Справа № 226/4580/12
Суддя: Кочан В.М.
Дата ухвалення: 2014-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.04.2014р. м.
Київ К/800/11619/13

Вищий адміністративний суд України у
складі: суддя-доповідач Кочан В.М.,
судді Пасічник С.С. , Стародуб О.П. ,
розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 24.01.2013р. у
справі за позовом ОСОБА_2 до Управління
Державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Вінницької
області про визнання протиправним
рішення та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до Управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Вінницької
області з вимогами про визнання
протиправним рішення та скасування
постанови.

Постановою Тульчинського районного
суду Вінницької області від 29.10.2012р.
позов задоволено. Визнано протиправною
та скасовано постанову Відділу
примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Вінницькій області про закінчення
виконавчого провадження від 28.02.2011р. по
виконавчому листу № 2а-648/ 2010, виданому
09.02.2011р. Тульчинським районним судом
Вінницької області.

Постановою Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 24.01.2013р.
скасовано постанову суду першої
інстанції та ухвалено нове рішення про
відмову в позові.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 з
посиланням на порушення норм
матеріального і процесуального права,
допущених судом апеляційної інстанції,
просить скасувати постанову суду
апеляційної інстанції та залишити у
силі постанову суду першої інстанції.

Справа вирішується в порядку
письмового провадження за наявними у
ній матеріалами відповідно до ст. 222
Кодексу адміністративного судочинства
України, оскільки відсутні клопотання
осіб, які беруть участь у справі, про
розгляд справи за їх участю.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанції
норм матеріального і процесуального
права, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 09.02.2011р. на виконання
постанови Тульчинського районного
суду по справі 2а-648/10 видано виконавчий
лист, згідно якого зобов'язано
Управління Пенсійного фонду України в
Тульчинському районі Вінницької
області здійснити перерахунок та
виплачувати позивачу державну пенсію в
розмірі 10 мінімальних пенсій за віком
за ст. 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» щомісячно, починаючи з
18.11.2010р., з урахуванням раніше
виплачених сум, стягнуто
заборгованість за минулий час. Також
зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в Тульчинському районі
Вінницької області здійснити
перерахунок та виплачувати позивачу
додаткову пенсію за шкоду, заподіяну
здоров'ю у розмірі 100% мінімальної
пенсії за віком за ст. 50 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» щомісячно,
починаючи з 22.05.2008р., з урахуванням
раніше виплачених сум, стягнувши
заборгованість за минулий час.

10.02.2011р. державним виконавцем
відділу примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Вінницькій області відкрито виконавче
провадження. За час, що минув з моменту
відкриття та закінчення виконавчого
провадження позивач отримав виплати
від боржника відповідно до постанови
суду, але у вересні 2011 року та з
листопада 2011 року по час звернення
позивача з даним позовом до суду -
боржник виплати припинив.

16.07.2012р. при з'ясуванні причин
невиконання вказаної постанови суду
позивач дізнався, що 28.02.2011р. державним
виконавцем прийнято постанову про
закінчення виконавчого провадження.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що державний
виконавець не вчинив всіх необхідних
дій для виконання рішення суду, а
натомість безпідставно виніс
постанову про закінчення виконавчого
провадження від 28.02.2011р., тим самим
порушивши права позивача на отримання
всіх належних йому коштів по рішенню
суду.

Скасовуючи постанову суду першої
інстанції та відмовляючи в позові, суд
апеляційної інстанції виходив з того,
що боржник повідомив відповідача про
виконання рішення суду, що
підтверджується відповідними
документами, а тому відповідно до п. 8 ч.1
ст.37 Закону України «Про виконавче
провадження» державним виконавцем
правомірно 28.02.2011р. винесено постанову
про закінчення виконавчого
провадження.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду апеляційної інстанції з
наступних підстав.

Статтею 1 Закону України "Про
виконавче провадження" визначено, що
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) є сукупністю
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону
підлягають примусовому виконанню.

За змістом ч. 2 ст. 1 Закону
України "Про державну виконавчу службу"
і ч.1 ст. 11 Закону України "Про виконавче
провадження" завданням державної
виконавчої служби є своєчасне, повне і
неупереджене примусове виконання
рішень, передбачених законом.

Згідно з ч.2 ст. 11 вказаного закону
державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом.

В силу п. 8 ч.1 ст.37 Закону України «Про
виконавче провадження» (в редакції,
чинній на час винесення оскаржуваної
постанови державного виконавця)
виконавче провадження підлягає
закінченню у випадку фактичного
повного виконання рішення згідно з
виконавчим документом.

Як встановлено судом апеляційної
інстанції, факт виконання боржником
виконавчого листа від 09.02.2011р.
державним виконавцем встановлено з
повідомлення начальника Управління
Пенсійного фонду України у
Тульчинському районі Вінницької
області Т.А.Федорович від 25.02.2011 за вих.
№2262/06-23/09, в якому зазначалось про
виконання рішення суду в повному
обсязі та в підтвердження чого надано
копії відповідних документів. Зокрема,
боржник перерахував та виплатив
позивачу основну і додаткову пенсію у
розмірах, визначених судовим рішенням
за минулий час та призначив пенсію у
новому розмірі, тобто на час винесення
державним виконавцем оскаржуваної
постанови (28.02.2011р.) у повному обсязі
виконав рішення згідно з виконавчим
документом. При цьому суд апеляційної
інстанції правильно вказав, що позивач
у позовній заяві сам зазначав про те, що
до вересня 2011 року боржник виконував
постанову суду.

За наведених обставин колегія суддів
погоджується з висновком суду
апеляційної інстанції щодо
правомірності постанови про
закінчення виконавчого провадження,
оскільки боржником виконано рішення
суду у спосіб, встановлений виконавчим
документом.

Доводи касаційної скарги висновків
суду апеляційної інстанції не
спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Суд апеляційної інстанції повно і
всебічно встановив обставини справи,
дав їм належну юридичну оцінку,
правильно застосував норми
матеріального і процесуального права,
тому відсутні підстави для скасування
або зміни прийнятого ним рішення.

Керуючись статтями 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а постанову Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 24.01.2013р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, може
бути переглянута Верховним Судом
України з підстав і в порядку,
встановлених статтями 237-244 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя - доповідач
В.М. Кочан

судді

С.С. Пасічник

О.П. Стародуб