Справа № 2а-152/11/1505
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2014-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/81171/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі суддів:

Чалого С.Я. Гончар Л.Я. Конюшка К.В.
розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на
постанову Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 27 січня 2011 року та ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 22 листопада 2012 року у справі за
позовом Білгород-Дністровського
міськрайонного центру зайнятості до
ОСОБА_4 про повернення коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 27 січня 2011 року, залишеною без змін
ухвалою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 22 листопада
2012 року, позовні вимоги задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь
Білгород-Дністровського
міськрайонного центру зайнятості
Одеської області кошти у розмірі 10 007,15
грн.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, ОСОБА_4
звернулась з касаційною скаргою до
Вищого адміністративного суду України
в якій, посилаючись на порушення судами
норм матеріального та процесуального
права, просить їх скасувати, а справу
направити на новий розгляд.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів прийшла до висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, ОСОБА_4 перебувала на обліку
Білгород-Дністровського
міськрайонного центру зайнятості
Одеської області як безробітна з 25
жовтня 2006 року по 28 травня 2007 рік, з 10
грудня 2007 року по 01 травня 2008 року, з 27
листопада 2008 року по 19 травня 2009 року, з
27 жовтня 2009 року по 30 квітня 2010 року.

На підставі наданих відповідачем заяв
від 25 жовтня 2006 року, 10 грудня 2007 року, 27
листопада 2008 року, 27 жовтня 2009 року
останній було надано статус
безробітного та призначено допомогу по
безробіттю.

Відповідно довідки з Єдиного
державного реєстру юридичних та
фізичних осіб-підприємців від 17 травня
2010 року встановлено, що ОСОБА_4 є
фізичною особою - піприємцем з 14 червня
2000 року, проте в заяві про надання
статусу безробітного відповідач
зазначала, що не зареєстрована як
суб`єкт підприємницької діяльності
(фізична особа-підприємець).

Білгород-Дністровським міськрайонним
центром зайнятості прийнято рішення
про повернення коштів відповідачем в
сумі 10007,15 грн., які їй було виплачено в
якості допомоги по безробіттю. Однак, в
добровільному порядку вказані кошти не
повернуті.

Задовольняючи позовні вимоги, суди
попередніх інстанцій прийшли до
висновку про їх обґрунтованість,
оскільки ОСОБА_4 не заперечує, що була
зареєстрована як фізична особа -
підприємець з 14.06.2000 року, а отже
підлягає поверненню сума виплаченої
допомоги по безробіттю.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з такими висновками судів
попередніх інстанцій, виходячи з
наступного.

Відповідно до пп. «б» п. 3 ст. 1 Закону
України «Про зайнятість населення» в
Україні до зайнятого населення
належать громадяни, що проживають на
території держави на законних
підставах, зокрема, громадяни, які
самостійно забезпечують себе роботою,
включаючи підприємців, осіб, зайнятих
індивідуальною трудовою діяльністю,
творчою діяльністю, члени
кооперативів, фермери та члени їх
сімей, що беруть участь у виробництві, а
також члени особистих селянських
господарств, діяльність яких
здійснюється відповідно до Закону
України «Про особисте селянське
господарство».

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про
зайнятість населення» безробітними
визнаються працездатні громадяни
працездатного віку, які через
відсутність роботи не мають заробітку
або інших передбачених законодавством
доходів і зареєстровані у державній
службі зайнятості як такі, що шукають
роботу, готові та здатні приступити до
підходящої роботи.

Законом України «Про зайнятість
населення» критеріями, за якими особу
можна віднести до безробітного
визначено відсутність заробітку або
інших передбачених законодавством
доходів через відсутність роботи.

Відповідно до ч.1 ст. 4 Закону України
«Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців»
державна реєстрація фізичних
осіб-підприємців - це засвідчення факту
створення або припинення юридичної
особи, засвідчення факту набуття або
позбавлення статусу підприємця
фізичною особою, а також вчинення інших
реєстраційних дій, які передбаченні
цим Законом, шляхом внесення
відповідних записів до Єдиного
державного реєстру.

Згідно із ч. 1 ст. 51 Закону України «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців» державний
реєстратор у день державної реєстрації
припинення фізичної особи-підприємця
у порядку, визначеному ст.ст. 47-50 цього
Закону, зобов'язаний надіслати
відповідним органам статистики,
Державної податкової служби,
Пенсійного фонду повідомлення про
державну реєстрацію припинення
підприємницької діяльності фізичною
особою-підприємцем та відомості
реєстраційної картки про проведення
державної реєстрації припинення
фізичної особи - підприємця.

Як вбачається з довідки з Єдиного
державного реєстру юридичних та
фізичних осіб-підприємців від 17 травня
2010 року встановлено, що ОСОБА_4 є
фізичною особою - підприємцем з 14
червня 2000 року. Відомості в ЄДР щодо
припинення такої діяльності не
включені.

Відповідно до п.15 ст.47 Закону України
"Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців" дата
внесення до Єдиного державного реєстру
запису про проведення державної
реєстрації припинення підприємницької
діяльності фізичною
особою-підприємцем є датою державної
реєстрації припинення підприємницької
діяльності фізичною
особою-підприємцем.

Таким чином, на час звернення до центру
зайнятості щодо отримання статусу
безробітного та перебування на обліку
як безробітного, відповідач належала
до зайнятого населення та не мала права
на отримання допомоги як безробітна,
оскільки в установленому
законодавством порядку суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичну
особу ОСОБА_4 не було припинено.

Згідно статті 36 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" застраховані особи,
зареєстровані в установленому порядку,
як безробітні, зобов'язані своєчасно
подавати відомості про обставини, що
впливають на умови виплати їм
забезпечення та надання соціальних
послуг. Сума виплаченого забезпечення
та вартості наданих соціальних послуг
застрахованій особі внаслідок
невиконання нею своїх обов'язків та
зловживання ними стягується з цієї
особи відповідно до законодавства
України з моменту виникнення обставин,
що впливають на умови виплати їй
забезпечення та надання соціальних
послуг.

Пунктом 6.14 Порядку надання допомоги по
безробіттю, у тому числі одноразової її
виплати для організації безробітними
підприємницької діяльності,
затвердженого наказом Міністерства
праці та соціальної політики України
від 20.11.2000 № 307, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 14.12.2000 №
915/5136, визначено, що якщо під час
одержання допомоги по безробіттю
безробітний своєчасно не подав
відомості про обставини, що впливають
на умови її виплати, у тому числі
встановлені під час розслідування
страхових випадків та обґрунтованості
виплати матеріального забезпечення, з
безробітного стягується сума
виплаченої допомоги по безробіттю з
моменту виникнення цих обставин. Якщо
безробітний відмовився добровільно
повернути зазначені кошти, то питання
щодо їх повернення вирішується у
судовому порядку.

За таких обставин судова колегія
дійшла висновку, що судом першої та
апеляційної інстанцій повно і
правильно встановлені фактичні
обставини справи, характер
правовідносин сторін і вірно
застосовані до них норми матеріального
права. Доводи касаційної скарги
висновків суду не спростовують. За
таких обставин підстав для задоволення
касаційної скарги судова колегія не
вбачає.

Згідно з частиною першою статті 224 КАС
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення без змін,
якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанції не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 224, 230, 231, КАС
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення.

Постанову Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 27 січня 2011 року та ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 22 листопада 2012 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України у строк та у порядку,
визначеними статтями 237- 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді