Справа № 2а-14153/11/2670
Суддя: Амельохін В.В.
Дата ухвалення: 2011-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1 П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 листопада 2011 року 11:07 №
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Амельохіна В.В.,
при секретарі Красновій І.А.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу
за позовом суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1доДержавної
податкової інспекції в Оболонському
районі м. Києва провизнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення -рішення від
16.05.2011р.,за участю:
позивача -ОСОБА_2, ОСОБА_3
відповідач -Корчук Л.В.
На підставі частини третьої статті 160
Кодексу адміністративного судочинства
України в судовому засіданні 3
листопада 2011 року проголошено вступну
та резолютивну частини постанови.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Суб'єкт підприємницької діяльності
-фізична особа ОСОБА_1 (далі по тексту -
позивач) звернувся з позовом до
Державної податкової інспекції у
Оболонському районі м. Києва (далі по
тексту - відповідач) про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення -рішення від
В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що оскаржуване податкове
повідомлення -рішення прийнято
відповідачем протиправно, оскільки
позивачем земельний податок
сплачується у складі єдиного податку,
тому останній не зобов'язаний
сплачувати земельний податок за землю,
яка знаходиться під об'єктами
нерухомого майна, оскільки вказані
об'єкти використовуються позивачем при
здійсненні підприємницької
В судовому засіданні представники
позивача позовні вимоги підтримали.
Представник відповідача проти позову
заперечив, посилаючись на те, що
податкове повідомлення -рішення
прийнято правомірно та на підставі
діючого законодавства.
Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд міста Києва, -
Державною податковою інспекцією у
Оболонському районі м. Києва 16 травня
2011 року прийнято податкове
підставі п.п. 54.3.3 п. 54.3 статті 54, п. 286.5
статті 286 Податкового кодексу України
позивачу визначено суму податкового
зобов'язання за платежем: плата за
землю громадянами, в розмірі 14 884,69грн.
Позивач скористався порядком
адміністративного оскарження
податкового повідомлення - рішення,
проте скарги залишенні без
задоволення, а оскаржуване податкове
повідомлення -рішення -без змін.
Частиною другою статті 19 Конституції
України передбачено, що органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
Відповідно до частини третьої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Земельні відносини в Україні
регулюються Земельним Кодексом
України, а справляння плати за землю
-Податковим кодексом України.

Згідно з статтею 206 Земельного кодексу
України використання землі в Україні є
платним. Плата за землю справляється у
вигляді земельного податку і
визначається залежно від грошової
оцінки земель. Власники землі та
землекористувачі сплачують земельний
податок.

Відповідно до статті 269 Податкового
кодексу України платниками податку є
власники земельних ділянок, земельних
часток (паїв); землекористувачі.

Згідно з статтею 270 Податкового кодексу
України об'єктами оподаткування є:
земельні ділянки, які перебувають у
власності або користуванні; земельні
частки (паї), які перебувають у
власності.

Відповідно до статті 22 Земельного
кодексу України право власності на
землю або право користування наданою
земельною ділянкою виникає після
встановлення землевпорядними
організаціями меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості) і одержання
документа, що посвідчує це право.

Згідно з статтею 125 Земельного кодексу
України право власності на землю або
право користування земельною ділянкою
виникає після одержання її власником
або користувачем документа, що
посвідчує це право, та його державної
реєстрації. Право власності на
земельну ділянку і право постійного
користування земельною ділянкою
посвідчується державними актами, форми
яких затверджуються КМУ. Право на
оренду земельної ділянки виникає після
укладення договору оренди, який
реєструється відповідно до закону.

Відповідно до п. 286.1 статті 286
Податкового кодексу України підставою
для нарахування земельного податку є
дані державного земельного кадастру.

Відповідні центральні органи
виконавчої влади з питань земельних
ресурсів та державної реєстрації
речових прав на нерухоме майно
щомісяця, але не пізніше 10 числа
наступного місяця, а також за запитом
відповідного органу державної
податкової служби за
місцезнаходженням земельної ділянки
подають інформацію, необхідну для
обчислення і справляння плати за землю,
у порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України.

Згідно з статтею 97 Земельного кодексу
України Державний земельний кадастр
містить систему необхідних відомостей
і документів про правовий режим земель,
їх розподіл серед власників землі і
землекористувачів.

В матеріалах справи міститься лист
Головного управління земельних
ресурсів виконавчого органу Київської
міської ради (Київської міської
державної адміністрації) від 24.10.2011р.
№03-22/29752 відповідно до якого, документи,
що посвідчують право користування
земельної ділянкою за адресою: АДРЕСА_1,
в Головному управлінні земельних
ресурсів відсутні.

Статтею 42 Земельного кодексу України
передбачено, що земельні ділянки, на
яких розташовані багатоквартирні жилі
будинки, а також належні до них будівлі,
споруди та прибудинкові території
державної або комунальної власності,
надаються в постійне користування
підприємствам, установам і
організаціям, які здійснюють
управління цими будинками і на них
видається Державний акт на право
постійного користування земельною
ділянкою. Або земельна ділянка може
бути передана у власність або
користування об'єднанню співвласників.

Пункт 4.2 Положення про порядок
встановлення та закріплення меж
прибудинкових територій існуючого
житлового фонду та надання у спільне
користування або спільну сумісну
власність земельних ділянок для
спорудження житлових будинків,
затвердженого наказом Державного
комітету України по земельних
ресурсах, Державного комітету України
по житлово-комунальному господарству,
Державного комітету України у справах
містобудування і архітектури. Фонду
державного майна України від 05.04.96 №
31/30/53/396, передбачає, що суб'єктами права
власності (користування) на земельні
ділянки прибудинкових територій
можуть виступати об'єднання власників
багатоквартирних житлових, допоміжних
та нежитлових приміщень, у тому числі
вбудовано-прибудованих,
багатоквартирних житлових будинків
згідно з чинним законодавством.

Згідно з п. 4.4 цього Положення виділення
частки земельної ділянки власникам
квартир і нежитлових приміщень в
натурі та їх окреме відчуження не
допускається.

Отже, суд приходить до висновку, що
платниками земельного податку на
земельні ділянки, на яких розташовані
житлові будинки, та територію, прилеглу
до цих будинків, є житлово-комунальні
об'єднання, які сплачують його
самостійно до бюджету, а власники
квартир можуть відшкодовувати його цим
організаціям.

Крім того, судом встановлено, що
позивач згідно Свідоцтва про сплату
єдиного податку від 01.01.2011р. НОМЕР_3 здає
в оренду власне нерухоме майно за
адресою: АДРЕСА_1

Відповідно до Договору дарування
нежитлових приміщень від 26.10.2005р. №3006
позивач є власником нежитлового
приміщення, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1

Відповідно до Договору купівлі-продажу
нежитлових приміщень від 29.02.2008р. №850,
позивач продав нежитлове приміщення (в
літ. А) по АДРЕСА_1, а саме нежилі
приміщення 2-го поверху (в літ. А): 1, 2, 3, 4,
5 (групи приміщень №2) загальною площею
86,90кв.м., що складає 15/100 частин від
нежилих приміщень №2 площею 566,10кв.м.

Згідно з Свідоцтвом про державну
реєстрацію фізичної особи -підприємця
НОМЕР_2 від 03.11.2005р., виданого
Оболонською районною у місті Києві
державною адміністрацією позивач
(ідентифікаційний код НОМЕР_1)
зареєстрований фізичною особою
-підприємцем.

Згідно з частиною першою статті 6 Указу
Президента України від 03.07.98 N 727/98 "Про
спрощену систему оподаткування, обліку
і звітності суб'єктів підприємницької
діяльності", суб'єкт малого
підприємництва, який сплачує єдиний
податок, не є платником плати (податку)
за землю.

Відповідно до п. 6 постанови Кабінету
Міністрів України від 16.03.2000 N 507 "Про
роз'яснення Указу Президента України
від 03.07.98 N727/98", суб'єкт малого
підприємництва, який згідно абз. 5 ч. 1
ст. 6 не є платником плати (податку) за
землю, звільняється від плати (податку)
за землю лише за земельні ділянки, які
використовуються ним для провадження
підприємницької діяльності.

Отже, оскільки позивач є платником
єдиного податку і здійснював
підприємницьку діяльність, здаючи в
оренду належне йому нежитлове
приміщення, нарахування податковим
органом позивачу плати за землю в
розмірі 14 884,69грн. є неправомірним та
суперечить вимогам Указу Президента
України від 03.07.98 N727/98 "Про спрощену
систему оподаткування, обліку і
звітності суб'єктів підприємницької
діяльності" та постанови Кабінету
Міністрів України від 16.03.2000 N507 "Про
роз'яснення Указу Президента України
від 03.07.98 N 727/98".

Судом не приймаються посилання
відповідача на те, що позивачем
нерухоме майно здається в оренду,
оскільки саме передача майна в оренду і
визначена підприємницькою діяльністю
позивача.

Крім того, відповідачем не надано суду
доказів того, що на зазначену земельну
ділянку у позивача наявні
правовстановлюючі документи, а саме:
державний акт на право постійного
користування або договір оренди
земельної ділянки.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що Державною податковою інспекцією у
Оболонському районі м. Києва не
доведено правомірність та
обґрунтованість прийняття податкового
повідомлення-рішення від 16.05.2011р.
№ з урахуванням вимог
встановлених частиною другою статті 19
Конституції України та частиною
третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а тому, виходячи з меж
заявлених позовних вимог, системного
аналізу положень законодавства
України та доказів, наявних у
матеріалах справи, позовні вимоги
суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_1 підлягають задоволенню у
повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа). У зв'язку з тим, що
позивачем не заявлено вимогу про
стягнення з бюджету судового збору, суд
не присуджує понесені ним судові
витрати.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1 задовольнити
повністю.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення -рішення від
16.05.2007р. №.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими ст.
ст. 185-187 КАС України, шляхом подання
через суд першої інстанції апеляційної
скарги.

Повний текст постанови виготовлений
10.11.2011р.

Суддя
В.В. Амельохін