Справа № 2а-330/12/1070
Суддя: Леонтович К.Г.
Дата ухвалення: 2014-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" квітня 2014 р. м. Київ
К/800/1707/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого - судді Леонтович К.Г.,

суддів: Васильченко Н.В., Конюшка К.В.,

секретаря - Наумця О.В.,

за участю представника ГПУ - Клоюге Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду справу за
касаційною скаргою прокуратури
Київської області на постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 31 серпня 2012
року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 14 листопада
2013 року у справі № 2а-330/12/1070 за позовом
прокурора Вишгородського району
Київської області в інтересах держави
в особі Київської обласної ради,
Головного управління Держкомзему у
Київській області до Вишгородської
районної державної адміністрації
Київської області, третя особа ОСОБА_2
про визнання протиправним та
скасування розпорядження, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2012 року прокурор
Вишгородського району Київської
області в інтересах держави в особі
Київської обласної ради, Головного
управління Держкомзему у Київській
області звернувся в суд з позовом до
Вишгородської районної державної
адміністрації Київської області, третя
особа ОСОБА_2, в якому просив визнати
протиправним та скасувати
розпорядження від 21 січня 2010 року №45
"Про передачу земельної ділянки у
власність громадянці України ОСОБА_2
для ведення особистого селянського
господарства на території
Новосілківської сільської ради
Вишгородського району Київської
області".

Позовні вимоги мотивовані тим, що за
результатами вжитих Головним
управлінням Держкомзему у Київській
області заходів контролю за
використанням та охороною земель
встановлено, що оскаржуваним
розпорядженням протиправно та за
відсутності підстав, визначених Указом
Президента України від 08.08.1995р. №720/95
"Про порядок паювання земель, переданих
у колективну власність
сільськогосподарським підприємствам і
організаціям", передана громадянці
ОСОБА_2 у власність земельна ділянка з
резервного фонду Новосілківської
сільської ради Вишгородського району
Київської області.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 31 серпня 2012
року, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 14 листопада
2013 року, відмовлено у задоволенні
позовних вимог.

Не погоджуючись з ухваленими у справі
рішеннями прокуратура Київської
області звернулася до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення судів першої і
апеляційної інстанцій та ухвалити нове
судове рішення про задоволення
позовних вимог, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Перевіривши правову оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
дослідивши матеріали касаційної
скарги, проаналізувавши правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Судами першої і апеляційної інстанцій
встановлено, що розпорядженням
Вишгородської районної державної
адміністрації Київської області від 23
жовтня 2009 року № 1635 затверджені
матеріали вибору земельної ділянки для
ведення особистого селянського
господарства на території
Новосілківської сільської ради
Вишгородського району Київської
області (за межами населеного пункту)
та наданий дозвіл ОСОБА_2 на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення вказаної земельної ділянки.

Впродовж листопада - грудня 2009 року,
розроблений проект землеустрою.
Розпорядженням Вишгородської районної
державної адміністрації Київської
області від 21 січня 2010 року № 45
затверджений вказаний вище проект
землеустрою та передана земельна
ділянка безоплатно у власність третьої
особи для ведення нею особистого
селянського господарства на території
Новосілківської сільської ради
Вишгородського району Київської
області (за межами населеного пункту).

На підставі розпорядження
Вишгородської районної державної
адміністрації Київської області від 21
січня 2010 року № 45 "Про передачу
земельної ділянки у власність
громадянці України ОСОБА_2 для ведення
особистого селянського господарства
на території Новосілківської
сільської ради Вишгородського району
Київської області", третій особі
виданий Державний акт на право
власності на земельну ділянку за
кадастровим номером :35:117:0123,
зареєстрований 13 квітня 2010 року у Книзі
записів реєстрації державних актів на
право власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 56.

Вважаючи вказане розпорядження
Вишгородської районної державної
адміністрації Київської області від 21
січня 2010 року № 45 протиправним,
прокурор звернувся до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог суди першої і апеляційної
інстанцій виходили з того, що
визначений пунктом 7 Указу Президента
України від 8 серпня 1995 року № 720/95
перелік осіб, які мають право отримати
у приватну власність (користування)
земельну ділянку зі створеного у
процесі приватизації резервного
земельного фонду, не є виключним,
оскільки на законодавчому рівні
закріплене лише їх переважне право на
отримання таких земельних ділянок.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України не
погоджується з висновками судів першої
і апеляційної інстанцій виходячи з
наступного.

Згідно обставин справи між сторонами
існує спір щодо законності прийняття
спірного рішення та надання земельної
ділянки третій особі.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Суди попередніх інстанцій зазначили
про відсутність безумовної заборони на
передачу у власність земельної ділянки
із резервного фонду іншим категоріям
громадян, у тому числі ОСОБА_2.

Крім того, суди зазначили, що після
затвердження технічної документації
із землеустрою та набуттям особою
права власності (констатації факту та
наділення особи суб'єктивним правом)
розпорядження, як адміністративний
акт, що вичерпав свою дію, не може бути
скасованим чи зміненим.

Згідно п.7 Указу Президента України від
08.08.1995р. №720/95 "Про порядок паювання
земель, переданих у колективну
власність сільськогосподарським
підприємствам і організаціям" правом
на отримання у приватну власність
земельної ділянки з резервного
земельного фонду мають три категорії
осіб: 1). переважно громадяни, зайняті в
соціальній сфері на селі; 2). особи, яких
приймають у члени
сільськогосподарських підприємств; 3).
особи, які переселяються у сільську
місцевість для постійного проживання

Разом з тим, приймаючи рішення про
законність розпорядження від 21 січня
2010 року №45 "Про передачу земельної
ділянки у власність громадянці України
ОСОБА_2 для ведення особистого
селянського господарства на території
Новосілківської сільської ради
Вишгородського району Київської
області" суди першої і апеляційної
інстанцій не встановили чи відноситься
спірна земельна ділянка до створеного
у процесі приватизації резервного
земельного фонду, а також чи
відноситься ОСОБА_2 до визначеного
пунктом 7 Указу Президента України від 8
серпня 1995 року № 720/95 переліку осіб, які
мають право на отримання у приватну
власність (користування) земельну
ділянку зі створеного у процесі
приватизації резервного земельного
фонду, що має суттєве значення для
правильного вирішення спору та наданні
правової оцінки діям відповідача при
прийнятті оскаржуваного рішення та
його відповідності діючому
законодавству.

З урахуванням вищенаведеного судами
першої та апеляційної інстанції не
з'ясовані обставини справи, що мають
значення для правильного її вирішення
та не дають можливості суду касаційної
інстанції визначитися в правильності
правової оцінки обставин у справі як
судом першої інстанції так і судом
апеляційної інстанції, що являється
порушенням ст.ст.159, 195 КАС України.

При встановленні наведених фактів
судами першої та апеляційної інстанції
порушені норми матеріального та
процесуального права, які призвели до
необґрунтованого прийняття судових
рішень і не можуть бути перевірені та
усунуті судом касаційної інстанції.

Суди першої та апеляційної інстанції
не перевірили та не надали належної
оцінки фактичним обставинам справи, що
не дає можливості суду касаційної
інстанції визначитися у правильності
висновків судів першої і апеляційної
інстанції.

Відповідно до ст. 227 КАС України
підставами для скасування судових
рішень судів першої та апеляційної
інстанцій з направленням справи на
новий судовий розгляд є порушення норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення справи і не можуть бути
усунені судом касаційної інстанції.

За таких обставин доводи касаційної
скарги спростовують висновки судів
першої та апеляційної інстанції, тому
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню із скасуванням рішень
судів першої та апеляційної інстанції
та направленням справи на новий
судовий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст.ст. 220, 221, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу прокуратури
Київської області задовольнити
частково.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 31 серпня 2012
року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 14 листопада
2013 року скасувати, а справу направити
на новий судовий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

Судді: