Справа № 21-52а14
Суддя: Кривенко В.В.
Дата ухвалення: 2014-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 квітня 2014 року
м.
Київ

Колегія суддів Судової палати в
адміністративних справах Верховного
Суду України у складі:

головуючого Кривенка В.В.,суддів:Гусака
М.Б., Маринченка В.Л., Панталієнка П.В.,
Прокопенка О.Б., Терлецького О.О., Тітова
Ю.Г., - розглянувши в порядку письмового
провадження справу за позовом ОСОБА_8
до управління праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Рівненської міської ради
(далі - Управління), третя особа -
Рівненська міська виконавча дирекція
Рівненського обласного відділення
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, про
визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а:

У липні 2009 року ОСОБА_8 звернулася до
суду з позовом, у якому просила
зобов'язати Управління на підставі
статті 43 Закону України від 18 січня 2001
року № 2240-ІІІ «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням» (у редакції, чинній на час
виникнення спірних відносин; далі -
Закон № 2240-ІІІ) нарахувати та виплатити
допомогу по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку (далі -
допомога по догляду за дитиною) у
розмірі не менше розміру прожитковго
мінімуму, встановленого законом, за
період з 1 липня по 31 грудня 2008 року в
сумі 2511 грн.

На обґрунтування позову ОСОБА_8
зазначила, що має на утриманні
малолітню дитину - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1,
застрахована в системі
загальнообов'язкового державного
страхування і отримує допомогу по
догляду за дитиною у розмірі меншому,
ніж розмір прожитковго мінімуму для
дітей віком до 6 років.

Рівненський міський суд Рівненської
області постановою від 28 липня 2009 року
позов задовольнив частково: визнав
протиправними дії Управління та
зобов'язав провести перерахунок та
виплатити ОСОБА_8 недоплачену допомогу
по догляду за дитиною з розрахунку
встановленого законом на відповідний
рік прожиткового мінімуму для дітей
віком до 6 років за період з

1 липня по 31 грудня 2008 року. В
задоволенні решти позовних вимог
відмовив.

Львівський апеляційний
адміністративний суд постановою від 23
травня 2011 року рішення суду першої
інстанції скасував та прийняв нове -
про відмову в задоволенні позову.

Вищий адміністративний суд України
ухвалою від 5 листопада 2013 року
постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 23 травня 2011
року скасував, а постанову
Рівненського міського суду
Рівненської області від 28 липня 2009 року
залишив у силі.

Не погоджуючись із ухвалою касаційного
суду, Управління звернулось із заявою
про її перегляд Верховним Судом
України з підстави неоднакового
застосування Вищим адміністративним
судом України положень

статті 43 Закону № 2240-ІІІ. Просить
ухвалу Вищого адміністративного суду
України від 5 листопада 2013 року
скасувати та прийняти нове рішення -
про відмову в задоволенні позову.

На обґрунтування заяви додано копію
постанови Вищого адміністративного
суду України від 24 травня 2013 року

справа № К-57896/09), яка, на його думку,
підтверджує неоднакове застосування
касаційним судом одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах.

Перевіривши наведені у заяві доводи,
колегія суддів Судової палати в
адміністративних справах Верховного
Суду України вважає, що у задоволенні
заяви необхідно відмовити з таких
підстав.

У справі, яка розглядається, касаційний
суд дійшов висновку про те, що з часу
проголошення Конституційним Судом
України Рішення від 22 травня 2008 року
№10-рп/2008 (далі - Рішення № 10-рп/2008)
відновили свою дію статті 40-44 Закону №
2240-ІІІ, а отже, спірні відносини,
пов'язані з виплатою допомоги по
догляду за дитиною у період із 22 травня
по 31 грудня 2008 року, підлягали
регулюванню саме статтею 43 Закону №
2240-ІІІ.

Натомість у постанові від 24 травня 2013
року (справа № К-57896/09) суд касаційної
інстанції дійшов висновку про те, що в
2008 році допомога по догляду за дитиною
має виплачуватися відповідно до статті
15 Закону України від 21 листопада 1992
року № 2811-XII «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми» (у редакції, чинній на
час виникнення спірних відносин; далі -
Закон № 2811-XII).

Вирішуючи питання про усунення
розбіжностей у правозастосуванні
судом касаційної інстанції, колегія
суддів Судової палати в
адміністративних справах Верховного
Суду України виходить із такого.

До 1 січня 2008 року відносини щодо
виплати допомоги по догляду за дитиною
регулювалися Законом № 2811-ХІІ, дія
якого поширювалася на осіб, не
застрахованих в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування (стаття 13), та
Законом № 2240-III, який поширював свою дію
на застрахованих у зазначеній системі
осіб.

Розмір допомоги також визначався цими
законами. Зокрема, статтею 43 Закону №
2240-III було передбачено, що допомога по
догляду за дитиною надається
застрахованій особі у розмірі, що
встановлюється правлінням Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності, але не менше
розміру прожиткового мінімуму,
встановленого законом.

Пунктом 25 розділу ІІ Закону України від
28 грудня 2007 року

№ 107-VI «Про Державний бюджет України на
2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» (далі -
Закон № 107-VI) низку положень Закону №
2240-III, у тому числі й статтю 43, було
виключено. Водночас пунктом 23
зазначеного розділу Закону № 107-VI
положення статті 13 Закону № 2811-ХІІ щодо
поширення його дії лише на осіб, не
застрахованих у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, виключено,
статтю ж 15 цього Закону викладено у
редакції, відповідно до якої допомога
по догляду за дитиною надається у
розмірі, що дорівнює різниці між
прожитковим мінімумом, встановленим
для працездатних осіб, та
середньомісячним сукупним доходом
сім'ї в розрахунку на одну особу за
попередні шість місяців, але не менше 130
грн.

Конституційний Суд України Рішенням №
10-рп/2008 у зв'язку з порушенням порядку
прийняття змін та внесення доповнень
до чинних законів визнав
неконституційним пункт 25 розділу II
Закону № 107-VI щодо зміни визначеного
Законом № 2240-III правового регулювання
відносин, пов'язаних із правом осіб,
застрахованих у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, на
матеріальне забезпечення у разі
народження дитини та необхідності
догляду за нею. У зазначеному Рішенні
Конституційний Суд України вказав на
те, що застосований законодавцем у
вказаному випадку порядок прийняття
змін та внесення доповнень до чинних
законів створює протиріччя у
законодавстві, і як наслідок -
скасування та обмеження прав і свобод
людини і громадянина.

Отже, з часу проголошення
Конституційним Судом України Рішення
№ 10-рп/2008 відновили свою дію
вищезазначені положення Закону № 2240-III,
зокрема й статті 42-44 цього Закону, щодо
виплати допомоги по догляду за дитиною
особі, яка застрахована у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування. При цьому
пункт 23 щодо внесення змін до Закону №
2811-ХІІ неконституційним не визнавався.

Таким чином, у період із 22 травня по 31
грудня 2008 року існувало дві
законодавчі норми щодо виплати
допомоги по догляду за дитиною, а саме:
стаття 43 Закону № 2240-III, яка
врегульовувала питання щодо виплати
допомоги особам, які застраховані в
системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування, і
стаття 15 Закону № 2811-ХІІ у редакції
Закону № 107-VI від 28 грудня 2007 року, яка
поширювала свою дію на осіб (один з
батьків дитини, усиновлювач, опікун,
баба, дід або інший родич), які фактично
здійснюють догляд за дитиною,
незалежно від того, чи застраховані
вони у зазначеній системі страхування
(стаття 13

Закону № 2811-ХІІ).

Оскільки у справі, що розглядається,
суд першої інстанції встановив, що спір
виник з приводу виплати допомоги особі,
яка застрахована у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, то за таких
обставин колегія суддів Судової палати
в адміністративних справах Верховного
Суду України дійшла висновку, що на
відносини, пов'язані з виплатою
допомоги такій особі у період із 22
травня по 31 грудня 2008 року, поширюються
норми спеціального Закону, яким є Закон
№ 2240-III, відповідно до статті 43 якого
допомога по догляду за дитиною
надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Аналогічна правова позиція вже була
висловлена колегією суддів Судової
палати в адміністративних справах
Верховного Суду України, зокрема у
постановах від 18 червня та 17 вересня 2013
року

справи №№ 21-209а13, 21-187а13 відповідно).

Ураховуючи те, що висновок касаційного
суду у справі, яка розглядається, щодо
виплати допомоги по догляду за дитиною
за період із 1 липня по 31 грудня 2008 року
ґрунтується на правильному
застосуванні норм матеріального права,
у задоволенні заяви Управління слід
відмовити.

Керуючись статтями 241, 242, 244 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів Судової палати
в адміністративних справах Верховного
Суду України

п о с т а н о в и л а:

У задоволенні заяви управління праці
та соціального захисту населення
виконавчого комітету Рівненської
міської ради відмовити.

Постанова є остаточною і оскарженню не
підлягає, крім випадку, встановленого
пунктом 2 частини першої статті 237
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий В.В.
КривенкоСудді: М.Б.
Гусак О.Б. ПрокопенкоВ.Л.
Маринченко О.О.
ТерлецькийП.В. Панталієнко
Ю.Г. Тітов