Справа № 802/740/14-а
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2014-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

14 квітня 2014 р.
Справа № 802/740/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді:
Богоноса М.Б.,

секретаря судового засідання:
Попової Н.С.

представника позивача:
Волошенюк О.В.

представника відповідача:
Пенської О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи

за позовом: товариства з обмеженою
відповідальністю - підприємство "Авіс"

до: Вінницької митниці Міндоходів

про: визнання протиправним та
скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

12.03.2014 року до Вінницького окружного
адміністративного суду звернувся
позивач - товариство з обмеженою
відповідальністю «Авіс» (далі - ТОВ
«Авіс») з адміністративним позовом до
відповідача - Вінницької митниці
Міндоходів (далі - Вінницька митниця). У
позовній заяві позивач просить визнати
протиправним та скасувати рішення
Вінницької митниці про коригування
митної вартості від 11.01.2014 року №
401000003/2014/000001/1.

Позов мотивовано тим, що ТОВ «Авіс»
заявлено до митного оформлення
придбаний у товариства
«АархусКарлсхамн Свиден АБ» товар -
жир рослинний торговельної марки «POLAWAR
70» вагою нетто 20000 кг на загальну суму
45200,00 доларів США (2260,00 дол.США/т) та
подано до Вінницької митниці
Міндоходів вантажну митну декларацію
№ 401090000/2014/000201 від 10.01.2014 року. Митна
вартість товару, визначена позивачем
за ціною господарської операції,
вчиненої у відповідності до вимог
зовнішньоекономічного контракту,
укладеного з товариством
«АархусКарлсхамн Свиден АБ» , склала
45200,00 доларів США (2260,00 дол.США/т). Однак,
відповідач, посилаючись на неповні
відомості про митну вартість товару,
прийняв рішення про коригування
заявленої митної вартості товарів
№401000003/2014/0001/1 від 11.01.2014 року,
визначивши за резервним методом митну
вартість жиру рослинного торговельної
марки «POLAWAR 70» та збільшивши з 2260,00 дол.
США/тона до 3245,0 дол. США/кг, що призвело
до збільшення суми митних платежів на
31492,42 грн. Крім того в оскаржуваному
рішенні не зазначено послідовність
застосування методів визначення
митної вартості та причин, через які не
був застосований кожний з методів,
передбачений ст. 57 Митного кодексу
України, що передує резервному методу,
обраному митним органом

Позивач, стверджуючи про достатність
наданої ним інформації для визначення
митної вартості товару за основним
методом, вказуючи на безпідставність
витребування у нього додаткових
документів та необґрунтованість
сумнівів відповідача щодо
правильності визначення митної
вартості товарів, просить суд визнати
протиправним та скасувати рішення
відповідача від 11.01.2014 року №
401000003/2014/000001/1 про коригування митної
вартості.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав у
повному обсязі, посилаючись на
обставини, викладені у позовній заяві,
та надані у справу матеріали і
документи.

Представник відповідача у судовому
засіданні та у письмових запереченнях
проти позовних вимог у задоволенні
адміністративного позову просив
відмовити, посилаючись на те, що дії
Вінницької митниці по здійсненню
контролю за визначенням митної
вартості та здійсненню митної оцінки
ввезеного позивачем на митну територію
товару жиру рослинного торговельної
марки «POLAWAR 70» резервним методом були
проведені з дотриманням законодавства
та прав, наданих митним органам.

Надаючи оцінку матеріалам справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши надані докази, суд
встановив.

Між ТОВ «АархусКарлсхамн Свиден АБ»
(продавець) та ТОВ «Авіс» (покупець)
03.12.2012 року укладено контракт №МТП 29, за
умовами якого продавець зобов'язується
поставити покупцю товар, а покупець
прийняти та оплатити товар. (а.с. 10-13).

Відповідно до Специфікації №6 від
27.12.2013 року, яка є додатком до контракту
№МТП 29 від 03.12.2012, продавець
зобов'язується поставити, а покупець
прийняти та оплатити на умовах DAP м.
Вінниця, вул. Пирогова, 150 - матеріали:
жир рослинний торговельної марки «POLAWAR
70» вагою нетто 20000 кг на загальну суму
45200,00 доларів США (2260,00 дол.США/т).

За вказаним зовнішньоекономічним
контрактом ТОВ «Авіс» було імпортовано
на митну територію України партію
товару - жир рослинний торговельної
марки «POLAWAR 70» вагою нетто 20000 кг на
загальну суму 45200,00 доларів США (2260,00
дол.США/т). Вказаний товар доставлений
до відділу митного оформлення
Вінницької митниці.

10.01.2014 року до Вінницької митниці
декларантом ТОВ «Авіс» для митного
оформлення товару була подана вантажна
митна декларація № 401090000/2014/000201, в якій
задекларований товар - жир рослинний
торговельної марки «POLAWAR 70» вагою нетто
20000 кг, митна вартість якого визначена
за ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються (вартість
операції) у розмірі 45200,00 доларів США
(2260,00 дол.США/т). На підтвердження
заявлених відомостей позивачем було
подано наступні документи:

- Контракт № МТП 29 від 03.12.2012р.;

- приложение 1 к Контракту № МТП 29 від
03.12.2012р.;

- специфікація № 6 від 27.12.2013р.;

- декларація визначення митної
вартості;

- інвойс № від 02.01.2014р.

- аналітичний сертифікат № 80228878 від
02.01.2014р.

- пакувальний лист;

- виписка з прайс-листа;

- калькуляція ціни;

- СМR 3 із штампами відповідних служб;

- СМR 4 із штампами відповідних служб;

- декларація (Швеція) КАІ13402842;

- сертифікат походження товару;

- лист управління ветеринарної
медицини у м.Вінниці від 25.12.2012р. № 729;

- платіжне доручення в іноземній валюті
№ 591 від 10.01.2014р.;

- висновок державної
санітарно-епідеміологічної експертизи
від 17.02.2010р. № 05.03.02-03/9324;

- санітарний сертифікат;

- попередня декларація № 414.70004;

- разова (індивідуальна) ліцензія № ІЬ
9 від 08.01.2014р. на
зовнішньоекономічну операцію;

- звіт 0-52 про експертну оцінку майна, що
ввозиться на митну територію України.

Здійснюючи контроль за правильністю
визначення митної вартості
задекларованого товару, Вінницькою
митницею викладено вимоги про
необхідність подання додаткових
документів, що підтверджують митну
вартість товарів, та у разі наявності
витребувано у декларанта страховий
поліс, підтверджуючі документи 100 %
передоплати товару та інші документи
передбачені ч.2 ст. 53 Митного Кодексу
України.

Декларантом у відповідь надані
документи передбачені ч.2 ст. 53 Митного
Кодексу України та повідомлено про
неможливість надання страхового
поліса, оскільки у водія транспортного
засобу перевізника вказаний поліс
відсутній. Крім того, зазначив, що товар
- жир рослинний торговельної марки
«POLAWAR 70» не є біржовим товаром, а тому
інформацію по біржових цінах надати не
можливо.

Вінницькою митницею прийнято рішення
про коригування митної вартості товару
№ 401000003/2014/000001/1 від 11.01.2014 року, яким
визначено вартість за одиницю (кг)
товару у розмірі 3245,0 дол. США/кг,
загальна сума товару визначена у 64900,00
дол. США/кг.

Перевіряючи правомірність
оскаржуваного рішення №401000003/2014/000001/1
від11.01.2014 року про коригування митної
вартості товарів, суд дійшов виснову
про задоволення адміністративного
позову з огляду на наступне.

Згідно ст.49 Митного Кодексу України
(надалі по тексту - МК України) митною
вартістю товарів, які переміщуються
через митний кордон України, є вартість
товарів, що використовується для
митних цілей, яка базується на ціні, що
фактично сплачена або підлягає сплаті
за ці товари.

Відповідно до ст.ст.51, 53 МК України
заявлення митної вартості товарів
здійснюється декларантом або
уповноваженою ним особою під час
декларування товарів у порядку,
встановленому розділом VIII цього
Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа,
які заявляють митну вартість товару,
зобов'язані:

1) заявляти митну вартість, визначену
ними самостійно, у тому числі за
результатами консультацій з митним
органом;

2) подавати митному органу достовірні
відомості про визначення митної
вартості, які повинні базуватися на
об'єктивних, документально
підтверджених даних, що піддаються
обчисленню;

3) нести всі додаткові витрати,
пов'язані з коригуванням митної
вартості або наданням митному органу
додаткової інформації.

Згідно із ч. 2 ст. 53 МК України,
документами, які підтверджують митну
вартість товарів, є: 1) декларація
митної вартості, що подається у
випадках, визначених у частинах п'ятій
і шостій статті 52 цього Кодексу, та
документи, що підтверджують числові
значення складових митної вартості, на
підставі яких проводився розрахунок
митної вартості; 2)
зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо
рахунок сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; 5) за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару; 6)
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів; 7) копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

З аналізу частин першої та другої
статті 53 Митного кодексу України
вбачається, що Митним кодексом
передбачено вичерпний перелік
документів, що подається декларантом
митному органу для підтвердження
заявленої митної вартості товарів та
обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондується з
положеннями статті 318 Митного кодексу
України, якою встановлено, що митний
контроль має передбачати виконання
митними органами мінімуму митних
формальностей, необхідних для
забезпечення додержання законодавства
України з питань державної митної
справи.

Судом встановлено, що в ході контролю
за правильністю визначення митної
вартості Вінницькою митницею виявлено,
що згідно контракту № МТП 29 від 03.12.2012
року в розділі "Оплата" зазначено 100 %
попередню оплату, а також страховий
поліс, однак всупереч вимогам контакту
ТОВ «Авіс» вказаний страховий поліс не
надав.

Суд критично ставиться до вказаних
доводів відповідача з огляду на
наступне.

Частинами 5, 6 статті 53 МК України
передбачено, що забороняється вимагати
від декларанта або уповноваженої ним
особи будь-які інші документи, відмінні
від тих, що зазначені в цій статті.

Декларант або уповноважена ним особа
за власним бажанням може подати
додаткові наявні у них документи для
підтвердження заявленої ними митної
вартості товару.

Додатковою угодою від 24 грудня 2012 року
до Контракту № МТП29 від 03 грудня 2012
року Сторони закріпили положення про
те, що Продавець страхує вантаж в одній
з першокласних європейських страхових
компаній на 105% його загальної вартості.

Із аналізу вказаного пункту суд
доходить висновку, що у даному випадку
під терміном «вантаж» розуміється не
лише товар, як предмет Контракту, а весь
вантаж, який Продавець поставляє на
територію України різним контрагентам
і передача Покупцю страхового поліса
не передбачалося.

Крім того, суд зазначає, що Вінницька
митниця додатково витребовувала
документи в порядку ч.2 ст. 53 МК України
у позивача у разі їх наявності.
Декларантом у відповідь повідомлено
відповідача про неможливість надання
страхового поліса, оскільки у водія
транспортного засобу перевізника
вказаний поліс відсутній.

Таким чином, відсутність страхового
поліса у водія транспортного засобу
перевізника може свідчити лише про
порушення продавцем товару умов
Контракту № МТП29, а саме не проведення
страхування товару та не може вплинути
на митну вартість.

У зв'язку з цим суд зазначає, що
неподання документів, витребуваних
митницею, не є підставою для відмови в
митному оформленні товару, оскільки
для прийняття такого рішення митний
орган повинен довести, що подані до
митного оформлення документи в своїй
сукупності не дають можливість
здійснити митне оформлення товару за
методом, обраним декларантом. У ході
розгляду справи такі обставини
відповідачем не доведені.

Відмовляючи позивачу в митному
оформленні товарів за 1 методом, митний
орган послався на те, що використані
декларантом відомості не підтверджені
документально (документи, які
підтверджують числові значення
складових митної вартості, на підставі
яких проводився розрахунок митної
вартості, містять розбіжності) та на
неподання позивачем всіх додатково
витребуваних документів. При цьому
відповідачем було визначено митну
вартість товарів із застосуванням
резервного методу.

В ході розгляду справи представник
відповідача зазначив, що Покупцем
нібито прострочена оплата за отриманий
Товар і Покупець зобов'язаний сплатити
на користь Продавця 0,1% від суми
протермінованого платежу за тиждень,
що має збільшувати ціну Товару.

Дане твердження є неправомірним, так як
зазначені санкції є договірними і їх
застосування є виключним правом
Продавця, яке ним реалізоване не було і
жодні претензії до Покупця у Продавця
відсутні. Крім того, у Додатковій угоді
від 24 грудня 2012 року до Контракту №
МТП29 від 03 грудня 2012 року зазначено, що
Покупець оплачує 100% вартості
поставленої партії Товару в якості
попередньої оплати прямим банківським
переказом на рахунок Продавця.

Формально порушення умов оплати не
може розцінюватися як заниження
позивачем митної вартості, не є
перешкодою для застосування першого
методу визначення митної вартості
товару і не може бути достатньою
підставою для відмови у здійсненні
митного оформлення товару за першим
методом визначення його митної
вартості.

Окрім вказаного, при винесенні рішення
про коригування митної вартості
відповідачем зазначалось, що митна
вартість коригується, оскільки
позивачем було надано на письмову
вимогу митного органу висновку про
якісні та вартісні характеристики
товару, підготовлені не
спеціалізованими експертними
організаціями.

Суд звертає увагу, що чинним
законодавством не визначено перелік
спеціалізованих експертних установ, що
мають право надавати висновки про
якісні та вартісні характеристики
товарів.

Відповідно до абз. 3 ч.2 ст. 3 Закону
України "Про оцінку майна, майнових
прав та професійну оціночну
діяльність" незалежною оцінкою майна
вважається оцінка майна, що проведена
суб'єктом оціночної діяльності -
суб'єктом господарювання.

Згідно з ч.1 ст. 5, 6 Закону України "Про
оцінку майна, майнових прав та
професійну оціночну діяльність"
суб'єктами оціночної діяльності є
суб'єкти господарювання -
зареєстровані в установленому
законодавством порядку фізичні особи -
суб'єкти підприємницької діяльності, а
також юридичні особи незалежно від їх
організаційно-правової форми та форми
власності, які здійснюють господарську
діяльність, у складі яких працює хоча б
один оцінювач, та які отримали
сертифікат суб'єкта оціночної
діяльності відповідно до цього Закону.

Оцінювачами можуть бути громадяни
України, іноземці та особи без
громадянства, які склали
кваліфікаційний іспит та одержали
кваліфікаційне свідоцтво оцінювача
відповідно до вимог цього Закону.

В ході судового розгляду справи судом
досліджено висновок про якісні та
вартісні характеристики товару, на
підтвердження правомірності вчинення
оціночної діяльності якого свідчить
свідоцтво ФДМУ та УТО МФ № 5859 від 05.04.2008
року, а також сертифікат суб'єкта
оціночної діяльності № 13450/12 від 25.05.2012
року.

Крім того, листом від 17.11.2009 р. № 16/2-2/2356
Держмитслужба повідомляє, що висновки
спеціалізованих експертних
організацій, у тому числі Державного
інформаційно-аналітичного центру
моніторингу зовнішніх товарних ринків
(Держзовнішінформ) та Державного
підприємства
«Укрпромзовнішекспертиза», мають
виключно інформаційний характер і не
можуть бути визначальними при
здійсненні контролю за правильністю
визначення митної вартості товарів.

Отже, фактично митний орган
зобов'язаний прийняти від декларанта
чи уповноваженої ним особи висновок
від будь-якої експертної установи, що
має відповідні повноваження на видачу
висновку про якісні та вартісні
характеристики товарів.

Окрім цього, твердження відповідача
про відсутність в калькуляції ціни
витрат на навантаження, вивантаження,
витрати, понесені за митне оформлення в
країні експорту судом не беруться до
уваги, так як калькуляція містить такі
статті як транспортування, а наявність
витрат за митне оформлення в країні
експорту відповідачем не доведено.

Так, за правилами частин 1 - 2 статті 54
Митного кодексу України рішення про
коригування заявленої митної вартості
товарів, які ввозяться на митну
територію України з поміщенням у
митний режим імпорту, приймається
митним органом у письмовій формі під
час здійснення контролю правильності
визначення митної вартості цих товарів
як до, так і після їх випуску, якщо
митним органом у випадках,
передбачених частиною шостою статті 54
цього Кодексу, виявлено, що заявлено
неповні та/або недостовірні відомості
про митну вартість товарів, у тому
числі невірно визначено митну вартість
товарів.

Прийняте митним органом письмове
рішення про коригування заявленої
митної вартості товарів має містити: 1)
обґрунтування причин, через які
заявлену декларантом митну вартість не
може бути визнано; 2) наявну в митного
органу інформацію (у тому числі щодо
числових значень складових митної
вартості, митної вартості ідентичних
або подібних (аналогічних) товарів,
інших умов, що могли вплинути на ціну
товарів), яка призвела до виникнення
сумнівів у правильності визначення
митної вартості та до прийняття
рішення про коригування митної
вартості, заявленої декларантом; 3)
вичерпний перелік вимог щодо надання
додаткових документів, передбачених
частиною третьою статті 53 цього
Кодексу, за умови надання яких митна
вартість може бути визнана митним
органом; 4) обґрунтування числового
значення митної вартості товарів,
скоригованої митним органом, та фактів,
які вплинули на таке коригування; 5)
інформацію про: а) право декларанта або
уповноваженої ним особи на випуск у
вільний обіг товарів, що декларуються:
у разі згоди декларанта або
уповноваженої ним особи з рішенням
митного органу про коригування митної
вартості товарів - за умови сплати
митних платежів згідно з митною
вартістю, визначеною митним органом; у
разі незгоди декларанта або
уповноваженої ним особи з рішенням
митного органу про коригування
заявленої митної вартості товарів - за
умови сплати митних платежів згідно із
заявленою митною вартістю товарів та
надання гарантій відповідно до розділу
Х цього Кодексу в розмірі, визначеному
митним органом відповідно до частини
сьомої цієї статті; б) право декларанта
або уповноваженої ним особи оскаржити
рішення про коригування заявленої
митної вартості у митному органі
вищого рівня відповідно до глави 4
цього Кодексу або до суду.

Відповідно до частини 5 ст. 55 Митного
кодексу України декларант може
провести консультації з митним органом
з метою обґрунтованого вибору методу
визначення митної вартості на підставі
інформації, яка наявна в митному
органі.

Частинами 7 та 8 тієї ж статті вказаного
кодексу встановлено, що у випадку
незгоди декларанта або уповноваженої
ним особи з рішенням митного органу про
коригування заявленої митної вартості
товарів митний орган за зверненням
декларанта або уповноваженої ним особи
випускає товари, що декларуються, у
вільний обіг за умови сплати митних
платежів згідно з митною вартістю цих
товарів, визначеною декларантом або
уповноваженою ним особою, та
забезпечення сплати різниці між сумою
митних платежів, обчисленою згідно з
митною вартістю товарів, визначеною
декларантом або уповноваженою ним
особою, та сумою митних платежів,
обчисленою згідно з митною вартістю
товарів, визначеною митним органом,
шляхом надання гарантій відповідно до
розділу Х цього Кодексу. Строк дії
таких гарантій не може перевищувати 90
календарних днів з дня випуску товарів.

З аналізу наведених норм законодавства
з питань митної справи вбачається, що
право митного органу на витребування
від декларанта додаткових документів
виникає лише у разі наявності
обґрунтованого сумніву у повноті
та/або достовірності відомостей про
митну вартість товарів, однією з
підстав виникнення якого є виявлення
розбіжностей у поданих декларантом
документах і такі розбіжності мають
впливати саме на числове значення
складових митної вартості товарів.

В силу положень ч.2 ст.58 МК України метод
визначення митної вартості товарів за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні.

У разі якщо митна вартість не може бути
визначена за основним методом,
застосовуються другорядні методи,
зазначені у пункті 2 частини першої
статті 57 цього Кодексу (ч.3 ст.58 МК
України).

Із вищенаведеного слідує, що основним
методом визначення митної вартості
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є метод
визначення митної вартості товарів за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються (вартість
операції) і єдиною підставою його
незастосування є, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірно та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні.

Таким чином, відповідач не надав
доказів наявності обмежень,
передбачених частиною 1 статті 58 МК
України, які виключають використання
основного методу. Такого обмеження у
використанні основного методу
визначення митної вартості товару, як
неподання додаткових документів,
Митний кодекс України не передбачає.
Крім того, позивачем надано достатній
пакет на підтвердження митної вартості
товару.

Разом з тим, статтею 64 МК України, якою
регламентовані умови використання
резервного методу, застосованого
відповідачем при прийнятті спірного
рішення про коригування заявленої
митної вартості товарів, передбачено,
що у разі якщо митна вартість товарів
не може бути визначена шляхом
послідовного використання методів,
зазначених у статтях 58 - 63 цього
Кодексу, митна вартість оцінюваних
товарів визначається з використанням
способів, які не суперечать законам
України і є сумісними з відповідними
принципами і положеннями Генеральної
угоди з тарифів і торгівлі (GATT). Митна
вартість, визначена згідно з
положеннями цієї статті, повинна
ґрунтуватися на раніше визнаних
(визначених) митними органами митних
вартостях. Митна вартість імпортних
товарів не визначається згідно із
положеннями цієї статті на підставі:1)
ціни товарів українського походження
на внутрішньому ринку України; 2)
системи, яка передбачає прийняття для
митних цілей вищої з двох
альтернативних вартостей; 3) ціни
товарів на внутрішньому ринку
країни-експортера; 4) вартості
виробництва, іншої, ніж обчислена
вартість, визначена для ідентичних або
подібних (аналогічних) товарів
відповідно до положень статті 63 цього
Кодексу; 5) ціни товарів, що
поставляються з країни-експортера до
третіх країн; 6) мінімальної митної
вартості; 7) довільної чи фіктивної
вартості. У разі якщо ця стаття
застосовується митним органом, він на
вимогу декларанта або уповноваженої
ним особи зобов'язаний письмово
поінформувати їх про митну вартість,
визначену відповідно до положень цієї
статті, та про використаний при цьому
метод.

Отже, митним органам надано право
застосування резервного методу у
випадках, коли вони аргументовано
вважають, що інші п'ять методів не
можуть бути використані та не
дозволять об'єктивно та максимально
точно встановити вартість оцінюваних
товарів.

Крім того, згідно Правил заповнення
рішення про корегування митної
вартості товарів, затверджених наказом
Міністерства фінансів України № 598 від
24.05.2012р. у графі № 33 рішення митного
органу про корегування митної вартості
товарів декларанта, зазначається
послідовність застосування методів
визначення митної вартості та причин,
через які не був застосований кожний з
методів, що передує методу, обраному
митним органом.

Між тим, відповідачем, яким визначено
митну вартість товару на підставі
резервного методу, не надано суду
доказів того, що ним до застосування
цього методу послідовно
застосовувались інші методи
визначення митної вартості.

Аналогічна правова позиція
підтверджується у постановах
Верховного Суду України від 07.02.2011
справа № 21-76а10, від 06.02.2012 року справа №
21-417а11, від 03.07.2012 року справа № 21-197а12.

Таким чином, правильність визначення
позивачем митної вартості товару за
ціною договору, а також об'єктивна
можливість застосування першого
методу не були спростовані
відповідачем.

Окрім вказаного, відповідач не
підтвердив належними доказами та
аргументованими доводами наявність у
поданих позивачем документах
розбіжностей, ознак підробки або
відсутність всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари.

Отже, суд дійшов висновку, що позивачем
подано відповідачу достатній пакет
документів на підтвердження
кількісних і вартісних показників
імпортованого товару, повноти і
достовірності митної вартості товару,
заявленої позивачем за першим методом,
тому заявлена позивачем митна вартість
товарів за ціною договору відповідає
вимогам ст. 58 МК України. Натомість
коригування відповідачем митної
вартості здійснено неправомірно з
порушенням ч. 3 ст. 53, ч. 6 ст. 54, ч. 1 ст. 55
МК та всупереч правилам, визначеним ст.
58 цього Кодексу, а тому рішення
Вінницької митниці Міндоходів про
коригування митної вартості товарів
від 11.01.2014 року № 401000003/2014/000001/1 підлягає
скасуванню.

Відповідно до частини 1 статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправним та скасувати
Рішення Вінницької митниці Міндоходів
про коригування митної вартості
товарів від 11.01.2014 року № 401000003/2014/000001/1.

Стягнути із Державного бюджету України
на користь товариства з обмеженою
відповідальністю - підприємство "Авіс"
() сплачений при
зверненні до суду судовий збір в сумі
73,08 грн. (сімдесят три гривні 08 коп.)
шляхом його безспірного списання
органом Державної казначейської
служби України із рахунків Вінницької
митниці Міндоходів.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили в порядку,
визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України,
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Богоніс Михайло Богданович