Справа № 826/18901/13-а
Суддя: Грибан І.О.
Дата ухвалення: 2014-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Соколова
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

17 квітня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючий-суддя Грибан
І.О.

судді
Беспалов О.О., Парінов А.Б.

за участі :

секретар с/з Печенюк
Р.В.

розглянув в судовому засіданні в м.
Києві апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Деснянському
районі Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у місті Києві на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
20 січня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 до Державної
податкової інспекції у Деснянському
районі Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у місті Києві про скасування
податкового повідомлення-рішення
№ від 19.09.2013 р.-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з позовом до
Державної податкової інспекції у
Деснянському районі Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у місті Києві про
визнання протиправним та скасування
податкове повідомлення-рішення від
19.09.2013 року № .

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
20 січня 2014 року позовні вимоги
задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій зазначає про порушення
судом першої інстанції матеріального
права, просить оскаржуване рішення
скасувати та ухвалити нове про відмову
в задоволенні позовних вимог.

Сторони в судове засідання не з'явилися
. Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, колегія суддів у відповідності
до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала
можливим проводити апеляційний
розгляд справи за відсутності
представників сторін. Згідно ст. 41 КАС
України фіксування судового засідання
за допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю - доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги
та заперечень на неї, колегія суддів
апеляційної інстанції приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення, виходячи з
наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи, ДПІ
у Деснянському районі ГУ Міндоходів у
місті Києві проведено позапланову
невиїзну документальну перевірку
позивача з питань
фінансово-господарських
взаємовідносин з Управлінням
комунальної власності Херсонської
міської ради за період 01.12.2012 року по
30.06.2013 року.

За результатами перевірки складено акт
від 02.09.2013 року № 700/17-10/НОМЕР_1, в якому
зафіксовано порушення позивачем: п.193.1
ст.193, п.198.3 ст.198, п.200.1 ст.200 Податкового
кодексу України, в результаті чого
встановлено завищення сум від'ємного
значення різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту з податку на додану вартість у
періоді з грудня 2012 року по червень 2013
року на загальну суму 305651,00грн.

Зазначений висновок податкового
органу ґрунтується на тому, що суб'єкт
підприємницької діяльності - фізична
особа-підприємець не може бути
власником нерухомого або рухомого
майна, а придбання, спорудження,
будівництво такого майна суб'єктом
підприємницької діяльності - фізичною
особою-підприємцем, який
зареєстрований платником податку на
додану вартість, може здійснюватись
ним виключно як фізичною особою, то
право на податковий кредит за
операцією з придбання, спорудження,
будівництва зазначеного майна не
виникає.

За висновками акту перевірки,
податковим органом прийнято податкове
повідомлення - рішення від 19.09.2013 року №
, яким зменшено розмір від'ємного
значення суми податку на додану
вартість у розмірі 305651,00грн.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що
висновки акту перевірки про завищення
сум від'ємного значення між сумою
податкового зобов'язання та сумою
податкового кредиту з податку на
додану вартість за період з грудня 2012
року по червень 2013 року на загальну
суму 305651,00грн. є помилковими.

З такими висновками суду першої
інстанції колегія суддів не може не
погодитися враховуючи наступні
обставини справи.

Відповідно до ст. 51 Цивільного кодексу
України до підприємницької діяльності
фізичних осіб застосовуються
нормативно-правові акти, що регулюють
підприємницьку діяльність юридичних
осіб, якщо інше не встановлено законом
або не випливає із суті відносин.

Відповідно до пункту 177.2 статті 177
Податкового кодексу України об'єктом
оподаткування є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та негрошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи -
підприємця.

Відповідно до пп.14.1.36. п.14.1. ст.14 ПК,
господарська діяльність - діяльність
особи, що пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Згідно пп.14.1.181. п.14.1.ст.14 Податкового
кодексу України, податковий кредит - це
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного періоду.

Згідно із п. 198.1 статті 198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг.

Відповідно до п. 198.2 статті 198
Податкового кодексу України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п.198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п. 193.1
ст. 193 цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно п. 198.6. Податкового кодексу
України не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими порушенням вимог ст. 201
цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201
цього Кодексу. У разі коли на момент
перевірки платника податку органом
державної податкової служби суми
податку, попередньо включені де складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.10 статті 201
Податкового кодексу України податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Правові наслідки у вигляді виникнення
права платника податку на формування
витрат та податкового кредиту з ПДВ
наступають лише у разі реального
(фактичного) вчинення господарських
операцій з придбання
товарів/робіт/послуг, що пов'язані з
рухом активів, зміною зобов'язань чи
власного капіталу платника, та
відповідають економічному змісту,
відображеному в укладених платником
податку договорах, а не лише оформлення
відповідних документів або рух
грошових коштів на рахунках платників
податку.

З матеріалів справи вбачається,
позивач зареєстрована як фізична
особа-підприємець 21.05.2012 року №
0030793 та є платником податку на
додану вартість з 01.12.2012 року .

На підставі договору купівлі-продажу
від 17.12.2012 року, укладеного з
Управлінням комунальної власності
Херсонської міської ради (Продавець),
позивач як суб'єкт підприємницької
діяльності, придбала цілісний майновий
комплекс комунального підприємства
«Кінотеатр «Супутник», який
розташований за адресою: м.Херсон,
проспект Текстильників, будинок 10-а,
загальною площею 1987,0кв.м до складу
якого входить нежитлова будівля -
кінотеатр «Супутник».

Згідно акту передачі комунального
майна від 19.12.2012 року, будівля -
кінотеатр «Супутник» переданий
позивачу, як фізичній особі-підприємцю.

Як встановлено судом першої інстанції,
факт отримання майна за зазначеним
зобов'язанням та оплати його вартості
підтверджується документально;
господарські операції належним чином
відображено у бухгалтерському і
податковому обліку позивача та його
податковій звітності; право на
формування податкового кредиту з
податку на додану вартість
підтверджується податковими
накладними. Доказами господарської
операції є первинні документи, які
складалися відповідно до вимог діючого
законодавства, зокрема: податкові
накладні, акт передачі комунального
майна від 19.12.2012 року.

Позивачем надано докази використання
придбаного майна у подальшій
господарській діяльності.

Так, відповідно до виписки з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців основним
видом економічної діяльності позивача
є надання в оренду й експлуатацію
власного чи орендованого нерухомого
майна. Позивачем надано договори
оренди нерухомого індивідуального
визначеного майна, відповідно до яких
придбана будівля передавалась в
оренду третім особам: ТОВ «Астеліт»,
ФОП ОСОБА_4

Оскільки, позивач є власником будівлі,
використовує його в підприємницькій
діяльності і оподатковуваних
операціях як суб'єкт господарювання та
в межах своєї господарської
діяльності, то він має право на
включення до податкового кредиту сум
податку на додану вартість, сплачену
внаслідок його придбання.

Отже, висновки суду першої інстанції
щодо правомірності віднесення
позивачем до складу податкового
кредиту суми сплаченого податку на
додану вартість у складі ціни
придбаного майнового комплексу за
податковими накладними, отриманими від
Управлінням комунальної власності
Херсонської міської ради є
обґрунтованими.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до переконання, що висновки
суду першої інстанції є
обґрунтованими, а доводи апеляційної
скарги не спростовують висновків суду
першої інстанції.

Оскільки судове рішення ухвалене судом
першої інстанції з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
на підставі повно і всебічно з'ясованих
обставин в справі, підтверджених
доказами, колегія суддів апеляційної
інстанції підстав для його скасування
не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Деснянському
районі Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у місті Києві залишити без задоволення,
а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
20 січня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий-суддя І.О.Грибан

Суддя
О.О.Беспалов

Суддя
А.Б.Парінов

Повний текст виготовлено - 22.04.2014 р.

.

Головуючий суддя
Грибан І.О.

Судді:
Беспалов О.О.

Парінов А.Б.