Справа № 826/1958/14
Суддя: Санін Б.В.
Дата ухвалення: 2014-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 квітня 2014 року 08:30
№ 826/1958/14
Окружний адміністративний суд м. Києва
у складі судді Саніна Б.В., за участю
секретаря судового засідання
Славкової О.О., розглянувши у
письмовому провадженні
адміністративну справу
за позовомТовариства з обмеженою
«Арсенал-Центр»доДержавної податкової
інспекції у Солом'янському районі
Головного управління Міндоходів у
місті Києвітреті особи1.
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Євроклімат СД» 2.
Товариство з обмеженою
«Брендком»провизнання протиправними
та скасування податкових
повідомлень-рішень, ВСТАНОВИВ:
До судді Окружного адміністративного
суду м. Києва Саніна Б.В. надійшов
адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Арсенал-Центр» (надалі - Позивач/ТОВ
«Арсенал-Центр») до Державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі Головного управління
Міндоходів у місті Києві (надалі -
Відповідач/ДПІ у Солом'янському районі
ГУ Міндоходів у м. Києві), в якому
просить суд:
1. Визнати протиправними та
від 29.11.2013 р., винесені ДПІ у
Солом'янському районі ГУ Міндоходів у
2. Стягнути з Державного бюджету на
користь ТОВ «Арсенал-Центр» сплачений
судовий збір.
Ухвалою Окружного адміністративного
суду м. Києва від 17.02.2014 р. провадження
по справі було відкрите та призначено
справу до судового розгляду.
Крім того, в судовому засіданні судом
були залучені треті особи, які не
заявляють самостійні вимоги на предмет
спору, на стороні Позивача, а саме:
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Євроклімат СД»
(надалі - третя особа-1/ТОВ «Євроклімат
СД») та Товариство з обмеженою
відповідальністю «Брендком» (надалі -
В судове засідання з'явився
представник Позивача, який позовні
вимоги підтримав в повному обсязі,
просить позовні вимоги задовольнити із
підстав, викладених в
адміністративному позові, зокрема,
зазначає про порушення Відповідачем
положень Податкового кодексу України
(надалі - ПК України) під час винесення
оскаржуваних податкових
В судове засідання з'явився
представник Відповідача, який щодо
позовних вимог заперечує в повному
обсязі, просить в задоволенні позову
відмовити із підстав, викладених в
письмових запереченнях, зокрема,
зазначає про правомірність винесення
Відповідачем оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень, мотивуючи тим, що
Позивачем порушені положення Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» від
16.07.1999 р. №996-ХІV (надалі - Закон №996),
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
№88 від 24.05.1995 р. (надалі - Положення №88),
а також норми Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
від 28.12.1994 р. №334/94-ВР (надалі - Закон
№334/94) та Закону України «Про податок на
додану вартість» від 03.04.1997 р. №168/97-ВР
(надалі - Закон №168/97).
В судове засідання з'явився
представник третьої особи-1, який
підтримав позовні вимоги в повному
обсязі, мотивуючи тим, що порушення
кримінальної справи за ознаками
злочину (фіктивного підприємництва) не
є підставою для висновків Відповідача
щодо нікчемності операцій між ТОВ
«Арсенал-Центр» та ТОВ «Євроклімат СД».
В судове засідання не з'явився
представник третьої особи-2, про час та
місце був повідомлений належним чином,
причини неявки в судове засідання не
вказав, клопотання про відкладення
судового розгляду справи не подавав.
Відповідно до положень п.1 ст.6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, кожен має право
на справедливий і публічний розгляд
його справи упродовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом,
встановленим законом, який вирішить
спір щодо його прав та обов'язків
цивільного характеру або встановить
обґрунтованість будь-якого висунутого
проти нього кримінального
обвинувачення. Більше того, відповідно
до рішень Європейського суду з прав
людини, що набули статусу остаточного,
зокрема "Іззетов проти України", "Пискал
проти України", "Майстер проти України",
"Субот проти України", "Крюков проти
України", "Крат проти України", "Сокор
проти України", "Кобченко проти
України", "Шульга проти України", "Лагун
проти України", "Буряк проти України",
"ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик
проти України" суду потрібно
дотримуватись розумного строку для
судового провадження.
Відповідно до положень ст.128 Кодексу
адміністративного судочинства України
(надалі - КАС України) справа
розглядається в письмовому
провадженні на підставі наявних в
матеріалах справи документів.
Розглянувши наявні в матеріалах
докази, заслухавши пояснення сторін,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини справи на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
дійшов висновку про наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ
«Арсенал-Центр» зареєстроване
Жовтневою районною державною
адміністрацією м. Києва 31.10.2000 р. (код
ЄДРОПУ 31202310), з 09.11.2000 р. взято на
податковий облік та станом на дату
реєстрації перевірки перебуває на
обліку у ДПІ у Солом'янському районі ГУ
Міндоходів у м. Києві.
В період з 13.06.2013 р. по 26.07.2013 р. на
підставі направлень від 13.06.2013 р. №52/22.8,
№53/22.8, №54/22.5, №55/17.5 від 13.06.2013 р. та
наказів №1773 від 05.11.2012 р., №1100 від 27.05.2013
р. та №222 від 11.07.2013 р. відповідно до
пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.77.2 ст.77 ПК України, а
також відповідно до плану-графіку
Відповідачем була проведена
документальна планова виїзна
перевірка ТОВ «Арсенал-Центр» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.01.2010 р. по
31.12.2012 р., валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2010 р. по
31.12.2012 р., за результатами якої був
складений акт №882-817/31202310 від 09.08.2013 р.
«Про результати документальної
планової виїзної перевірки ТОВ
питань дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.01.2010 р. по
31.12.2012 р., валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2010 р. по
31.12.2012 р.» (надалі - Акт перевірки №882), в
якому зафіксовано про наступні
порушення Позивачем, а саме:
ь п.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону №334/94, пп.139.1.9
п.139.1 ст.139 ПК України, п.2.4 Положення №88
та ст.9 Закону №996, в результаті чого
занижено податок на прибуток по
витратам на загальну суму 1 112 105,00 грн.,
в т.ч.: за 2010 р. - 436 309,00 грн., за І кв. 2011 р. -
155 051,00 грн., за 2011 р. - 520 745,00 грн.;
ь пп.7.2.3 та пп.7.2.4 п.7.2, пп.7.4.1 та
пп.7.4.5 п.7.4, пп.7.5.1 п.7.5 ст.7 Закону №168/97,
п.198.3 та п.198.6 ст.198, п.201.4, п.201.6, п.201.10 ст.201
ПК України, п.2.4 Положення №88 та п.9.1 ст.9
Закону №996, в результаті чого занижено
податок на додану вартість (надалі -
ПДВ) на суму 579 131,00 грн., в т.ч.: за липень
2010 р. - 2 883,00 грн., за серпень 2010 р. - 121 308,00
грн., за вересень 2010 р. - 139 396,00 грн., за
грудень 2010 р. - 56 884,00 грн., за січень 2011 р.
- 9 073,00 грн., за лютий 2011 р. - 13 003,00 грн., за
березень 2011 р. - 43 724,00 грн., за травень 2011
р. - 52 554,00 грн., за липень 2011 р. - 47 808,00 грн.,
за вересень 2011 р. - 43 863,00 грн., за
листопад 2011 р. - 4 767,00 грн., за грудень 2011
р. - 43 035,00 грн., за травень 2012 р. - 833,00 грн.
ь п.3.2 п.3 «Порядку заповнення та
подання податковими агентами
Податкового розрахунку сум доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податку, і сум утриманого з
них податку» (ф. №1 ДФ) №1020 від 24.12.2010 р.
(надалі - Порядок №1020) в частині не
включення у податковий розрахунок з І
кв. 2011 р. по ІV кв. 2011 р. всіх виплат
фізичним особам - не працівникам
підприємства та п.119.2 ст.119, пп.«б» п.176.2
ст.176 ПК України, перевіркою
встановлено неподання у податковому
розрахунку сум нарахованого та
утриманого податку з доходу платників
податку до органу державної податкової
служби за місцем свого розташування;
ь п.2.6 постанови Правління
Національного банку України «Про
затвердження Положення про ведення
касових операцій у національній валюті
в Україні» від 15.12.2004 р. №637 (надалі -
Положення НБУ №637).
Не погоджуючись із висновками Акта
перевірки №882, ТОВ «Арсенал-Центр»
подало до податкового органу
заперечення від 22.08.2013 р. за вих. №500
разом із доповненнями до заперечень
від 30.08.2013 р. за вих. №521.
Поряд із цим, на підставі Акту
перевірки №882 Відповідачем були
винесені 05.09.2013 р. податкові
повідомлення-рішення, зокрема:
застосовано суму штрафних (фінансових)
санкцій (штрафу) у розмірі 461 486,10 грн.;
зменшено розмір від'ємного значення
суми ПДВ на загальну суму 86 759,00 грн., в
т.ч. за квітень 2011 р. - 43 724,00 грн. та за
грудень 2012 р. - 43 035,00 грн.;
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на прибуток приватних
підприємств у розмірі 1 351 370,00 грн. (з
яких 1 112 105,00 грн. - за основним платежем,
239 265,00 грн. - за штрафними санкціями);
зменшено суму від'ємного значення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток у розмірі 5 657 262,00 грн., в т.ч. за
ІІІ кв. 2011 р. - 913 146,00 грн., за ІІІ кв. 2011 р. -
1 097 487,00 грн., за ІV кв. 2011 р. - 1 319 401,00 грн.,
за І кв. 2012 р. - 525 801,00 грн., за ІІ кв. 2012 р. -
866 169,00 грн., за ІІІ кв. 2012 р. - 935 258,00 грн.;
збільшено суму грошового зобов'язання
з ПДВ у розмірі 694 328,00 грн. (з яких 579 131,00
грн. - за основним платежем, 115 197,00 грн. -
за штрафними санкціями).
При цьому, не погоджуючись із
прийнятими податковим органом
податковими повідомленнями-рішеннями,
18.09.2013 р. Позивач звернувся до ГУ
Міндоходів у м. Києві зі скаргою №465, за
результатом розгляду якої було
прийняте рішення «Про результати
розгляду первинної скарги» від 18.11.2013 р.
№6559/10/26-18-10-04 про її часткове
Крім того, вказаним рішенням були
залишенні без змін податкові
скасоване, а податкове
в частині основного платежу в розмірі 2
883,00 грн. та штрафних санкцій - 723,25 грн.
На підставі рішення ГУ Міндоходів у м.
Києві від 18.11.2013 р. №6559/10/26-18-10-04
Відповідачем було прийняте податкове
повідомлення-рішення за формою «Р»
суму грошового зобов'язання з ПДВ у
розмірі 690 722,00 грн. (з яких 576 248,00 грн., 114
474,00 грн. - за штрафними санкціями).
Водночас, не погоджуючись із такими
рішеннями податкового органу, ТОВ
«Арсенал-Центр» 01.12.2013 р. звернулось до
Міністерства доходів і зборів із
повторною скаргою, яка, в свою чергу,
рішенням «Про результати розгляду
скарги» від 31.01.2014 р. №1770/6/99-99-10-01-15 була
залишена без задоволення, а податкові
повідомлення-рішення без змін.

Вважаючи, що Відповідачем було
порушено права та охоронювані законом
інтереси Позивача під час винесення
податкових повідомлень-рішень,
останній оскаржив їх в судовому
порядку.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
усіх форм дискримінації; пропорційно,
зокрема з дотриманням необхідного
балансу між будь-якими несприятливими
наслідками для прав, свобод та
інтересів особи і цілями, на досягнення
яких спрямоване це рішення (дія); з
урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення; своєчасно,
тобто протягом розумного строку.

Щодо правомірності винесення
податкового повідомлення-рішення від
05.09.2013 р. №.

Відповідно до преамбули Положення НБУ
№637 (в редакції, чинній на момент
виникнення правовідносин) це Положення
розроблено відповідно до ст.33 Закону
України «Про Національний банк
України», визначає порядок ведення
касових операцій у національній валюті
України підприємствами (підприємцями),
а також окремі питання організації
банками роботи з готівкою.

Згідно із п.2.2 Положення НБУ №637
підприємства (підприємці) здійснюють
розрахунки готівкою між собою і з
фізичними особами (громадянами
України, іноземцями, особами без
громадянства, які не здійснюють
підприємницької діяльності) через касу
як за рахунок готівкової виручки, так і
за рахунок коштів, одержаних із банків.
Зазначені розрахунки проводяться
також шляхом переказу готівки для
сплати відповідних платежів.
Підприємства (підприємці) здійснюють
облік операцій з готівкою у
відповідних книгах обліку.

Поряд із цим, у п.2.6 Положення НБУ №637
передбачено, що вся готівка, що
надходить до кас, має своєчасно (у день
одержання готівкових коштів) та в
повній сумі оприбутковуватися.
Оприбуткуванням готівки в касах
підприємств, які проводять готівкові
розрахунки з оформленням їх касовими
ордерами і веденням касової книги
відповідно до вимог глави 4 цього
Положення, є здійснення обліку готівки
в повній сумі її фактичних надходжень у
касовій книзі на підставі прибуткових
касових ордерів. У разі проведення
готівкових розрахунків із
застосуванням РРО (реєстратора
розрахункових операцій) або
використанням РК оприбуткуванням
готівки є здійснення обліку зазначених
готівкових коштів у повній сумі їх
фактичних надходжень у книзі обліку
розрахункових операцій (надалі - КОРО)
на підставі фіскальних звітних чеків
РРО (даних РК). Суми готівки, що
оприбутковуються, мають відповідати
сумам, визначеним у відповідних
касових (розрахункових) документах.

При цьому, оприбуткування готівки -
проведення підприємствами і
підприємцями обліку готівки в касі на
повну суму її фактичних надходжень у
касовій книзі, книзі обліку доходів і
витрат, книзі обліку розрахункових
операцій (п.1.2 Положення НБУ №637).

Разом із тим, як вбачається з Акта
перевірки №882, податковим органом
отримано довідку
Переяслав-Хмельницької ОДПІ ГУ
Міндоходів у Київській області
№8/22/373/37313433 від 22.07.2013 р., якою
встановлено нездійснення
Переяслав-Хмельницькою філією ТОВ
«Арсенал-Центр» оприбуткування
готівки за період з липня 2010 р. по
грудень 2012 р. на загальну суму 92 297,00
грн., оскільки відомості, які
відображені у КОРО та фіскальних
звітних чеків РРО, не відповідають
відомостям касових книг підприємства.

Водночас, відповідно до п.3.1 Положення
НБУ №637 касові операції оформляються
касовими ордерами, видатковими
відомостями, розрахунковими
документами, документами за операціями
із застосуванням спеціальних
платіжних засобів, іншими касовими
документами, які згідно із
законодавством України підтверджували
б факт продажу (повернення) товарів,
надання послуг, отримання (повернення)
готівкових коштів.

Пунктом 4.3 Положення НБУ №637
передбачено, що записи в касовій книзі
проводяться касиром за операціями
одержання або видачі готівки за кожним
касовим ордером і видатковою відомістю
в день її надходження або видачі. За
відсутності руху готівки в касі
протягом робочого дня записи в касовій
книзі в цей день можуть не провадитися.
Щоденно в кінці робочого дня касир
підсумовує операції за день, виводить
залишок готівки в касі на початок
наступного дня і передає до
бухгалтерії як звіт касира другі
примірники, що є відривною частиною
аркуша касової книги (копію записів у
касовій книзі за день), з прибутковими і
видатковими касовими ордерами під
підпис у касовій книзі.

Так, Позивачем були надані суду
прибуткові касові ордери разом із
квитанціями до них, видаткові касові
ордери, а також копії сторінок із
касових книг за період з липня по
вересень 2010 р. Крім того, в матеріалах
справи наявні книги обліку
розрахункових операцій (надалі - КОРО)
№р/1 від 31.05.2010 р., №р/2 від
25.05.2011 р., №р/3 від 25.05.2012 р.

При цьому, за висновками податкового
органу згідно із КОРО №р/1 від
31.05.2010 р., №р/2 від 25.05.2011 р.,
№р/3 від 25.05.2012 р. та фіскальними
звітними чеками РРО загальна сума
виданої готівки для подальшого
оприбуткування в касовій книзі за
перевіряємий період становить 3 850 832,67
грн., а згідно з касовими книгами
підприємства оприбуткована готівка в
касовій книзі становить 3 758 535,45 грн.

Водночас, приймає до уваги доводи ТОВ
«Арсенал-Центр» про те, що Відповідач в
ході перевірки не врахував, що видача
та повернення розмінної монети
Позивачем оформляється записом в
журналі КО-5 (книга обліку виданих та
прийнятих старшим касиром грошей), в
свою чергу, прибутковий та видатковий
ордери не оформлюються, оскільки
грошові кошти, що складають суму
розмінної монети, залишаються в
розпорядженні підприємства, від так,
зазначена операція не є касовою чи
розрахунковою.

Поряд із цим, відповідно до п.4.6
Положення НБУ №637 старший касир перед
початком робочого дня (за наявності в
підприємства кількох касирів) видає
іншим касирам авансом потрібну для
видаткових операцій суму готівки під
підпис у книзі обліку виданих та
прийнятих старшим касиром грошей, яку
веде старший касир. Касири в кінці
робочого дня зобов'язані скласти звіт
про одержану і видану готівку за
відповідними касовими документами і
здати залишок готівки та касові
документи за проведеними операціями
старшому касиру під підпис у книзі
обліку виданих та прийнятих старшим
касиром грошей.

Водночас, згідно із п.4.5 Порядку
реєстрації, опломбування та
застосування реєстраторів
розрахункових операцій за товари
(послуги) від 01.12.2000 р. №614,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 05.02.2001 р. за №107/5298 (в
редакції, чинній на момент виникнення
правовідносин) унесення чи видача
готівки з місця проведення розрахунків
повинні реєструватись через РРО з
використанням операцій «службове
внесення» та «службова видача», якщо
таке внесення чи видача не пов'язані з
проведенням розрахункових операцій.
Крім того, операція «службове
внесення» використовується для
реєстрації суми готівки, яка
зберігається на місці проведення
розрахунків на момент реєстрації
першої розрахункової операції, що
проводиться після виконання Z-звіту. Не
проводиться через РРО видача готівки,
не пов'язана з проведенням розрахунків,
якщо така видача здійснюється після
виконання Z-звіту до реєстрації першої
розрахункової операції та (або) до
виконання операції «службове
внесення».

На підтвердження загальної суми
готівки у розмірі 92 297,22 грн., яка була
використана Позивачем як розмінна
монета у перевіряємий період, ТОВ
«Арсенал-Центр» був наданий суду
журнал КО-5, в якому відображено рух
коштів розмінної монети починаючи з
грудня 2011 р., а також надані щоденні
звіти про здачу готівки старшому
касиру за вказаний період.

Проте, Позивачем не надано інформації
із її документальним підтвердженням
про рух готівки розмінної монети за
період з липня 2010 р. по грудень 2011 р. на
суму 51 347,22 грн., що дає суду підстави
вважати таку суму неоприбуткованою
сумою готівки.

Разом із тим, абз.3 п.1 Указу Президента
України «Про застосування штрафних
санкцій за порушення норм з
регулювання обігу готівки» від 12.06.1995 р.
№436 встановлено, що у разі порушення
юридичними особами всіх форм
власності, фізичними особами -
громадянами України, іноземними
громадянами та особами без
громадянства, які є суб'єктами
підприємницької діяльності, а також
постійними представництвами
нерезидентів, через які повністю або
частково здійснюється підприємницька
діяльність, норм з регулювання обігу
готівки у національній валюті, що
встановлюються Національним банком
України, до них застосовуються
фінансові санкції у вигляді штрафу за
неоприбуткування (неповне та/або
несвоєчасне) оприбуткування у касах
готівки - у п'ятикратному розмірі
неоприбуткованої суми.

Згідно із цим, оскільки судом
встановлено, що неоприбуткована ТОВ
«Арсенал-Центр» сума готівки складає 51
347,22 грн., відповідно, розмір штрафу
становить 256 736,10 грн.

Таким чином, оскільки відсутнє
документальне підтвердження про рух
готівки розмінної монети за період з
липня 2010 р. по грудень 2011 р., яка є
неоприбуткованою, суд прийшов до
висновку про порушення Позивачем
встановлених НБУ норм з регулювання
обігу готівки у національній валюті,
від так, вважає за належним застосувати
фінансову санкцію у вигляді штрафу
розміром 256 736,10 грн., а податкове
повідомлення-рішення № скасувати
в частині суми штрафних санкцій у
розмірі 204 750,00 грн.

Щодо правомірності винесення
податкових повідомлень-рішень від
05.09.2013 р. №, № та від 29.11.2013 р.
№.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ
«Арсенал-Центр» за період з 01.01.2010 р. по
31.12.2012 р. було задекларовано
податкового кредиту з ПДВ розміром 54 410
396,00 грн., а також задекларовано валові
витрати (витрати, що враховуються при
визначенні об'єкта оподаткування) у
сумі 922 691 265,00 грн.

Поряд із цим, відповідно до пп.14.1.181 п.14.1
ст.14 ПК України (в редакції, чинній на
момент виникнення правовідносин)
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з р.V цього Кодексу
(аналогічний зміст викладено у п.1.7 ст.1
Закону №168/97, який діяв на час
виникнення правовідносин)

Згідно із п.185.1 ст.185 ПК України об'єктом
оподаткування є операції платників
податку з: а) постачання товарів, місце
постачання яких розташоване на митній
території України, відповідно до ст.186
цього Кодексу, у тому числі операції з
передачі права власності на об'єкти
застави позичальнику (кредитору), на
товари, що передаються на умовах
товарного кредиту, а також з передачі
об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю; б)
постачання послуг, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до ст.186 цього
Кодексу; в) ввезення товарів (супутніх
послуг) на митну територію України в
митному режимі імпорту або реімпорту
(далі - імпорт); г) вивезення товарів
(супутніх послуг) у митному режимі
експорту або реекспорту (далі -
експорт); ґ) з метою оподаткування цим
податком до експорту також
прирівнюється постачання товарів
(супутніх послуг), які перебувають у
вільному обігу на території України, до
митного режиму магазину безмитної
торгівлі, митного складу або
спеціальної митної зони, створених
згідно з положеннями глав 35 - 37 Митного
кодексу України; д) з метою
оподаткування цим податком до імпорту
також прирівнюється постачання
товарів (супутніх послуг) з-під митного
режиму магазину безмитної торгівлі,
митного складу або спеціальної митної
зони, створених згідно з положеннями
глав 35 - 37 Митного кодексу України, для
їх подальшого вільного обігу на
території України; е) постачання послуг
з міжнародних перевезень пасажирів і
багажу та вантажів залізничним,
автомобільним, морським і річковим та
авіаційним транспортом (аналогічна
позиція викладена у п.3.1 ст.3 Закону
№168/97).

В пп.«б» п.187.1 ст.187 ПК України визначено,
що датою виникнення податкових
зобов'язань з постачання
товарів/послуг вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше, зокрема: дата
відвантаження товарів, а в разі
експорту товарів - дата оформлення
митної декларації, що засвідчує факт
перетинання митного кордону України,
оформлена відповідно до вимог митного
законодавства, а для послуг - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт постачання послуг платником
податку (що також відповідає змісту
пп.7.3.1 п.7.3 ст.7 Закону №168/97).

Водночас, відповідно до п.188.1 ст.188 ПК
України база оподаткування операцій з
постачання товарів/послуг
визначається виходячи з їх договірної
(контрактної) вартості, але не нижче
звичайних цін, визначених відповідно
до ст.39 цього Кодексу, з урахуванням
загальнодержавних податків та зборів
(крім податку на додану вартість та
акцизного податку на спирт етиловий, що
використовується виробниками -
суб'єктами господарювання для
виробництва лікарських засобів, у тому
числі компонентів крові і вироблених з
них препаратів (крім лікарських
засобів у вигляді бальзамів та
еліксирів), а також збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування на
вартість послуг стільникового
рухомого зв'язку) (аналогічний зміст
викладено у п.4.1 ст.47 Закону №168/97).

При цьому, згідно із пп.«а» п.198.1 ст.198 ПК
України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Пунктом 198.2 ст.198 ПК України
передбачено, що датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

В абз.2 п.198.3 ст.198 ПК України визначено,
що податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до ст.39 цього
Кодексу, та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п.193.1
ст.193 цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку (також передбачено пп.7.4.1 п.7.4
ст.7 Закону №168/97).

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог ст.201 цього Кодексу) чи
не підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
п.201.11 ст.201 цього Кодексу (аналогічна за
змістом норма пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону
№168/97).

В свою чергу, відповідно до пп.14.1.27 п.14.1
ст.14 ПК України витрати - сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником) (відповідно до п.5.1 ст.5
Закону №334/94, який діяв на час
виникнення правовідносин).

Згідно із абз.1 п.138.2 ст.138 ПК України
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених р.II цього
Кодексу.

При цьому, п.138.8 ст.138 ПК України
передбачено, що собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
складається з витрат, прямо пов'язаних
з виробництвом таких товарів,
виконанням робіт, наданням послуг, а
саме: прямих матеріальних витрат;
прямих витрат на оплату праці;
амортизації виробничих основних
засобів та нематеріальних активів,
безпосередньо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг;
загальновиробничі витрати, які
відносяться на собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
відповідно до положень (стандартів)
бухгалтерського обліку; вартості
придбаних послуг, прямо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг; інших прямих
витрат, у тому числі витрат з придбання
електричної енергії (включаючи
реактивну).

В пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України
визначено, що не включаються до складу
витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку (що також
відповідає пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону №334/94).

Під час проведення перевірки
податковим органом було встановлено,
що в перевіряємому періоді ТОВ
«Арсенал-Центр» було відображено у
податковій звітності суми валових
витрат та податкового кредиту за
господарськими взаємовідносинам між
ТОВ «Арсенал-Центр» (Замовник) та ТОВ
«Брендком» (Виконавець) відповідно до
укладеного договору про надання послуг
№271210 від 27.12.2010 р. (надалі - Договір
№271210), згідно із яким Виконавець в
порядку та на умовах, визначених цим
Договором та відповідно до завдання
Замовника зобов'язується надавати
протягом дії цього Договору послуги (з
розробки та реалізації проектів, що
спрямовані на просування та
популяризацію Замовника або його
знаків (торговельна марка),
виготовлення та розміщення реклами та
інші послуги), а Замовник
зобов'язується прийняти надані послуги
та оплатити їх. Перелік та детальна
характеристика послуг, вартість, умови,
строки та порядок надання вказуються в
Додаткових угодах до цього Договору.

Разом із тим, 27.12.2010 р. між сторонами
були підписані Додаткові угоди по
наданню послуг рекламної компанії в
інтернеті (Додаткова угода №1), а також
здійснення Виконавцем проведення
рекламної компанії в регіональних ЗМІ
(Додаткові угоди №2-№5).

Крім того, в матеріалах справи наявні
медіа-плани до Додаткових угод, а також
узгоджені сторонами Додатком до
Договору №271210 макети банерів ТОВ
«Арсенал-Центр».

Водночас, на підтвердження виконання
умов укладеного Договору №271210
Позивачем були надані акти
здачі-прийняття робіт на загальну суму
1 382 360,29 грн. (сума без ПДВ - 1 151 985,59 грн.,
сума ПДВ - 230 374,71 грн.), рахунки-фактури
на загальну суму 1 382 360,29 грн. (в т.ч. сума
ПДВ - 230 393,38 грн.).

При цьому, Позивачем надано платіжні
доручення на загальну суму 1 382 360,29 грн.
на підтвердження факту сплати ТОВ
«Арсенал-Центр» кошти за отримані від
ТОВ «Брендком» послуги.

Поряд із цим, перевіркою було
встановлено віднесення ТОВ
«Арсенал-Центр» до складу податкового
кредиту у перевіряємий період суму ПДВ
за господарськими взаємовідносинами
між Позивачем та ТОВ «Єроклімат СД»
відповідно до укладеного договору
підряду від 16.07.2010 р. №11В-06 (надалі -
Договір №11В-06), згідно із яким ТОВ
«Арсенал-Центр» (Замовник) доручає, а
ТОВ «Єроклімат СД» (Підрядник) на свій
ризик, власними або залученими силами
та засобами, у встановлені цим
Договором строки зобов'язується
виконати роботи з монтажу систем
вентиляції та кондиціювання повітря за
адресою: м. Київ, пров. Чугуєвський, 21,
перелік, кількість та вартість яких
погоджено у Договірній ціні (Додаток
№1), що є невід'ємною частиною даного
Договору. Роботи, що не визначені в
Договірній ціні, не є предметом цього
Договору і виконуються Підрядником
тільки на підставі Додаткової угоди.

Водночас, відповідно до п.1.3 Договору
№11В-06 Замовник доручає, а Підрядник
виконує робочий проект «стадія Р»
системи вентиляції та кондиціювання
повітря АВК, розташованого за адресою:
м. Київ, пров. Чугуєвський, 21, вартість
якого погоджено у Договірній ціні
(Додаток №2).

На виконання вимог укладеного Договору
№11В-06 Позивачем були надані відповідні
додатки до нього, зокрема: Додатки №1 та
№2 (договірна ціна), Додаток №3 (графік
виконання монтажних робіт вентиляції
та кондиціювання АБК). При цьому, надано
акт приймання-передачі устаткування до
монтажу від 30.09.2010 р.

Крім того, на підтвердження виконання
ТОВ «Єроклімат СД» робіт за Договором
№11В-06 ТОВ «Арсенал-Центр» надало суду
акти здачі-прийняття робіт на загальну
суму 361 587,00 грн. (в т.ч. ПДВ - 60 264,50 грн.), а
також довідки про вартість виконаних
робіт, підсумкові відомості та
локальні кошториси до них.

Разом із тим, в матеріалах справи
наявні видаткові накладні на загальну
суму 1 571 536,58 грн. (в т.ч. ПДВ - 261 922,76 грн.).

Поряд із цим, між Позивачем та ТОВ
«Єроклімат СД» був укладений також
договір про надання послуг щодо
сервісного обслуговування систем
кондиціювання від 21.04.2011 р. №21/04/11
(надалі - Договір №21/04/11), згідно якого
ТОВ «Єроклімат СД» (Виконавець)
зобов'язується за письмовим завданням
ТОВ «Арсенал-Центр» (Замовник) на
протязі 7 робочих днів направити
спеціалістів та надавати послуги щодо
сервісного (технічного)
обслуговування, а також поточний
ремонт системи кондиціювання і
вентиляції Замовника (Додаток №2),
розташованої за адресою: м. Київ, пров.
Чугуєвський, 21, відповідно до переліку,
що додається до цього Договору (Додаток
№1), а Замовник зобов'язується
оплачувати Виконавцеві зазначені
послуги.

Так, на виконання вимог укладеного
Договору №21/04/11 між сторонами були
підписані 21.04.2011 р. Додаток №1 (перелік
обладнання системи вентиляції та
кондиціонування), а також Додаток №2
(перелік робіт, щодо сервісного
обслуговування систем
кондиціонування).

Водночас, на підтвердження надання ТОВ
«Єроклімат СД» передбачених Договором
№21/04/11 послуг Позивачем були надані
акти здачі-прийняття робіт на загальну
суму 32 966,00 грн. (в т.ч. ПДВ - 5 494,33 грн.).

При цьому, на підтвердження сплати ТОВ
«Арсенал-Центр» отриманих робіт та
послуг від контрагента ТОВ «Єроклімат
СД» надано суду платіжні доручення на
загальну суму 2 044 522,76 грн. (в т.ч. ПДВ - 340
753,79 грн.).

Водночас, відповідно до п.201.1 ст.201 ПК
України платник податку зобов'язаний
надати покупцю (отримувачу) на його
вимогу підписану уповноваженою
платником особою та скріплену печаткою
податкову накладну. Згідно з п.201.7 ст.201
ПК України податкова накладна
виписується на кожне повне або
часткове постачання товарів/послуг, а
також на суму коштів, що надійшли на
поточний рахунок як попередня оплата
(аванс). При цьому, у п.201.10 ст.201 ПК
України зазначено, що податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту
(аналогічний зміст викладений у пп.7.2.3
та пп.7.2.6 п.7.2. ст.7 Закону №168/97).

Згідно із п.201.6 ст.201 ПК України
податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях та реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Так, при проведенні податковим органом
аналізу податкової звітності ТОВ
«Арсенал-Центр» встановлено
відображення у реєстрах отриманих та
виданих податкових накладних та
включення суми ПДВ до складу
податкового кредиту на підставі
отриманих у період з 01.01.2010 р. по 31.12.2012 р.
від контрагентів податкових накладних,
а саме: від ТОВ «Брендком» на загальну
суму 238 377,92 грн., від ТОВ «Єроклімат СД»
на загальну суму 340 753,79 грн.

Поряд із цим, за період з 01.01.2010 р. по
31.12.2012 р. ТОВ «Арсенал-Центр»
задекларовано валові витрати, що
враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування, на загальну суму 922 691
265,00 грн. та задекларовано податок на
прибуток у сумі 2 651 260,00 грн.

Водночас, як вбачається з Акту
перевірки №882, під час проведення
перевірки податковим органом було
встановлено, що ТОВ «Арсенал-Центр» за
перевіряємий період було віднесено до
складу валових витрат та відображено у
декларації з податку на прибуток суму
витрат, понесених за послуги
проведення рекламної компанії в
регіональних ЗМІ, отримані від ТОВ
«Брендком» в розмірі 1 151 968,00 грн., а
також віднесено витрати на придбання
паливно-мастильних матеріалів (надалі -
пмм) дизельного пального та бензину на
загальну суму 7 686 939,00 грн.

Разом із тим, на підтвердження
сформованих Позивачем витрат на
придбання пмм були надані суду
укладені договори купівлі-продажу за
смарт-картками з контрагентами ВАТ
«Концерн Галнафтогаз», ПП
«Окко-Бізнес» та ПАТ «Концерн
Галнафтогаз» (Продавці), згідно яких
Продавці зобов'язуються передати
(відпустити) товари (нафтопродукти та
інші супутні товари, що
відпускаються/продаються Продавцями
на автозаправних станціях) у власність
ТОВ «Арсенал-Центр» (Покупець), а
Покупець зобов'язується прийняти
товари та повністю оплатити їх в
порядку та на умовах, вказаних у
договорах та додатках (додаткових
угодах) до них, зокрема: Договір №06СК07-37
від 01.01.2007 р. (надалі - Договір №06СК07-37),
укладений з ВАТ «Концерн Галнафтогаз»;
Договір №00ОБСК-462 від 01.12.2010 р. (надалі -
Договір №00ОБСК-462), укладений з ПП
«Окко-Бізнес»; Договір №00СК11-1 від
01.11.2011 р. (надалі - Договір №00СК11-1),
укладений з ПАТ «Концерн Галнафтогаз».

Відповідно до п.3.1 та п.3.2 укладених
Договорів відпуск (передача у
власність) товарів здійснюється
Продавцем окремими партіями,
цілодобово (за винятком технічних
перерв), на автозаправних станціях при
пред'явленні Покупцем (його
уповноваженими особами) смарт-карти,
шляхом використання встановленого на
автозаправній станції POS-терміналу, при
умові правильного введення ПІН-коду
смарт-карти. Товар відпускається в
асортименті і кількості, обраних
Покупцем.

На виконання умов укладених Договорів,
Позивачем були надані наступні
документи, а саме:

ь до Договору №06СК07-37 - реєстри
відпущених товарів та наданих послуг
на АЗС по всіх картках за період з липня
2010 р. по листопад 2010 р.;

ь до Договору №00ОБСК-462 - акти
прийому-передачі смарт-карт; реєстри
відпущених товарів та наданих послуг
на АЗС по всіх картках за період з
грудня 2010 р. по листопад 2011 р.;

ь до Договору №00СК11-1 - реєстри
відпущених товарів та наданих послуг
на АЗС по всіх картках за період з
грудня 2011 р. по грудень 2012 р.

На підтвердження права віднесення
спірної суми витрат до складу валових
витрат були надані також копії
свідоцтв про реєстрацію транспортних
засобів на легкові та вантажні
автомобілів, аналітичні звіти по
транспортним засобам,
оборотно-сальдові відомості по рахунку
20 виробничі запаси за 2010-2012 рр.,
подорожні листі, касові чеки.

Проте, перевіркою податкового органу
повноти визначення за період з 01.01.2010 р.
по 31.12.2012 р. податкового кредиту
встановлено його завищення на суму 576
248,00 грн., в результаті чого занижено ПДВ
у розмірі 576 248,00 грн., а також
Відповідачем встановлено завищення
задекларованих ТОВ «Арсенал-Центр»
валових витрат на загальну суму 8 838 907,00
грн., що призвело до заниження податку
на прибуток у розмірі 1 112 105,00 грн.

Водночас, відповідно до п.44.1 ст.44 ПК
України для цілей оподаткування
платники податків зобов'язані вести
облік доходів, витрат та інших
показників, пов'язаних з визначенням
об'єктів оподаткування та/або
податкових зобов'язань, на підставі
первинних документів, регістрів
бухгалтерського обліку, фінансової
звітності, інших документів, пов'язаних
з обчисленням і сплатою податків і
зборів, ведення яких передбачено
законодавством. Платникам податків
забороняється формування показників
податкової звітності, митних
декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання,
організації, ведення бухгалтерського
обліку та складання фінансової
звітності в Україні регулюються
Законом №996. Цей Закон поширюється на
всіх юридичних осіб, створених
відповідно до законодавства України,
незалежно від їх
організаційно-правових форм і форм
власності, а також на представництва
іноземних суб'єктів господарської
діяльності, які зобов'язані вести
бухгалтерський облік та подавати
фінансову звітність згідно з
законодавством (ч.1 ст.2 Закону №996).

Бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку (ч.2 ст.3 Закону №996).

Згідно із ч.1 ст.9 Закону №996 підставою
для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Відповідно до ст.1 Закону №996 первинний
документ це документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

При цьому, п.1.1 р.1 Положення №88
передбачено, що дане положення
встановлює порядок створення,
прийняття і відображення у
бухгалтерському обліку, а також
зберігання первинних документів,
облікових регістрів, бухгалтерської
звітності підприємствами, їх
об'єднаннями та госпрозрахунковими
організаціями (крім банків) незалежно
від форм власності, установ та
організацій, основна діяльність яких
фінансується за рахунок коштів
бюджету.

Відповідно до п.1.2 Положення №88
господарські операції відображаються
у бухгалтерському обліку методом їх
суцільного і безперервного
документування. Записи в облікових
регістрах провадяться на підставі
первинних документів, створених
відповідно до вимог цього Положення.

Пунктом 2.1 р.2 Положення №88 встановлено
порядок створення, прийняття і
відображення у бухгалтерському обліку,
а також зберігання первинних
документів, облікових регістрів,
бухгалтерської звітності
підприємствами, їх об'єднаннями та
госпрозрахунковими організаціями
(крім банків) незалежно від форм
власності (підприємства), установ та
організацій, основна діяльність яких
фінансується за рахунок коштів бюджету
(установи), первинні документи - це
документи, створені у письмовій або
електронній формі, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення.

Первинні документи повинні бути
складені у момент проведення кожної
господарської операції або, якщо це
неможливо, безпосередньо після її
завершення. При реалізації товарів за
готівку допускається складання
первинного документа не рідше одного
разу на день на підставі даних касових
апаратів, чеків тощо (п.2.2 р.2 Положення
№88).

Згідно із п.2.4 Положення №88 первинні
документи повинні мати такі
обов'язкові реквізити: найменування
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), дата і місце складання, зміст та
обсяг господарської операції, одиниця
виміру господарської операції (у
натуральному та/або вартісному виразі),
посади і прізвища осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

Отже, наведені правові норми
дозволяють платнику податку формувати
валові витрати у зв'язку з реальним
придбанням товарів (робіт, послуг) з
метою їх використання в своїй
господарській діяльності що, в першу
чергу, має підтверджуватись належним
чином оформленими первинними
документами. Документи, які не мають
статус первинних, самі по собі не
можуть підтверджувати реальність
здійснення господарської операції та,
відповідно, валові витрати. При цьому
неодмінною характерною рисою
господарської діяльності в рамках
податкових відносин є її направлення
на отримання доходу в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах.

Як наслідок, суд дійшов висновку, що
будь-які документи (у тому числі
договори, акти, рахунки, звіти тощо)
мають силу первинних документів лише в
разі фактичного здійснення
господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

Водночас, як зазначив Вищий
адміністративний суд України в листі
від 02.06.2011 р. №742/11/13-11, з метою
встановлення факту здійснення
господарської операції, формування
витрат для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість судам належить
з'ясовувати, зокрема, такі обставини:
рух активів у процесі здійснення
господарської операції; установлення
спеціальної податкової
правосуб'єктності учасників
господарської операції та
установлення зв'язку між фактом
придбання товарів (послуг),
спорудженням основних фондів, імпортом
товарів (послуг), понесенням інших
витрат і господарською діяльністю
платника податку.

Крім того, в інформаційному листі
Вищого адміністративного суду України
№1936/11/13-11 від 01.11.2011 р. зазначено, що
задля вжиття належних заходів із метою
встановлення обставин реальності
здійснення спірної господарської
операції суди повинні витребувати у
платника податків ті докази, які не
надані учасниками справи, але які, на
думку суду, можуть підтвердити або
спростувати доводи податкового органу
щодо наявності порушень з боку
платника податків. Відповідні дії
можуть бути вчинені судом на підставі
п.1 ч.2 ст.110, ст.114 КАС України.

У разі ненадходження витребуваних
додаткових доказів у строк,
установлений судом, спір може бути
розв'язано на підставі наявних у справі
доказів. Якщо позивач без поважних
причин ухиляється від надання доказів
на вимогу суду, а наявних у справі
матеріалів недостатньо для
спростування підтверджених належними
доказами висновків контролюючого
органу, покладених в основу ухваленого
ним спірного рішення, у позові платника
податків може бути відмовлено.

При цьому, сама собою наявність або
відсутність окремих документів, а так
само помилки у їх оформленні не є
підставою для висновків про
відсутність господарської операції,
якщо з інших даних вбачається, що
фактичний рух активів або зміни у
власному капіталі чи зобов'язаннях
платника податків у зв'язку з його
господарською діяльністю мали місце.
Водночас наявність формально
складених, але недостовірних первинних
документів, відповідність яких
фактичним обставинам спростована
належними доказами, не є безумовним
підтвердженням реальності
господарської операції.

Окрему увагу слід звернути на припис
інформаційного листа Вищого
адміністративного суду України від
01.11.2011 №1936/11/13-11 стосовно наступного:
"судам апеляційної інстанції при
вирішенні питання про прийняття
доказів, які не досліджувалися судом
першої інстанції, варто враховувати
приписи ч.2 ст.195 КАС України. Згідно з
наведеною нормою, суд апеляційної
інстанції може дослідити докази, які не
досліджувалися у суді першої
інстанції, з власної ініціативи або за
клопотанням осіб, які беруть участь у
справі, якщо визнає обґрунтованим
ненадання їх до суду першої інстанції
або необґрунтованим відхилення їх
судом першої інстанції.

Отже, у разі дослідження судом
апеляційної інстанції доказів, які не
досліджувалися в суді першої
інстанції, апеляційний суд повинен
зазначити у своєму рішенні поважні
причини, з яких такі докази не могли
бути надані до суду першої інстанції.
Наведене стосується також і доказів,
які були витребувані судом першої
інстанції, але не були надані позивачем
або відповідачем".

Водночас, суд звертає увагу, що ухвалою
суду від 17.02.2014 р. витребовувались від
Позивача документи по справі, які, на
думку суду, є необхідними для
встановлення обставин реальності
здійснення спірної господарської
операції, зокрема: первинні документи,
що підтверджують оприбуткування,
зберігання на балансі Позивача та
подальше списання із балансу позивачем
отриманих за період з 01.01.2010 р. по 31.12.2012
р. товарів (послуг) згідно укладених з
контрагентами договорів; витягів з
журналу обліку виданих довіреностей на
отримання товарів; копії довіреностей
уповноважених представників позивача,
які отримували ТМЦ; платіжних доручень
та оригіналів виписок з розрахункових
рахунків позивача, завірених
відповідними банківськими установами,
що засвідчують факти сплати позивачем
вартості придбаних товарів (послуг);
оборотно-сальдові відомості; Додаток
№3 до укладеного Договору №06СК07-37 з
переліком АЗС; акти прийому-передачі
смарт-карт; акти взаєморозрахунків;
звіт про стан рахунку (аналітичного
субрахунку); завдання Замовника до
укладеного Договору №271210; запити
виконавця; копії документів про
реєстрацію торгових марок, знаків для
товарів та послуг від замовника; звіти
виконавця; рахунки на оплату; узгоджені
концепції, плани, стратегії;
виготовлена виконавцем претензія,
затверджена замовником;
рахунки-фактури; повні звіти; до
укладеного Договору №11В-06 -
специфікація до договору; технічне
завдання; узгоджена проектна
документація; акт приймання-передачі
листової оцинкованої сталі; звіти по
затратам на виконання робіт, придбання
та монтаж обладнання; письмові
погодження замовника; повідомлення
замовнику про готовність
відвантаження обладнання; рахунки на
оплату; завдання замовника,
рахунки-фактури за Договором №21/04/11;
інші належним чином завірені документи
(або письмові пояснення), що
посвідчують мету здійснення такої
операції та зв'язок між фактом
придбання товарів і господарською
діяльністю платника податку; належні
докази (у вигляді письмових пояснень з
доданими до них первинними,
розрахунковими документами,
документами бухгалтерського обліку і
звітності, внутрішніми
організаційно-розпорядчими
документами підприємств, тощо)
наявності фізичних, технічних та
технологічних можливостей у позивача
та його контрагентів фізичних,
технічних та технологічних
можливостей (матеріально-технічної
бази) (в тому числі власних/орендованих
виробничих, складських і офісних
приміщень, виробничого і спеціального
технічного обладнання, транспортних
засобів, інших основних засобів),
трудових ресурсів, необхідних для
здійснення тих чи інших дій, що
становлять зміст господарської
діяльності, зокрема (але не виключено):
наявність кваліфікованого персоналу,
основних фондів, у тому числі
транспортних засобів на перевезення
придбаних товарів, приміщень, складів,
а також інші документи, які на думку
позивача, підтверджують реальність
виконання господарських операцій за
договорами. При цьому, Позивача (як і
Відповідача) попереджалось про
положення ст.114 КАС України, зокрема про
вирішення справи на підставі наданих
сторонами документів.

Так, на виконання вимог ухвали суду,
представником Позивача були надані
документи, які, на його думку, в повному
обсязі посвідчують реальність
господарських операцій між ТОВ
«Арсенал-Центр» та його контрагентів,
до яких, в свою чергу, суд відноситься
критично з огляду на наступне.

Відповідно до п.2.1 укладеного Договору
№271210 Виконавець зобов'язується
надавати послуги відповідно до завдань
Замовника.

Однак, Позивачем не було надано суду
відповідних завдань ТОВ
«Арсенал-Центр» згідно із якими ТОВ
«Брендком» надавались послуги,
спрямовані на просування та
популяризацію Замовника або його
знаків.

Поряд із цим, у матеріалах справи
відсутні встановлені п.3.2.2 укладеного
Договору №271210 копії затверджених
матеріалів та звітів, наданих ТОВ
«Брендком» у ході виконання своїх
обов'язків за цим Договором. Також,
Позивачем не було надано погоджених
сторонами у ході надання контрагентом
послуг стратегій, концепцій, планів, що
також входить у передбачені п.4.2.2
Договору №271210 обов'язки Виконавця.

При цьому, відповідно до п.4.2.5 Договору
№271210 за результатами надання послуг
Виконавець зобов'язаний виготовити
претензію та надати її на затвердження
Замовнику, однак, відповідних
претензій за результатами надання
послуг за кожною із підписаною
Додатковою угодою Позивачем не надано.

Разом із тим, суд критично ставиться до
наданих Позивачем копій видань ЗМІ, як
на докази наданих ТОВ «Брендком»
послуг, в яких відображена реклама ТОВ
«Арсенал-Центр», зокрема: «За металл»,
«Огни», «Собеседник», «РИО-Плюс»,
«Тема» тощо, оскільки рекламні банери
не відповідають погодженим сторонами у
додатках до Договору №271210 макетам.

Крім того, в матеріалах справи
відсутні, передбачені п.3.1.1 Договору
№271210 письмові повідомлення Замовника
щодо коригування та внесення
корективів до узгоджених макетів.

Водночас, подані Позивачем видання не
дають суду змоги встановити
приналежність ТОВ «Брендком» до
розміщення у таких виданнях рекламних
банерів Позивача.

Поряд із цим, з огляду на зміст
встановлених Додатковими угодами до
укладеного Договору №271210 послуг, ТОВ
«Брендком» надає послуги на просування
та популяризацію Замовника або його
знаків, при цьому, обов'язком Замовника
згідно із п.3.2.1 Договору є надання
Виконавцю копій документів про
реєстрацію торгових марок, знаків для
товарів та послуг, права на які
належать Замовнику.

Водночас, суд приймає до уваги
посилання Відповідача на те, що під час
проведення перевірки у ТОВ
«Арсенал-Центр» витребовувались
відповідні документи, проте вони не
надавались.

В свою чергу, суд не приймає до уваги
надану Позивачем копію свідоцтва на
знак товарів і послуг №139105 від 25.05.2011 р.,
яким засвідчується право ТОВ
«Арсенал-Центр» на відповідне
зображення знака для товарів і послуг,
оскільки рекламні послуги по
просуванню та популяризацію такого
знаку для товарів та послуг Позивача
згідно із укладеним Договором №271210 та
актами виконаних робіт ТОВ «Брендком»
почали надаватись починаючи з 30.12.2010 р.,
що дає суду підстави для висновку про
відсутність факту здійснення спірної
господарської діяльності.

Разом із тим, відповідно до п.1.5
укладеного із ТОВ «Євроклімат СД»
Договору №11В-06 для виконання робіт
Замовник передає Підряднику листову
оцинковану сталь в об'ємах згідно
специфікації до Договору.

Однак, на виконання зазначеної вимоги
Договору №11В-06 ТОВ «Арсенал-Центр» не
було надано суду ані специфікації щодо
об'ємів переданої останнім листової
оцинкованої сталі, ані відповідного
акту приймання-передачі.

Поряд із цим, згідно із п.1.6 Договору
№11В-06 Замовник своїми силами виконує
приміщення вентиляційної камери
згідно проекту та технічного завдання.
При цьому, п.5.1 Договору №11В-06
встановлено, що Замовник забезпечує
розробку і поетапну передачу
Підряднику проектної документації, що
оформлюється актами
приймання-передачі, які підписуються
уповноваженими представниками сторін.

Проте, Позивачем не було надано суду
необхідної та передбаченої вимогами
укладеного Договору №11В-06 технічної та
проектної документації, а також
підписаних сторонами актів
приймання-передачі такої документації.

Водночас, ТОВ «Арсенал-Центр» була
надана робоча документація №07-07-10 ОВ
(вентиляція, кондиціювання та воздушне
опалення) на реконструкцію
адміністративно-битових приміщень за
адресою: пер. Чугуєвський, 21в в м. Києві,
яка не приймається судом до уваги у
зв'язку із відмінністю зазначеної
адреси самого приміщення. Так, з огляду
на визначену Договором №11В-06 адресу -
приміщення знаходиться у м. Києві, пров.
Чугуєвський, 21, а відповідно до наданої
Позивачем робочої документації №07-07-10
ОВ - приміщення знаходиться за адресою:
м. Київ, пров. Чугуєвський, 21в, що, в свою
чергу, дає суду підстави для сумніву у
приналежності такої документації до
виконання сторонами вимог Договору.

Також, в матеріалах справи відсутнє
повідомлення ТОВ «Євроклімат СД»
Замовнику про готовність
відвантаження обладнання, що
передбачено у п.4.1.4 Договору №11В-06, яке
дає підстави ТОВ «Арсенал-Центр» для
сплати Підряднику третього авансового
платежу за виконані роботи.

Крім того, суд звертає увагу на наявні в
матеріалах справи видаткові накладні
до укладеного Договору №11В-06, які
виписані Підрядником відповідно до
рахунків-фактур (№СФ-00065, №СФ-00067,
№СФ-00080, №СФ-000050, №СФ-000052), проте, такі
рахунки-фактури при проведенні
перевірки, а також під час розгляду
даної справи суду не надавались.

Разом із тим, суду не були надані
письмові завдання Замовника, а також
передбачені п.2.3 укладеного з ТОВ
«Євроклімат СД» Договору №21/04/11
рахунки-фактури, які виставляє
Виконавець для оплати вартості робіт
та комплектуючих.

Поряд із цим, згідно із п.5.1.1 та п.5.1.3
Договору №21/04/11 Замовник зобов'язаний
надавати Виконавцю необхідні для
проведення обслуговування документи
(технічні паспорти, виконавчі схеми,
технічні описи обладнання та іншу
технічну інформацію), а також
виконувати вимоги «Керівництва по
експлуатації обладнання». Однак, такі
документи в матеріалах справи
відсутні.

Водночас, суд звертає уваги на
Інструкцію про порядок реєстрації
виданих, повернутих і використаних
довіреностей на одержання цінностей,
затвердженої наказом Міністерства
фінансів України від 16.05.1996р. №99 (надалі
- Інструкція №99), в якій передбачено, що
сировина, матеріали, паливо,
запчастини, інвентар, худоба, насіння,
добрива, інструмент, товари, основні
засоби та інші товарно-матеріальні
цінності, а також нематеріальні активи,
грошові документи і цінні папери
(надалі - цінності) відпускаються
покупцям або передаються безплатно
тільки за довіреністю одержувачів.

Так, відповідно до п.2 Інструкції №99
бланки довіреностей (додаток 1)
видаються після їх реєстрації у
Журналі реєстрації довіреностей
(додаток 2), який має бути
пронумерований, прошнурований та
скріплений печаткою і підписами
керівника і головного бухгалтера
підприємства. Нумерація виданих
протягом року довіреностей є
наскрізною. Довіреність на одержання
цінностей від постачальника за
нарядом, рахунком, договором,
замовленням, угодою або іншим
документом, що їх замінює, видається
довіреній особі під розписку і
реєструється в журналі реєстрації
довіреностей (п.6 Інструкції №99).

При цьому, Інструкція №99 поширюється
на підприємства, установи та
організації, їхні відділення, філії,
інші відособлені підрозділи та
представництва іноземних суб'єктів
господарської діяльності.

Поряд із цим, судом встановлено, що
також підтверджується представниками
Позивача, відсутність будь-яких
виданих ТОВ «Арсенал-Центр»
довіреностей на право отримання
наданих ТОВ «Брендком» та ТОВ
«Євроклімат СД» робіт та послуг, при
цьому, відсутній журнал реєстрації
виданих довіреностей.

Разом із тим, з огляду на надані
Позивачем первинні документи (акти,
видаткові накладні тощо) у суду
відсутня можливість встановити, якими
уповноваженими ТОВ «Арсенал-Центр»
особами приймались надані
контрагентами послуги, роботи та
обладнання, оскільки в наявних у
матеріалах справи документах до
укладених за перевіряємий період
Договорів відсутні розшифровки осіб,
які підписували такі документи та
приймали відповідні послуги та роботи.

Водночас, як вбачається з матеріалів
справи, що також не спростовано
представником Позивача, ТОВ
«Арсенал-Центр» не надано до перевірки,
а також до суду ряду підтверджуючих
первинних бухгалтерських документів,
які передбачені укладеними з
контрагентами Договорами
купівлі-продажу товарів по
смарт-картках, щодо віднесення до
складу валових витрат витрати на
придбання пмм на загальну суму 7 686 939,00
грн., таких як: переліки автозаправних
станцій, на яких здійснюється відпуск
товарів по смарт-картках; акти
прийому-передачі смарт-карт (до
Договорів №00СК11-1 та №06СК07-37); накладні
(видаткові накладні) на переданий
товар; акти звірок взаєморозрахунків
(до Договорів №00ОБСК-462 та №06СК07-37);
інформаційних звітів про стан рахунку
(аналітичного субрахунку); докази
оплати Позивачем коштів за придбані
смарт-картки.

Крім того, суд критично ставиться до
наданих Позивачем подорожніх листів,
оскільки вони не посвідчують факт
придбання ТОВ «Арсенал-Центр» товарів
пмм згідно із укладеними Договорами
купівлі-продажу смарт-карток,
відповідно, такі докази не посвідчують
правомірності віднесення Позивачем
спірної суми витрат до складу валових
витрат за перевіряємий період.

При цьому, ТОВ «Арсенал-Центр» на
спростування зазначених висновків
суду не було надано будь-яких належних
первинних документів, які б
посвідчували зв'язок між придбанням та
використанням придбаних ппм у
господарській діяльності Позивача,
таких як: накази на відрядження, звіти
про використання коштів, виданих на
відрядження.

Разом із тим, судом не приймаються до
уваги надані Позивачем аналітичні
звіти, оскільки в них не зазначено
переліку осіб за якими закріплена та чи
інша паливна картка. Також не
спростовують висновків суду подані ТОВ
«Арсенал-Центр» штатні розписи за 2010-2012
рр.

Поряд із цим, суд не приймає до уваги
надані Позивачем реєстри відпущених
товарів та наданих послуг на АЗС до
укладених Договорів купівлі-продажу
товарів по смарт-картках, оскільки у
переліку реєстрів АЗС окрім АЗС
«ОККО-НП» включені інші АЗС («Лукойл»,
«КЛО», «Золотий гепард», «ТНК»), однак,
на підтвердження права ТОВ
«Арсенал-Центр» на придбання товарів
на таких АЗС суду надано не було.

Крім того, з огляду на реєстри
відпущених товарів та наданих послуг
судом встановлено відсутність печаток
ТОВ «Арсенал-Центр», розшифровок
уповноважених осіб сторін при
посвідчені таких реєстрів.

Таким чином, суд погоджується із
висновками податкового органу щодо
неправомірного віднесення Позивачем
до складу валових витрат витрати на
придбання пмм на загальну суму 7 686 939,00
грн.

Поряд із цим, суд зазначає, що у
відповідності до правової позиції
Вищого адміністративного суду України,
яка викладена у його листі №742/11/13-11 від
02.06.2011р., податковий кредит для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість має бути
фактично здійснений і підтверджений
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків. За
відсутності факту придбання товарів чи
послуг або в разі якщо придбані товари
чи послуги не призначені для
використання у господарській
діяльності платника податку
відповідні суми не можуть включатися
до складу витрат для цілей
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість навіть за наявності
формально складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

Таким чином, із зазначеного вище також
випливає те, що при дослідженні факту
здійснення господарської операції,
оцінці підлягають відносини
безпосередньо між учасниками тієї
операції, на підставі якої сформовані
дані податкового обліку.

Проте, оскільки запитувані судом у
Позивача документи та пояснення, які
необхідні для встановлення обставин
реальності здійснення спірних
господарських операцій між Позивачем
та його контрагентами надані не були,
суд приходить до висновку про
відсутність підстав для включення
спірних сум до складу податкового
кредиту та валових витрат.

При цьому, в межах даного спору судом не
встановлено реальність здійснення
спірних господарських операцій між
Позивачем та його контрагентами, не
встановлено мету їх подальшого
використання в своїй господарській
діяльності, не надано належних
первинних документів, а також пояснень
щодо відсутності таких обов'язкових
документів, які б посвідчували про факт
здійснення відповідних господарських
правовідносин між ТОВ «Арсенал-Центр»
та його контрагентами, що дає суду
підстави для висновків щодо
неправомірного віднесення Позивачем
суми витрат розміром 8 838 907,00 грн., а
також включення до складу податкового
кредиту суму ПДВ розміром 576 248,00 грн. по
спірним взаємовідносинам із
відповідними контрагентами.

Поряд із цим, як зазначено у постанові
Верховного Суду України від 08.09.2009 р. у
справі №21-737во09, про необґрунтованість
податкової вигоди може свідчити
відсутність необхідних умов для
досягнення результатів відповідної
економічної діяльності в силу
відсутності управлінського або
технічного персоналу, виробничих
активів, складських приміщень та
транспортних засобів.

В свою чергу, судом не приймаються до
уваги надані Позивачем копії укладених
договорів купівлі-продажу (будівель,
об'єктів незавершеного будівництва,
нежилих приміщень), оренди та суборенди
нежитлових приміщень, оскільки в
матеріалах справи відсутня інформація
із її документальним підтвердженням,
яка посвідчує використання зазначених
у таких договорах приміщень у
господарській діяльності ТОВ
«Арсенал-Центр». Крім того, відсутні
докази оплати Позивачем за орендовані
приміщення, акти приймання-передачі
вказаних вище приміщень, складська
документація.

В свою чергу, суд звертає увагу, що
оцінка господарських операцій судом
під час розгляду справ, що виникають з
податкових відносин, змісту
господарських операцій може
здійснюватися і окремо від
застосування положень про цивільні
правочини чи господарські
зобов'язання.

Презумпція дійсності, притаманна
цивільним правочинам, не може бути
автоматично поширена на реальність
господарських операцій.

Отже, якщо цивільні правочини є сферою
приватного права й можуть розглядатися
лише з урахуванням норм Цивільного та
Господарського кодексів, то
господарські зобов'язання
підприємства повинні оцінюватися,
передусім, з огляду на норми
податкового законодавства. При цьому
дотримання норм цивільного чи
господарського права не означає
автоматично реальності вчинення
господарської операції. Якщо певна
господарська операція не відбулася чи
відбулася не за тим її змістом, який
відображений в укладених платником
податку договорах, це є підставою для
застосування відповідних наслідків у
податковому обліку.

Судом встановлено, що за результатами
перевірки Позивача були виявлені
порушення податкового законодавства,
на підставі чого прийнято оскаржуване
податкове повідомлення-рішення. При
цьому, суд акцентує увагу, що наслідки
порушення податкового законодавства
можуть (і повинні) застосовуватися
незалежно від того, чи визнані
відповідні цивільні чи господарські
зобов'язання недійсними, оскільки
відповідальність за порушення норм
податкового законодавства є
самостійним видом юридичної
відповідальності.

Крім того, суд вважає доцільним
зазначити, що до загальновизнаних у
світі дієвих механізмів, завдяки яким
здійснюється аналіз господарських
угод, виявлення та класифікація
протиправних схем та методик
незаконного ухилення від сплати
податків, відносяться спеціальні
судові доктрини.

Щодо правочинів між Позивачем та його
контрагентами доречним є застосування
доктрини «ділова мета».

Сутність доктрини ділової мети полягає
в тому, що передбачені податковим
законодавством податкові вигоди
поширюються лише на операції, що мають
розумну економічну причину.

Вказана доктрина закріплена у пп.14.1.231
п.14.1 ст.14 ПК України, згідно якого
розумна економічна причина (ділова
мета) - це причина, яка може бути наявна
лише за умови, що платник податків мав
намір одержати економічний ефект у
результаті господарської діяльності.

Положення ділової мети та розумного
змісту господарської операції широко
застосовуються в судовій практиці на
підставі судових узагальнень.

Верховний Суд України, скасовуючи
рішення судів у справах про
відшкодування ПДВ, неодноразово
зазначав, що в справах не встановлено
наміру одержати економічний ефект у
результаті підприємницької або іншої
економічної діяльності.

Зокрема, вперше доктрину «ділова мета»
в Україні використано Верховним Судом
України у постанові його Судової
палати в адміністративних справах від
12.02.2008 р. у справі №08/28 за позовом ТОВ
«Метпромсервіс» до ДПІ у
Шевченківському районі м. Запоріжжя
про визнання недійсним податкового
повідомлення-рішення, в якій зазначено
про те, що задовольняючи позов, суди
виходили тільки з наявності у позивача
податкових накладних продавців, проте,
не взяли до уваги того, що позивач
протягом тривалого часу набував через
посередників сировину у осіб, які
систематично не сплачували податки,
діяльність яких мала ознаки фіктивного
підприємства, за юридичною адресою не
знаходилися, не звітували про свою
діяльність або подавали податкові
декларації про відсутність такої,
зареєстровані власники та посадові
особи яких не визнають своєї
причетності до їхньої діяльності, а
також, що позивач, продавці та їхні
постачальники працювали в одному
сегменті ринку, у якому існують
налагоджені стабільні зв'язки й
часники якого обізнані стосовно один
одного.

Таким чином, із зазначеного вище також
випливає те, що при дослідженні факту
здійснення господарської операції,
оцінці підлягають відносини
безпосередньо між учасниками тієї
операції, на підставі якої сформовані
дані податкового обліку.

Поряд із зазначеним, судом приймається
до уваги посилання представника
Відповідача на отриманні в ході
перевірки акт ДПІ у Шевченківському
районі м. Києва ДПС від 19.11.2012 р.
№1929/22-60/35531293 про неможливість
проведення зустрічної звірки суб'єкта
господарювання ТОВ «Брендком» та акт
ДПІ у Солом'янському районі м. Києва ДПС
від 29.05.2013 р. №2516_/22.7/35525414 про результати
документальної позапланової виїзної
перевірки ТОВ «Євроклімат СД», якими
встановлено відсутність підприємств
за податковою адресою, відсутність
виробничих потужностей, складських
приміщень, автомобільного чи іншого
транспорту, устаткування, що необхідне
для здійснення
фінансово-господарської діяльності, що
свідчить про здійснення правочинів без
мети настання реальних наслідків.

Зазначених висновків податкового
органу не спростовує надана Позивачем
копія ліцензії серії АЕ №180427 від 23.11.2012
р., виданої ТОВ «Євроклімат СД»
Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю у
м. Києві, оскільки спірні
взаємовідносини між позивачем та
вказаним контрагентом здійснювались у
період з вересня 2010 р. по травень 2012 р,
що передує даті видачі такої ліцензії.

З огляду на вищевикладене, судом
погоджується із висновками
Відповідача щодо заниження ТОВ
«Арсенал-Центр» суми ПДВ на 576 248,00 грн.,
а також заниження податку на прибуток
на загальну суму 1 112 105,00 грн., що, в свою
чергу, призвело до завищення від'ємного
значення об'єкта оподаткування на
загальну суму 5 657 262,00 грн.

Водночас, суд не вбачає підстав для
задоволення позовної вимоги в частині
скасування податкового
повідомлення-рішення №, оскільки
воно було скасоване рішенням ГУ
Міндоходів у м. Києві «Про результати
розгляду первинної скарги» від 18.11.2013 р.
№6559/10/26-18-10-04.

Таким чином, наведені у сукупності
обставини та досліджені документальні
докази, суд вважає достатніми для
висновку про те, що спірні господарські
операції не мали реального характеру,
виконання робіт та послуг оформлені
лише документально та не спрямовані на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені укладеними Договорами з
контрагентами за перевіряємий період,
не підтверджуються з урахування
реального часу здійснення операцій
наявністю господарської мети, у зв'язку
з чим, суд приходить до висновку про
відсутність сукупності умов, обставин
та підстав, з якими ПК України (Закон
№334/94 та Закон №168/97) у взаємозв'язку з
положеннями Закону №996 пов'язують
виникнення у ТОВ «Арсенал-Центр» права
включення спірної суми валових витрат,
що також призвело до завищення
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на суму 5 657 262,00
грн. та заниження податку на прибуток
на загальну суму 1 112 105,00 грн., а також
включення спірної суми до складу
податкового кредиту призвело до
заниження ПДВ на 576 248,00 грн.

Згідно із зазначеним, суд не вбачає
підстав для задоволення позовних вимог
в частині скасування податкових
повідомлень-рішень №, № та
№.

Відповідно до ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною1 ст.6 КАС України гарантовано,
що кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Таким чином, завданням
адміністративного судочинства є
захист саме порушених прав, свобод та
інтересів фізичної особи.

Частинами 1, 2 та 3 ст.11 КАС України,
визначено, що розгляд і вирішення справ
в адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості. Суд розглядає
адміністративні справи не інакше як за
позовною заявою, поданою відповідно до
цього Кодексу, і не може виходити за
межі позовних вимог. Суд може вийти за
межі позовних вимог тільки в разі, якщо
це необхідно для повного захисту прав,
свобод та інтересів сторін чи третіх
осіб, про захист яких вони просять.
Кожна особа, яка звернулася за судовим
захистом, розпоряджається своїми
вимогами на свій розсуд, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Таким
правом користуються й особи, в
інтересах яких подано
адміністративний позов, за винятком
тих, які не мають адміністративної
процесуальної дієздатності.

Частиною 1 ст.9 КАС України встановлено,
що суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.71 КАС України встановлено,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст.72 цього Кодексу.

Крім того, в ч.2 ст.72 КАС України
зазначено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Статтею 159 КАС України встановлено, що
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яке
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

З огляду на вищевказане суд, дійшов
висновку про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог Позивача.
Відповідно до положень ст.94 КАС
України, судовий збір на користь
Позивача не відшкодовується.

Водночас, згідно із ч.3 ст.4 Закону
України «Про судовий збір» під час
подання адміністративного позову
майнового характеру сплачується 10
відсотків розміру ставки судового
збору. Решта суми судового збору
стягується з позивача або відповідача
пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимоги.

З огляду на вищезазначене, суд дійшов
висновку, що решта суми судового збору
(4200,00 грн.) має бути стягнута з Позивача
та з Відповідача (97,20 грн.), оскільки
позовні вимоги не підлягають
задоволенню.

Керуючись положеннями ст.ст. 2, 17, 71, 86,
158-163, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Арсенал-Центр» до Державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі Головного управління
Міндоходів у місті Києві задовольнити
частково.

2. Визнати протиправним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі Головного управління
Міндоходів у місті Києві від 05.09.2013 р.
№ в частині суми штрафних санкцій
розміром 204 750,00 грн.

3. В іншій частині задоволення
позовних вимог відмовити.

4. Присудити на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Арсенал-Центр» понесені судові витри
в розмірі 87 (вісімдесят сім) грн. 20 коп.
із видатків Державного бюджету
України, направлених на асигнування
Державної податкової інспекції у
Солом'янському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Арсенал-Центр»
(адреса: 03067, м. Київ, пров. Чугуївський,
21, ) решту суми судового
збору у розмірі 4 200 (чотири тисячі
двісті) грн. 00 коп. на розрахунковий
рахунок №4007 до ГУ ДКСУ у місті
Києві, код 38004897, МФО 820019, код
класифікації доходів бюджету 22030001,
призначення платежу: «Судовий збір за
розгляд Окружним адміністративним
судом м. Києва адміністративної справи
№826/1958/14».

Контроль за виконанням даного пункту
покласти на Державну податкову
інспекцію у Солом'янському районі
Головного управління Міндоходів у
місті Києві.

6. Зобов'язати відповідний підрозділ
Державної казначейської служби
України стягнути решту суми судового
збору у розмірі 97 (дев'яносто сім) грн. 20
коп. на розрахунковий рахунок №4007
у ГУ ДКСУ у місті Києві, код 38004897, МФО
820019, код класифікації доходів бюджету
22030001 із Державного бюджету України
шляхом їх безспірного списання із
рахунків Державної податкової
інспекції у Солом'янському районі
Головного управління Міндоходів у
місті Києві.

Постанова набирає законної сили
відповідно до ст. 254 КАС України.
Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими ст.185-187 КАС України

Суддя
Б. В.
Санін