Справа № 2а-13876/11/2670
Суддя: Амельохін В.В.
Дата ухвалення: 2011-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1 П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 листопада 2011 року №
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Амельохіна В.В.,
при секретарі Красновій І.А.,
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1доДержавної
податкової інспекції у м. Ялта
провизнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення від 29.04.2011р.,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач)
звернувся з позовом до Державної
податкової інспекції у м. Ялта (далі по
тексту - відповідач) з урахуванням
уточнених позовних вимог про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що оскаржуване податкове
повідомлення-рішення є незаконним та
необґрунтованим, оскільки розмір
податкового зобов'язання завищений, а
тому підлягає скасуванню.
В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав.
Відповідач в судове засіданні не
з'явився. Про дату, час та місце
судового розгляду справи повідомлений
Відповідач проти позову заперечив,
посилаючись на те, що податкове
повідомлення -рішення прийнято
правомірно, оскільки при розрахунку
земельного податку податкова
інспекція діяла правомірно та на
підставі чинного законодавства.
В судовому засіданні 2 листопада 2011
року судом постало на обговорення
питання щодо можливості переходу по
справі у письмове провадження.
Представники позивача не заперечили.
Відповідно до частини шостої статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Окружний адміністративний суд
29 квітня 2011 року відповідачем прийнято
податкове повідомлення -рішення
визначено податкове зобов'язання за
платежем: земельний податок з фізичних
осіб у загальній сумі 32 926,17грн.
Зазначене податкове повідомлення
оскаржувалось позивачем в
адміністративному порядку, проте
залишено без змін, а скарги позивача
Частиною другою статті 19 Конституції
України передбачено, що органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
Відповідно до частини третьої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Судом встановлено, що позивачу на
підставі Договору купівлі -продажу
частини земельної ділянки від 24 квітня
2008 року ВКІ № 051448 Ялтинським міським
Управлінням земельних ресурсів видано
Державний акт на право власності на
земельну ділянку Серія ЯЕ № 804774, згідно
якого, цільове призначення
(використання) даної земельної ділянки
- для будівництва кварталу житлової
забудови з рекреаційною функцією.

На виконання замовлення позивача,
Базовим територіально
проектно-вишукувальним інститутом
«КрымГИИНТИЗ», складено Звіт інженерно
-геологічного вишукування про
можливість забудови належної позивачу
на праві власності земельної ділянки,
індивідуальним житловим будинком у
кварталі житлової забудови з
рекреаційною функцією за адресою: м.
Ялта, смт. Лівадія, смт. Виноградне, вул.
Ісарське шосе, 5.

Відповідно до пояснень відповідача,
судом вбачається, що ДПІ в м. Ялта,
просить відмовити у задоволенні позову
на підставі того, що при формуванні
податкового повідомлення - рішення
№ від 29.04.11р. відповідно до норм
п.п. 286.1 ст. 286 ПК України, Закону України
«Про оренду землі»№ 161-XIV від 06.10.1998г.,
використовувала данні державного
земельного кадастру.

Програмним забезпеченням »сформоване
податкове повідомлення-рішення №
від 29.04.11р. на суму 32 926,17грн.

Дані державного земельного кадастру -
це сукупність відомостей і документів
про місце розташування та правовий
режим земельних ділянок, їх оцінку,
класифікацію земель, кількісну та
якісну характеристики, розподіл серед
власників землі та землекористувачів,
підготовлених відповідно до закону (пп.
14.1.42 п. 14.1 ст. 14 ПКУ). Згідно зі ст. 1.93 та 204
Земельного кодексу України державний
земельний кадастр, який містить,
сукупність відомостей і документів про
місце розташування та Правовий режим
цих ділянок, їх оцінку, класифікацію
земель, кількісну та якісну
характеристику, розподіл серед
власників землі та землекористувачів,
ведеться уповноваженим органом
виконавчої влади з питань земельних
ресурсів. Тобто, призначенням
державного земельного кадастру є
забезпечення необхідною інформацією
органів державної влади та органів
місцевого самоврядування
заінтересованих підприємств, установ і
організацій, а також громадян з метою
визначення розміру плати за землю (ст.
194 ЗКУ). Право постійного користування
та право оренди земельної ділянки
виникають з моменту державної
реєстрації цих прав. Документами, що
посвідчують право на земельну ділянку,
згідно зі ст. 126 ЗКУ є Державний акт на
право власності на земельну ділянку та
Державний акт на право постійного
користування земельною ділянкою.
Відповідно до ст. 3 Господарського
кодексу України під господарською
діяльністю розуміється діяльність
суб'єктів господарювання у сфері
суспільного виробництва, спрямована на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг
вартісного характеру, що мають цінову
визначеність. Господарська діяльність,
що здійснюється для досягнення
економічних і соціальних результатів
та з метою одержання прибутку, є
підприємництвом. З урахуванням
викладеного, з приводу визначення
класифікації земельних ділянок,
нормативної грошової оцінки земельних
ділянок (частин земельних ділянок),
площі земельних ділянок (їх частин),
призначення земельних ділянок -
суб'єкту господарювання необхідно
звернутись до відповідних підрозділів
землевпорядних органів.

Згідно з п. 3.5. «Про Порядок нормативної
грошової оцінки земель
сільськогосподарського призначення і
населених пунктів»- «коефіцієнт, який
характеризує функціональне
використання земельної ділянки (Кф)
(доповнення 1, табл. 1.1), враховує
відносну прибутковість видів
економічної діяльності.

Віднесення земель до категорії земель
за функціональним використанням
здійснюється згідно Інструкції із
заповнення державної статистичної
звітності з кількісного обліку земель
(форми NN 6-зем, 6 а-зем, 6 б-зем 2-зем),
затвердженою Наказом Держкомстату
України від 05.11.98 N 377, зареєстрованої в
Мінюсті України 14.12.98 N 788/3228, відповідно
до видів економічної діяльності,
відмічених в довідках, які надають
юридичним особам органи державної
статистики.

Коефіцієнт функціонального
використання для земельних ділянок
змішаного використання визначається
як середньозважене (за площею) значення
коефіцієнтів функціонального
використання окремих частин земельної
ділянки змішаного використання.
Підставою для виділення частин
земельної ділянки різного
функціонального використання виключно
затверджені дані інвентаризації
земельної ділянки і землеустрою.

Відповідач зазначає, що до ДПІ у м. Ялті
надійшла інформація, проте, що позивачу
змінено коефіцієнт функціонального
використання земельної ділянки з 1,0 до
2,50, в зв'язку з чим відповідач, вважає,
що податкове повідомлення-рішення №
від 29 квітня 2011 року у загальній
сумі 32926,17 грн. винесено законно та
обґрунтовано.

Відповідно до статті 206 Земельного
кодексу України використання землі в
Україні є платним. Об'єктом плати за
землю є земельна ділянка. Плата за
землю справляється відповідно до
закону.

Виникнення права власності та права
користування земельною ділянкою
регламентується положеннями ст. 125
Земельного кодексу України, згідно
якого право власності на земельну
ділянку, а також право постійного
користування та право оренди земельної
ділянки виникають з моменту державної
реєстрації цих прав.

Згідно з частиною першою статті 126
Земельного кодексу України право
власності на земельну ділянку і право
постійного користування земельною
ділянкою посвідчується державними
актами.

Відповідно до статті 276.1 Податкового
кодексу України, податок за земельні
ділянки (в межах населених пунктів),
зайняті житловим фондом, автостоянками
для зберігання особистих транспортних
засобів громадян, які використовуються
без отримання прибутку,
гаражно-будівельними,
дачно-будівельними та садівницькими
товариствами, індивідуальними
гаражами, садовими і дачними будинками
фізичних осіб, а також за земельні
ділянки, надані для потреб
сільськогосподарського виробництва,
водного та лісового господарства, які
зайняті виробничими,
культурно-побутовими, господарськими
та іншими будівлями і спорудами,
справляється у розмірі 3 відсотків суми
земельного податку, обчисленого
відповідно до статей 274 і 275 цього
Кодексу.

Згідно з статтею 274 Податкового кодексу
України, «ставка податку за земельні
ділянки, нормативну грошову оцінку
яких проведено, встановлюється у
розмірі 1 відсотка від їх нормативної
грошової оцінки, за винятком земельних
ділянок, зазначених у статтях 272, 273, 276 і
278 цього Кодексу.

Відповідно до п. 4 частини другої статті
4 Житлового кодексу України, Житловий
фонд включає: жилі будинки (частини
будинків), квартири, що належать
громадянам на праві приватної
власності (приватний житловий фонд).

Форма рішення про встановлення
грошової оцінки земельної ділянки, яка
є єдиною для всіх користувачів,
затверджена Порядком нормативної
грошової оцінки земель
сільськогосподарського призначення та
населених пунктів, затвердженого
наказом Державного комітету України по
земельних ресурсах, Міністерства
аграрної політики України,
Міністерства будівництва, архітектури
та житлово-комунального господарства
України, Української академії аграрних
наук від 27.01.2006р. № 18/15/21/11.

Так, п. 4 Порядку передбачено, що за
результатами нормативної грошової
оцінки земель складається технічна
документація. Дані про нормативну
грошову оцінку окремої земельної
ділянки оформляються як витяг із
технічної документації про нормативну
грошову оцінку земельної ділянки за
формою згідно з додатком 2 даного
Порядку, та містять дані щодо платника
та площі земельної ділянки, її
функціонального використання,
локальні та узагальнюючі коефіцієнти,
базову вартість, на підставі яких
власне визначається нормативна
грошова оцінка.

Згідно з пп. «г»ст. 196 Земельного
кодексу України державний земельний
кадастр включає грошову оцінку
земельних ділянок. Отже, довідки
(витяги з технічної документації), які
видають органи земельних ресурсів
власникам землі та землекористувачам
про нормативну грошову оцінку їх
земельних ділянок є даними державного
земельного кадастру, які згідно зі ст.
274 Податкового кодексу України,
передбачають «ставку податку за
земельні ділянки, нормативну грошову
оцінку яких проведено, встановлюється
у розмірі 1 відсотка від їх нормативної
грошової оцінки, за винятком земельних
ділянок, зазначених у статтях 272, 273, 276 і
278 цього Кодексу».

Із наведеного випливає, що при
здійсненні розрахунку податку за
земельну ділянку, яка належить
позивачу на праві приватної власності,
відповідач мав керуватись саме статтею
276.1 Податкового кодексу України.

Проте на порушення вимог чинного
законодавства України, при винесенні
податкового повідомлення-рішення №
від 29 квітня 2011 року,
відповідачем застосовано положення
лише закону, що втратив чинність
01.01.2011р., а саме Закон України «Про плату
за землю», крім того не враховано
положень ст. ст. 276.1 та 274 Податкового
кодексу України.

Таким чином, при винесенні податкового
повідомлення-рішення № від 29
квітня 2011 року, відповідачем завищено
розмір податку за землю, що підлягає
сплаті позивачем.

Так відповідно до норм ст. 274
Податкового кодексу України, сума
платежу за земельну ділянку, яка
належить позивачу на праві приватної
власності повинна становити: 985,40 грн.
(дев'ятсот вісімдесят п'ять грн. 40
коп.)=8450 м2 (площа земельної ділянки) х
3,8872 грн. (1% від нормативно-грошової
оцінки) х 0.03 (3% суми земельного податку,
обчисленого відповідно до статей 274).

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З врахуванням того, що податковий
орган, як суб'єкт владних повноважень
не надав суду достатніх беззаперечних
доказів правомірності прийнятого
податкового повідомлення-рішення, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини третьої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Визнати протиправним
та скасувати податкове повідомлення
-рішення від 29.04.2011р. № на суму 31
940,77 грн. (тридцять одна тисяча дев'ятсот
сорок гривень, 77коп).

В іншій частині позову
відмовити.

Судові витрати в
розмірі 1,70 (одна гривня, 70коп) присудити
на користь ОСОБА_1.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими ст.
ст. 185-187 КАС України, шляхом подання
через суд першої інстанції апеляційної
скарги.

Суддя
В.В. Амельохін