Справа № 810/1790/14
Суддя: Терлецька О.О.
Дата ухвалення: 2014-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

14 квітня 2014 року 810/1790/14

Суддя Київського окружного
адміністративного суду Терлецька О.О.
розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Київторгфрукт»

до Київської митниці
Міндоходів

про визнання протиправним та
скасування рішення і зобов'язання
вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного
адміністративного суду звернулось
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Київторгфрукт"
(надалі - позивач) з позовом до
Київської митниці Міндоходів (надалі -
відповідач) про визнання протиправними
та скасування рішення та картки
відмови і зобов'язання вчинити певні
дії.

Предмет позову складають відносини між
сторонами з приводу зміни відповідачем
митної вартості товару, визначеної
позивачем при розмитненні товару та
винесення рішення щодо такої зміни.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач
вказує на безпідставність висновків
відповідача про неможливість
визначити митну вартість товару за
ціною договору, а тому просить визнати
протиправним та скасувати рішення
Київської митниці Міндоходів про
коригування митної вартості товарів
від 05.03.2014 №125130012/2014/110006/1; визнати
протиправною та скасувати картку
відмови у прийнятті митної декларації,
митному оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення від 05.03.2014 №
125130012/2014/00006 та зобов'язати Київську
митницю Міндоходів визначити митну
вартість товару за ціною договору
(контракту) товарів, які імпортуються
(вартість операції) щодо товарів
відповідно до декларації митної
вартості від 04.03.2014 №125130012/2014/403549.

Відповідач проти позову заперечував,
просив суд відмовити у задоволенні
позову, вказав, що при розмитненні
товару відповідачем було встановлено
розбіжність відомостей в основних
документах, а митна вартість товарів,
заявлена позивачем, значною мірою
відрізнялась від середньоконтрактної
вартості визначеної відповідачем при
порівнянні рівня заявленої митної
вартості товарів з наявною у митного
органу інформацією про рівень цін на
такі товари. Крім того, відповідач
вказав, що товариством до 03.04.2014
регулярно здійснювався імпорт
ідентичних товарів на митну територію
України за ціною, що є значно вищою, в
порівнянні з ціною заявленою позивачем
у митній декларації №125130012/2014/403549.

В судове засідання, призначене на 14.04.2014
сторони, повідомлені належним чином
про розгляд справи не з'явились. Від
уповноважених представників сторін до
суду надійшли письмові клопотання про
здійснення розгляду справи у порядку
письмового провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу
адміністративного судочинства
України, особа, яка бере участь у
справі, має право заявити клопотання
про розгляд справи за її відсутності.
Якщо таке клопотання заявили всі особи,
які беруть участь у справі, судовий
розгляд справи здійснюється в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами.

Враховуючи наведене, суд дійшов
висновку про розгляд справи у порядку
письмового провадження.

Досліджуючи обставини в межах
заявленого позову, судом було
встановлено наступне.

Згідно з даними Спеціального витягу з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців,
основними видами діяльності позивача
є: оптова торгівля фруктами й овочами;
оптова торгівля іншими продуктами
харчування, у тому числі рибою,
ракоподібними та молюсками; оптова
торгівля іншими товарами
господарського призначення; надання
комбінованих офісних адміністративних
послуг; неспеціалізована оптова
торгівля; роздрібна торгівля іншими
продуктами харчування в
спеціалізованих магазинах; вантажний
автомобільний транспорт; складське
господарство; інша допоміжна
діяльність у сфері транспорту; надання
в оренду й експлуатацію власного чи
орендованого нерухомого майна. Як
слідує із матеріалів справи, позивач
здійснював поставку товару - «плоди
свіжі: Ківі».

Так, позивачем було укладено контракт
№11/13 від 01.11.2013 та № 04/02 від 01.02.2014
купівлі-продажу товарів, визначених
інвойсами. За умовами вказаних
Контрактів контрагент постачає
позивачу з Греції в Україну - Плоди
свіжі: ківі (Actinidia chinensis) сорту 1 «Hayward -
20000 кг. Урожаю 2014 року. Країна
виробництва - Греція, GR. Торгівельна
марка Proto. Виробник: Protofaunousi Fruits S.A.
Постачальник: «Protofaunousi Fruits S.A.».

На виконання вищезазначених
контрактів з Греції на територію
України був завезений товар, а саме -
свіжі плоди ківі.

З метою здійснення митного оформлення
ввезеного на територію України товару
та на підтвердження митної вартості
товару, позивачем відповідачу було
подано наступні документи:

- картку обліку особи, яка здійснює
операції з товарами від 31.01.2014
№125/2012/0001364;

- міжнародну автомобільну накладну
(CMR) від 27.02.2014 №0607695;

- книжку МДП (Carnet TIR) ХР.74699046 від 27.02.2014;

- виписка з бухгалтерської
документації б/н від 28.02.2014;

- прейскурант (прас-лист) виробника
товару б/н від 27.02.2014;

- висновок про вартісні
характеристики товару, підготовлений
спеціалізованою експертною установою
ГО-890 від 28.02.2014;

- рахунок-фактура (інвойс) ЕК-6136 від
27.02.2014;

- рахунок-проформа ЕК-6136 від 27.02.2014;

- зовнішньоекономічний договір
(контракт) купівлі-продажу товарів
(крім позначеного кодом 4104), подання
якого для митного оформлення не
супроводжується від 01.11.2013 №11/13;

- доповнення до зовнішньоекономічного
договору (контракту) від 07.06.2012
№ 2;

- доповнення до зовнішньоекономічного
договору (контракту) від 02.07.2013
№ 3;

- доповнення до зовнішньоекономічного
договору (контракту) від 01.06.2013
№ 6;

- договір (угода, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається від 01.02.2014
№04/02;

- інформація про позитивні результати
здійснення
санітарно-епідеміологічного контролю
товару (наявність на товаросупровідних
документах відбитку штампу) від 27.02.2014
№2730;

- інформація про позитивні результати
здійснення фіто санітарного контролю
товару від 27.02.2014 №2730;

- інформація про позитивні результати
здійснення радіологічного контролю
товару від 27.02.2014 №2730;

- резервна позиція від 26.07.2001 №915;

- фітосанітарний сертифікат, який
видається країною-експортером
(використовується для проведення
попереднього документального
контролю) від 27.02.2014 EC/GR/012022/12;

- сертифікат з перевезення
(переміщення) товару форми EUR 1 №Ф40077 від
27.02.2014;

- копія митної декларації країни
відправлення від 27.02.2014 №14GREX41.

Подачу таких документів відповідач не
заперечує, та, зокрема, відображає таку
подачу в картці відмови.

Зі змісту оскаржуваного рішення
слідує, що відповідач не застосував
метод визначення митної вартості за
ціною договору, оскільки позивачем не
подано додаткові документи для
підтвердження митної вартості, а також,
у зв'язку з відсутністю інформації щодо
ціни складових та визначення за даними
методами.

Також, з пояснень представника
відповідача слідує, що методи за ціною
договору щодо ідентичних товарів та за
ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів не
застосовуються у зв'язку з
невиконанням позивачем вимог ст.ст.59 - 60
Митного кодексу України, а методи,
передбачені ст.ст.62 та 63 Митного
кодексу України - не застосовуються у
зв'язку з відсутністю інформації щодо
ціни складових для визначення за цими
методами. За поясненнями відповідача
резервний (шостий) метод був
використаний з урахуванням інформації,
наявної у митному органі.

З матеріалів справи слідує, що
відповідач не вчинив розмитнення
товару за митною декларацією позивача,
оскільки заявлена позивачем митна
вартість товару нижча за
середньоконтрактну ціну аналогічного
товару, визначену інформаційною базою
відповідача.

З метою недопущення псування товару,
який має обмежений строк придатності,
після винесення відповідачем
оскаржуваного рішення, позивачем з
урахуванням ч. 7 ст. 55 Митного кодексу
України було подано товар до митного
оформлення за ВМД №125130012/2014/403653 від
05.03.2014, з наданням гарантій сплати до
24.05.2014 різниці між сумою митних
платежів, обчисленою згідно з митною
вартістю товарів, визначеною позивачем
та сумою митних платежів, обчисленою
згідно з митною вартістю товарів,
визначеною митним органом у розмірі
27227,48 грн.

Надаючи правову оцінку обставинам
справи, які складають предмет позову,
суд виходить з наступного.

Порядок визначення митної вартості
товару регулюється Митним кодексом
України від 13.03.2012 №4495-VI.

Відповідно до ст.49 Митного кодексу
України, - митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ч.1-3 ст.51 Митного кодексу
України, - митна вартість товарів, що
переміщуються через митний кордон
України, визначається декларантом
відповідно до норм цього Кодексу. Митна
вартість товарів, що ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, визначається
відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Визначення митної вартості товарів, що
переміщуються через митний кордон
України у митних режимах, відмінних від
митного режиму імпорту, здійснюється
згідно з положеннями статей 65, 66 цього
Кодексу.

Зі ст.57 Митного кодексу України слідує,
що визначення митної вартості товарів,
які ввозяться в Україну відповідно до
митного режиму імпорту, здійснюється
за такими методами: 1) основний - за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються (вартість
операції); 2) другорядні: а) за ціною
договору щодо ідентичних товарів; б) за
ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів; в) на основі
віднімання вартості; г) на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів
передує процедура консультацій між
органом доходів і зборів та
декларантом з метою визначення основи
вартості згідно з положеннями статей 59
і 60 цього Кодексу. Під час таких
консультацій орган доходів і зборів та
декларант можуть здійснити обмін
наявною у кожного з них інформацією за
умови додержання вимог щодо її
конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів згідно з положеннями
статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для
її визначення може братися або ціна, за
якою ідентичні або подібні (аналогічні)
товари були продані в Україні не
пов'язаному із продавцем покупцю
відповідно до статті 62 цього Кодексу,
або вартість товарів, обчислена
відповідно до статті 63 цього Кодексу.
При цьому, кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.
Методи на основі віднімання та
додавання вартості (обчислена
вартість) можуть застосовуватися у
будь-якій послідовності на прохання
декларанта або уповноваженої ним
особи. У разі якщо неможливо
застосувати жоден із зазначених
методів, митна вартість визначається
за резервним методом відповідно до
вимог, встановлених статтею 64 цього
Кодексу.

Натомість, з письмових заперечень
відповідача слідує, що відповідач
застосував метод визначення вартості
товару за допомогою порівняння
середньоконтрактної ціни товару, що
поставлявся, визначеної в
інформаційній базі відповідача вже при
поданні первісних митних декларацій
позивачем і без встановлення обставин
неможливості застосувати основний
метод визначення митної вартості, що є
порушенням митного законодавства.

Так, метод визначення митної вартості
за ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються, визначений
ст.58 Митного кодексу України. Із
зазначеної статті слідує, що метод
визначення митної вартості за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
ввозяться на митну територію України
відповідно до митного режиму імпорту,
застосовується у разі, якщо:

1) немає жодних обмежень щодо прав
покупця (імпортера) на використання
оцінюваних товарів, за винятком тих, що:
встановлюються законом чи
запроваджуються органами державної
влади в Україні; обмежують
географічний регіон, у якому товари
можуть бути перепродані (відчужені
повторно); не впливають значною мірою
на вартість товару;

2) щодо продажу оцінюваних товарів або
їх ціни відсутні будь-які умови або
застереження, які унеможливлюють
визначення вартості цих товарів;

3) жодна частина виручки від будь-якого
подальшого перепродажу, розпорядження
або використання товарів покупцем не
надійде прямо чи опосередковано
продавцеві, якщо тільки не буде
зроблено відповідне коригування з
урахуванням положень частини десятої
цієї статті;

4) покупець і продавець не пов'язані між
собою особи або хоч і пов'язані між
собою особи, однак ці відносини не
вплинули на ціну товарів.

Метод визначення митної вартості
товарів за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які імпортуються,не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні.

Дані умови незастосування основного
методу визначення митної вартості є
вичерпними і не можуть доповнюватись
відповідачем в довільній формі
зважаючи лише функцію контролю
відповідача при розмитненні товару.
Тому висновки відповідача щодо того, що
ідентичний товар розмитнювався за
іншою ціною не може вважатись
достатньою та належною підставою для
відмови позивачу у застосуванні
основного методу визначення митної
вартості товару.

Суд звертає увагу, що функція контролю
відповідача може бути реалізована
винятково в межах повноважень чітко
визначених Митним кодексом України. В
протилежному випадку діяльність
відповідача є порушенням вимог ч.2 ст.19
Конституції України.

Окрім того, суд зважає на те, що ст.53
Митного кодексу визначено перелік
документів, які має подати декларант
при розмитненні товару та які є
достатніми для визначення митної
вартості за ціною договору. Такими
документами, зокрема, є:

1) декларація митної вартості, що
подається у випадках, визначених у
частинах п'ятій і шостій статті 52 цього
Кодексу, та документи, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості, на підставі яких проводився
розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або
рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські
платіжні документи, що стосуються
оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи,
якщо за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт
товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, -
страхові документи, а також документи,
що містять відомості про вартість
страхування.

З матеріалів справи слідує, що позивач
подав достатній та належний пакет
документів для застосування основного
методу визначення митної вартості
товару та мав право на прийняття
відповідачем митної декларації, як
належно заповненої та на розмитнення
товару відповідно до чинного
законодавства.

Щодо позовних вимог в частині -
зобов'язати Київську митницю
Міндоходів визначити митну вартість
товару за ціною договору (контракту)
товарів, які імпортуються (вартість
операції) щодо товарів відповідно до
декларації митної вартості від 04.03.2014
№125130012/2014/403549, суд зазначає наступне.

Адміністративний суд, перевіряючи
рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта
владних повноважень на відповідність
закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
критеріям, не може втручатись у
дискрецію суб'єкта владних
повноважень. Завдання
адміністративного судочинства полягає
в гарантуванні дотримання вимог права,
а не в втручанні у дискреційні
повноваження суб'єктів владних
повноважень.

Зважаючи на зазначене, суд приходить до
висновку про підставність позовних
вимог в чистині визнання протиправними
та скасування оскаржуваного рішення
про коригування митної вартості від
05.03.2014 №125130012/2014/110006/1 та картки відмови
у прийнятті митної декларації від
05.03.2014 №125130012/2014/00006 та про відмову у
задоволенні позовних вимог в частині
зобов'язання відповідача визначити
митну вартість товару за ціною
договору (контракту) товарів.

Відповідно до частини третьої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Оскільки, позов задоволено частково, то
стягненню на користь позивача підлягає
судовий збір у розмірі 109,62 грн.

Керуючись статтями 11, 14, 69, 70, 71, 94, 122,
158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов
задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та
скасувати рішення Київської митниці
Міндоходів про коригування митної
вартості від 05.03.2014 №125130012/2014/110006/1 та
картку відмови у прийнятті митної
декларації від 05.03.2014 №125130012/2014/00006.

3. Стягнути з Державного бюджету
України на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Київторгфрукт» судовий збір у розмірі
109 (сто дев'ять) грн. 62 коп.

4. В задоволенні решти позовних
вимог, - відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішення за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня її
проголошення, а в разі проголошення
лише вступної та резолютивної частини
постанови або прийняття постанови у
письмовому провадженні - протягом
десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя
Терлецька О.О.