Справа № 826/13261/13-а
Суддя: Шурко О.І.
Дата ухвалення: 2014-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
1-й інстанції: Дегтярьова
О.В.Суддя-доповідач: Шурко О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

03 квітня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого
Шурка О.І.,

суддів
Василенка Я.М., Степанюка А.Г.,

при секретарі
Зубрицький Д.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Імпел Гріффін Груп»
на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
20 листопада 2013 року у справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Імпел
Гріффін Груп» до Державної податкової
інспекції у Печерському районі
Головного управління Міністерства
доходів і зборів України у місті Києві
про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення № від 23.04.2013,
-

В С Т А Н О В И В :

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
20 листопада 2013 року в задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим
рішенням, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить апеляційну
інстанцію скасувати незаконну, на його
думку, постанову суду першої інстанції
та постановити нову про задоволення
позовних вимог.

Апелянт посилається на незаконність,
необ'єктивність та необґрунтованість
оскаржуваного рішення,
невідповідність висновків суду
дійсним обставинам справи, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, що є на його
переконання підставою для скасування
судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а постанова скасуванню,
виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, податковим органом було
була проведена документальна
позапланова виїзна перевірка ТОВ
«Імпел Гріффін Груп» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства при здійсненні
фінансово-господарських
взаємовідносин з контрагентом ТОВ
«ТФМ-Груп» за лютий 2012 року, за
результатами якої складений Акт від
09.04.2013р. № 331/22-2/35634872

23.04.2013 року ДПІ у Печерському районі м.
Києва ДПС на підставі вказаного Акта
прийняла спірне податкове
повідомлення-рішення за № , яким
згідно з пп. 54.3.2 п. 54.3 ст. 54 Податкового
кодексу України та відповідно до п. 123.1
ст. 123 цього Кодексу, за порушення вимог
ст. 185, п. 198.3 і п. 198.6 ст. 198, п. 201.4 і п. 201.10
ст. 201 Податкового кодексу України,
визначило ТОВ «Імпел Гріффін Груп»
суму грошового зобов'язання з податку
на додану вартість у розмірі 723 570, 00 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням
податкового органу, позивач звернувся
із адміністративним позовом до суду, в
якому просив визнати нечинним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення.

В основу обґрунтування свого рішення
про відмову в задоволенні позовних
вимог, Окружний адміністративний суд м.
Києва посилався на те, що позивачем не
підтверджені витрати на придбання
послуг належними первинними і
розрахунковими документами та зв'язок
їх з його господарською діяльністю,
віднесення сум податку на додану
вартість з вартості таких послуг до
податкового кредиту, є безпідставним, в
наслідок чого, суд дійшов висновку про
правомірність донарахування
податковим органом позивачу суми
податку на додану вартість із
застосування штрафних (фінансових)
санкцій спірним податковим
повідомленням-рішенням.

Колегія суддів не може погодитись із
таким висновком суду першої інстанції,
з огляду на наступне.

Так, згідно зі ст. 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» господарською
операцією є дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Відповідно до п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК
України податковий кредит - сума, на яку
платник податку на додану вартість має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Так, згідно з п. 138.2 ст. 138 ПК України
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

При цьому відповідно до п.п. 139.1.9 п. 139.1
ст. 139 ПК України не включаються до
складу витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Згідно з п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Водночас відповідно до п. 198.3 ст. 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до ст. 39 цього
Кодексу, та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п. 193.1
ст. 193 цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Тобто, необхідною умовою для
віднесення сплачених у ціні товарів
(послуг) сум податку на додану вартість
є факт придбання товарів та послуг із
метою їх використання в господарській
діяльності.

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені і підтверджені належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Однак, суд першої інстанції при
дослідженні наданих позивачем
первинних документів прийшов до
висновку, що вони не містять
конкретного переліку і обсягу наданих
послуг, найменувань і адрес Об'єктів
таких послуг. Крім того було зазначено,
що певні документи не містять такого
обов'язкового реквізиту первинного
документа, як місце його складання,
П.І.П., особи відповідальної за
прийняття результатів господарських
операцій та підписання актів (від імені
Замовника).

Колегія суддів вважає такі висновки
такими, що суперечать дійсним
обставинам справи, з огляду на таке.

Так, доказом того, що в структурі
активів та власному капіталі позивача
та його контрагента виникли зміни є
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
01.07.2011 року між позивачем (Замовник) та
ТОВ «ТФМ-Груп» (Виконавець), був
укладений письмовий договір на надання
послуг з прибирання. За умовами цього
Договору Виконавець зобов'язується за
дорученням Замовника якісно і власними
силами, та за допомогою субпідрядників,
надавати послуги, обумовлені цим
Договором, сприяти здійсненню інших
функцій, пов'язаних з діяльністю
Замовника, а також надавати інші
послуги, за згодою сторін, а Замовник, в
свою чергу, - приймати та оплачувати
такі послуги згідно умов цього
Договору. Виконання додаткових робіт
оформлюється шляхом підписання
сторонами відповідної Додаткової
угоди до даного Договору.

Прийняття наданих послуг здійснюється
Замовником шляхом підписання актів
здачі-прийняття виконаних робіт
протягом 5-ти банківських днів з
моменту одержання відповідних актів
від Виконавця (пп. 2.2.4 п. 2.2 цього
Договору).

Разом з тим, судом апеляційної
інстанції встановлено, що ТОВ «Імпел
Гріффін Груп» здійснює такий вид
господарської діяльності як надання
послуг третім особам з прибирання
приміщень. У зв'язку з наявністю
великої кількості замовлень позивач
змушений був залучити до виконання
таких послуг і робіт субпідрядників, в
т.ч. ТОВ «ТФМ-Груп».

На підтвердження фактів отримання
замовлених послуг від контрагента
позивач надав до суду копії наступних
документів: договору про надання
послуг з прибирання від 01.07.2011р. № 1012/1;
Додаток № 1 («Перелік Об'єктів і
Вартості Робіт»), Додаток № 2
(«Клінінгові послуги. Замовляються за
окремою Заявою»), Додаток № 3
(«Додаткові сервісні послуги.
Замовляються за окремою Заявкою»),
Додаток № 4 («Типова форма Заявки на
Додаткові роботи») - зразок, Додаток № 5
(«Акт виявлених дефектів»); заявки на
виконання робіт, акт здачі-прийняття
робіт по всім виконаним роботам, які
були оформлені сторонами за
результатами надання ТОВ «ТФМ-Груп»
послуг з прибирання, податкові
накладні, банківські довідки про
оплату за послуги по прибиранню,
оборотно-сальдової відомості,

Таким чином, судова колегія приходить
до однозначного висновку, що подані
позивачем первинні документи повністю
відповідають вимогам чинного
законодавства, а отже, позивачем
доведено факт вчинення господарських
операцій, за наслідками яких виникло
право позивача на формування
податкового кредиту, що
підтверджується наявними в матеріалах
справи доказами.

Крім того, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що податкові
накладні, які були предметом
дослідження податковим органом при
здійснені перевірки, містять усі дані
стосовно змісту операцій з виконанням
робіт (надання послуг), вимоги щодо яких
встановлені приписами пункту 201.1 ст. 201
Податкового кодексу України.

Разом з тим, колегія суддів не може
погодитись із твердженнями суду першої
інстанції, що Акт виконаних робіт не є
первинним документом, з наступних
підстав.

Згідно з п. 2.1 наказу Міністерства
фінансів України від 24 травня 1995 року №
88: «Первинні документи - це документи,
створені у письмовій або електронній
формі, що фіксують та підтверджують
господарські операції включаючи
розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення».

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону Украрїни
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні»: «Первинні та
зведені облікові документи можуть бути
складені на паперових або машинних
носіях і повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції».

Отже, Акт виконаних робіт є первинним
документом, який засвідчує дату
прийняття послуг, встановлює факт
здійснення господарської операції та
на підставі якого Позивач зобов'язаний
оплатити послуги, які були надані TOB
«ТФМ-Груп».

Як вже було зазначено, на підтвердження
товарності та реальності вчинення між
позивачем та TOB «ТФМ - Груп» правочинів
за перевіряємий період, представником
Позивача було надано наступні
документи: копія договору, додатки до
договору, податкові накладні, заявки на
виконання робіт, акти здачі-прийняття
робіт, банківські виписки. Більше того,
до договору про надання послуг та актів
здачі-прийняття робіт приєднані
відповідні заявки на виконання робіт
із зазначенням об'єкту, адреси, виду
робіт та об'єму.

Враховуючи все вище викладене, колегія
суддів вважає, що висновки суду першої
інстанції не відповідають
встановленим обставинам щодо
правомірності винесення податковим
органом оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення, доводи
апеляційної скарги спростовують
висновки рішення суду, допущені судом
першої інстанції порушення норм
матеріального права призвели до
неправильного вирішення справи, а тому
оскаржувана постанова підлягає
скасуванню з прийняттям нового
рішення.

Між тим, податковим органом, всупереч
правилам ч.2 ст.71 КАС України, не
доведено належними засобами
доказування неможливість вчинення
вказаних господарських операції
вказаними Товариствами внаслідок
відсутності необхідних умов для
вчинення даних господарських операцій,
управлінського чи технічного
персоналу, основних засобів, тощо,
оскільки вказані обставини податковим
органом при невиїзній документальній
перевірці не перевірялись.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставою для скасування судового
рішення суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є порушення
норм матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що судом першої
інстанції при ухваленні постанови
неповно з'ясовані обставини, що мають
значення для справи та порушено норми
матеріального права. У зв'язку з цим
колегія суддів вважає за необхідне
апеляційну скаргу задовольнити, а
постанову суду - скасувати.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207 КАС
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Імпел
Гріффін Груп» - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 20 листопада 2013
року - скасувати, та постановити нову,
якою адміністративний позов
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Імпел Гріффін Груп»
- задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Печерському районі Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України від 23.04.2013 року №.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України в порядку та строки,
визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий:

Судді:

Повний текст постанови виготовлено
08.04.2014 року.

Головуючий суддя

Шурко О.І.

Судді:

Василенко Я.М.

Степанюк А.Г.