 8 статті 7 Бюджетного кодексу
України встановлений принцип
цільового використання коштів, тобто
бюджетні кошти використовуються
тільки на цілі, визначені бюджетними
призначеннями. Міністерство фінансів
України не виділяє та не перераховує
коштів на виплату щорічної разової
грошової допомоги, тому фактичне
виконання зазначеного рішення суду
повинно здійснюватися в межах
видатків, встановлених бюджетною
програмою КПКВ 2501150, головним
розпорядником коштів якої є
Міністерство праці та соціальної
політики України, в порядку,
встановленому статтею 31 Закону України
«Про Державний бюджет України на 2009 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» та
постановою Кабінету Міністрів України
від 09.07.2008 № 609.

30.06.2009 року, зважаючи на зазначені вище
пояснення, державним виконавцем
винесено постанову ВП № 13327958 про
закінчення виконавчого провадження, а
виконавчий документ повернуто до суду,
який видав виконавчий документ.

Разом з тим, зазначену вище постанову
від 30.06.2009 року було визнано незаконною
та скасовано постановою Окружного
адміністративного суду м. Севастополя
від 03.09.2010 р. у справі № 2а-1486/09/2770, яку
залишено без змін ухвалою
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 31.03.2010. Крім
іншого, зобов'язано відділ примусового
виконання рішень Департаменту
державної виконавчої служби
Міністерства юстиції України
відновити виконавче провадження по
виконавчому листу Ленінського
районного суду м. Севастополя від 12.02.2009
по справі № 2а-194/2008.

При цьому, суди акцентували увагу на
тому, що закриття виконавчого
провадження та не виконання рішення на
підставах відсутності у боржника
бюджетних коштів є протиправним,
оскільки органи державної влади не
можуть посилатися на відсутність
коштів як на причину невиконання своїх
зобов'язань.

20.12.2010 року державним виконавцем
винесено постанову про відновлення
виконавчого провадження, копії якої
направлено сторонам виконавчого
провадження та до відповідних судів, а
також зобов'язано Міністерство
фінансів України надати на адресу
відділу інформацію стосовно виконання
вказаного рішення суду.

Як встановлено судом, представник
Міністерства фінансів України за
довіреністю 14.08.2011 ознайомився з
матеріалами виконавчого провадження
та отримав необхідні копії, про що
особисто розписався.

У зв'язку з невиконанням рішення суду в
самостійному порядку, 19.08.2011 р.
направлено вимогу державного
виконавця та зобов'язано Міністерство
фінансів України у п'ятиденний строк
повідомити про наслідки виконання
виконавчого документу. Крім того, за
невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язує боржника
виконати певні дії, які можуть бути
виконані лише боржником, на боржника
Міністерство фінансів України
накладено штраф у розмірі 680,00 грн., про
що винесена відповідна постанова.

Оскільки рішення суду самостійно
виконано не було 25.08.2011 р. державним
виконавцем направлено відповідну
вимогу.

22.03.2012 р. зупинено виконавче
провадження у зв'язку з розглядом в
судовому порядку подання від 15.03.2012 р.
про зміну чи встановлення способу і
порядку виконання рішення по справі №
2а-194/2008, проте дане подання було
залишено без розгляду, у зв'язку з чим
23.08.2012 р. поновлено виконавче
провадження ВП № 13327958.

У зв'язку з повторним невиконанням
рішення суду боржником без поважних
причин, керуючись статтями 11, 75, 89
Закону України «Про виконавче
провадження», державним виконавцем
відділу на боржника накладено штраф у
подвійному розмірі 1360 грн., про що
винесено оскаржувану в даній справі
постанову від 06.09.2012 ВП №13327958.

Суд першої інстанції, виходячи з
положень ч.1 ст. 17 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», п.1 Постанови
Кабінету Міністрів України «Про
забезпечення щорічної виплати разової
грошової допомоги, передбаченої
Законом України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» від 18 лютого 2004 року № 177, ч.ч.
1,2,5 ст. 23 Бюджетного кодексу України,
дійшов висновку, що відсутність
бюджетного призначення на виконання
рішень судів про стягнення разової
грошової допомоги, передбаченої
Законом України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту», понад розміри, встановлені
законами України про Державний бюджет
на минулі роки, є поважною причиною
невиконання Міністерством фінансів
України судового рішення у межах
встановленого державним виконавцем
строку, відтак оскаржувана постанова
прийнята відповідачем протиправно.

Колегія суддів не може погодитися з
таким висновком і вважає за необхідне
зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач листом від 26.09.2009 року №
31-28000-03-9/17366 повідомив відповідача про
неможливість виконання судового
рішення через відсутність
відповідного бюджетного призначення.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 КАС України суд
застосовує принцип верховенства права
з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини. При
цьому в силу приписів ст. 17 Закону
України «Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини» суди застосовують
при розгляді справ Конвенцію та
практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини в пункті
40 рішення у справі «Горнсбі проти
Греції» від 19 березня 1997 року зазначив,
що право на суд було б ілюзорним, якби
національна правова система
Договірної держави допускала
невиконання остаточного та
обов'язкового судового рішення на
шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий)
орган відмовляється виконувати, не
виконує чи затягує виконання судового
рішення, то передбачені статтею 6
гарантії, які забезпечуються стороні
на етапі судового розгляду справи,
фактично втрачають свій сенс (рішення у
справі «Піалопулос та інші проти
Греції» від 15 березня 2001 року, пункт 68).

У справах «Кечко проти України»,
«Жовнір проти України» Європейський
суд з прав людини Рішеннями від 08.11.2005
та 29.06.2004 відповідно, визнав, що
державний орган не може посилатися на
відсутність коштів, щоб не виплачувати
борг, підтверджений судовим рішенням.
Також, Європейський суд з прав людини у
Рішенні від 13.07.2006 у справі «Васильєв
проти України» зазначив, що виконання
рішення щодо боржника залишається
обов'язком держави.

Таким чином, на думку колегії суддів,
висновок суду першої інстанції, що
відсутність бюджетних коштів є
поважною причиною невиконання
Міністерством фінансів України
судового рішення у межах встановленого
державним виконавцем строку, є
помилковим, в той же час, у державного
виконавця були наявні передбачені
Законом № 606-ХІV правові підстави для
накладення на боржника штрафу у зв'язку
невиконанням рішення суду без поважних
причин.

В той же час, суд першої інстанції
обґрунтовано відмовив у задоволенні
позову в частині зобов'язання
Державної виконавчої служби України
невідкладно звернутись до Ленінського
районного суду міста Севастополя із
заявою про встановлення способу і
порядку виконання зазначеного рішення,
оскільки дана позовна вимога є формою
втручання в дискреційні повноваження
відповідача та виходить за межі
завдань адміністративного
судочинства.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції вірно
встановив обставини справи, повно та
всебічно дослідив наявні у справі
докази, проте висновок суду в частині
визнання протиправним та скасування
оскаржуваної постанови державного
виконавця про накладення штрафу є
помилковим і не відповідає обставинам
справи, оскільки у боржника не було
поважних причин невиконання постанови
Ленінського районного суду міста
Севастополя у встановлений державним
виконавцем строк.

В решті позовних вимог, постанова суду
першої інстанції є законною та
обґрунтованою.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 КАС України
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є зокрема:
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи;
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд першої
інстанції вважає встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання, а так
само розгляд і вирішення справи
неповноважним судом; участь в
ухваленні постанови судді, якому було
заявлено відвід на підставі обставин,
які викликали сумнів у неупередженості
судді, і заяву про його відвід визнано
судом апеляційної інстанції
обґрунтованою; ухвалення чи підписання
постанови не тим суддею, який розглянув
справу.

Оскільки висновки суду першої
інстанції в частині задоволених
позовних вимог не відповідають
обставинам справи, колегія суддів
апеляційної інстанції приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню, а
постанова - скасуванню в цій частині.

Керуючись ст.ст. 198, 202, 205, 207, 212, 254, 267 КАС
України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Державної
виконавчої служби України на
постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
03 вересня 2013 року у справі за
адміністративним позовом Міністерства
фінансів України до Державної
виконавчої служби України, треті особи
- Державна казначейська служба України,
Міністерство соціальної політики
України про скасування постанови від
06.09.2012 року №13327958 - задовольнити
частково.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 03 вересня 2013 року
скасувати в частині задоволення
позовних вимог Міністерства фінансів
України про скасовування постанови
старшого державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
про накладення штрафу від 06.09.2012 року
(ВП №13327958)

В цій частині ухвалити нову постанову,
якою в задоволенні вимог Міністерства
фінансів України - відмовити.

В іншій частині постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
03 вересня 2013 року залишити без змін

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
складання постанови в повному обсязі
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.А. Губська

Суддя
А.Б. Парінов

Суддя
О.О. Беспалов

Головуючий суддя

Губська О.А.

Судді:

Парінов А.Б.

Беспалов О.О.