Справа № 569/23767/13-а
Суддя: Діонісьєва Н.М. Н. М.
Дата ухвалення: 2014-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2014 року

м. Рівне

Рівненський міський суд
Рівненської області

Рівненський міський суд в особі
судді Діонісьєвої Н.М., розглянувши в
порядку письмового провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду
України в м. Рівне про перерахунок
розміру пенсії за віком відповідно до
Закону України «Про державну службу», -

ВСТАНОВИВ :

27 грудня 2013 року до Рівненського
міського суду Рівненської області
звернувся ОСОБА_1 із позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Рівне про визнання протиправними дій
Управління Пенсійного фонду України в
місті Рівне щодо відмови у перерахунку
його пенсії із включенням до
розрахунку сум індексації, отриманої
матеріальної допомоги на оздоровлення
та допомоги на вирішення
соціально-побутових проблем.

У позовній заяві вказується, що 22
лютого 2013 року він звернувся до
відповідача із заявою в якій просив
провести перерахунок раніше
призначеної йому пенсії, врахувавши
нараховані і виплачені йому суми
індексації, матеріальної допомоги на
оздоровлення та допомоги для вирішення
соціально-побутових питань з яких він
сплачував страхові внески.

Листом від 04 березня 2013 року за №
86/13, управління Пенсійного фонду
України в м. Рівне йому було відмовлено
в перерахунку пенсії з посиланням на
Закон України «Про державну службу» та
постанову Кабінету Міністрів України
від 31.05.2000 року № 865 «Про деякі питання
вдосконалення визначення розміру
заробітку для обчислення пенсії».

ОСОБА_1 вважає, що висновок
Управління пенсійного фонду України в
м. Рівне суперечить чинному
законодавству, а відповідно його
вимоги підлягають до задоволення.

Окрім цього ОСОБА_1 просить
поновити строк звернення до суду, як
такий що пропущений з поважних причин.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не
з'явився, проте надав заяву з проханням
провести розгляд справи в порядку
письмового провадження на підставі
наявних матеріалів.

Від відповідача надійшли письмові
заперечення на адміністративний позов,
в яких він просить відмовити в
задоволенні позовних вимог за їх
безпідставністю та необґрунтованістю.
Окрім цього, представник управління
Пенсійного фонду України в м. Рівне
подав заяву з проханням розглянути
справу в порядку письмового
провадження.

Суд вважає за можливе розглянути
справу в порядку письмового
провадження.

При цьому, відповідно до положень
статті 41 КАС України технічна фіксація
судового процесу не здійснюється. З
огляду на викладене та враховуючи
достатність наявних у справі доказів,
суд вважає можливим вирішення справи в
порядку письмового провадження.

Повно і всебічно з'ясувавши всі
обставини справи в їх сукупності на
підставі чинного законодавства,
перевіривши їх наявними в матеріалах
судової справи доказами, суд приходить
до висновку, що позов підлягає до
задоволення повністю.

Громадяни, згідно зі ст. 46 Конституції
України, мають право на соціальний
захист, що гарантується
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням за рахунок
страхових внесків громадян,
підприємств, установ і організацій, а
також бюджетних та інших джерел
соціального забезпечення.

Статтею 8 Конституції України
проголошено, що в Україні визнається і
діє принцип верховенства права.
Конституція України має найвищу
юридичну силу. В силу ст. ст. 22, 64
Конституції України конституційні
права і свободи гарантуються і не
можуть бути скасовані. При прийнятті
нових законів або внесенні змін до
чинних законів не допускається
звуження змісту та обсягу існуючих
прав і свобод. Конституційні права та
свободи людини і громадянина не можуть
бути обмежені, крім випадків,
передбачених Конституцією України.

Відповідно до вимог статті 37 Закону
України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ
«Про державну службу» на одержання
пенсії державних службовців мають
право особи, які досягли встановленого
законодавством пенсійного віку, за
наявності страхового стажу для
чоловіків - не менше 25 років, для жінок -
не менше 20 років, у тому числі стажу
державної служби - не менше 10 років, та
які на час досягнення пенсійного віку
працювали на посадах державних
службовців, а також особи, які мають не
менше 20 років стажу роботи на посадах,
віднесених до категорій посад
державних службовців, - незалежно від
місця роботи на час досягнення
пенсійного віку. Пенсія державним
службовцям призначається в розмірі 80
відсотків від сум їх заробітної плати,
на які нараховуються страхові внески
на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування. За кожний повний
рік роботи понад 10 років на державній
службі пенсія збільшується на один
відсоток заробітку, але не більше 90
відсотків заробітної плати.

Відповідно до статті 33 Закону України
«Про державну службу» заробітна плата
державних службовців складається з
посадових окладів, премій, доплати за
ранги, надбавки за вислугу років на
державній службі та інших надбавок.
Умови оплати праці державних
службовців, розміри їх посадових
окладів, надбавок, доплат і
матеріальної допомоги визначаються
Кабінетом Міністрів України.

За змістом статті 37 Закону України «Про
державну службу» (у редакції, чинній на
час виникнення спірних відносин)
пенсія державним службовцям
призначається у розмірі 80 відсотків
від сум їх заробітної плати, на які
нараховується збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування.

У частині першій статті 1 Закону
України від 24 березня 1995 року № 108/95 ВР
«Про оплату праці» встановлено, що
заробітна плата - це винагорода,
обчислена, як правило, у грошовому
виразі, яку за трудовим договором
власник або уповноважений ним орган
виплачує працівникові за виконану ним
роботу.

Статтею 2 Закону України «Про оплату
праці» визначено структуру заробітної
плати, до якої входить: основна та
додаткова заробітна плата, а також
заохочувальні та компенсаційні
виплати.

Відповідно п. 2.3.3 ст. 2 Інструкції по
статистиці заробітної плати,
затвердженої наказом Державного
комітету статистики України від
13.01.2004р. № 5, зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 27.01.2004р.
за № 114/8713, матеріальна допомога, що має
систематичний характер, надана всім
або більшості працівників (на
оздоровлення, у зв'язку з екологічним
станом) входить до складу фонду оплати
праці.

Згідно Закону України «Про індексацію
грошових доходів населення» №1282-ХІІ
від 03.07.1991 року передбачено, що об'єктом
індексації грошових доходів населення
є в тому числі заробітна плата,
підстави для індексації грошових
доходів населення наявні у разі, коли
величина індексу споживчих цін
перевищила поріг індексації, який
установлюється в розмірі 101 відсотка,
те що індексація грошових доходів
працюючого населення проводиться за
основним місцем роботи.

Отже, чинне законодавство як загальне,
так і спеціальне відносить до складу
заробітної плати також інші виплати.
При цьому слід врахувати, що надбавки,
запроваджені нормативно-правовими
актами, матеріальна допомога належать
до додаткових видів грошового
забезпечення й приймаються в
розрахунок при нарахуванні пенсії лише
особам, які отримували такі надбавки
під час перебування на державній
службі та були звільнені зі служби
після їх запровадження.

Аналіз наведених положень дає підстави
для висновку, що матеріальна допомога
на оздоровлення входила до системи
оплати праці державного службовця.

Крім того, статтею 66 Закону України від
5 листопада 1991 року № 1788-XII «Про
пенсійне забезпечення» врегульовано
види оплати праці, що враховуються при
обчисленні пенсій.

Відповідно до частини першої статті 66
Закону України «Про пенсійне
забезпечення» до заробітку для
обчислення пенсії включаються всі види
оплати праці (виплат, доходу), на які
відповідно до Закону України «Про збір
на обов'язкове державне пенсійне
страхування» нараховується збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, в межах максимальної
величини фактичних витрат на оплату
праці найманих працівників,
оподатковуваного доходу (прибутку),
сукупного оподатковуваного доходу
(граничної суми заробітної плати
(доходу), з яких справляються страхові
внески (збори) до соціальних фондів, що
діяла на день одержання зазначеного
заробітку (виплат, доходу).

Стаття 41 Закону України від 9 липня 2003
року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
визначає виплати (доходи), що
враховуються в заробітну плату (дохід)
застрахованої особи для обчислення
пенсії. Так, зокрема до такого доходу
(заробітної плати) враховуються: суми
виплат, отримуваних застрахованою
особою після набрання чинності цим
Законом, з яких згідно з цим Законом
були фактично нараховані (обчислені) та
сплачені страхові внески; суми виплат,
отримуваних застрахованою особою до
набрання чинності цим Законом, у межах
сум, на які відповідно до
законодавства, що діяло раніше,
нараховувалися внески на державне
соціальне страхування або збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування.

За змістом наведених норм отримувані
застрахованою особою суми виплат,
матеріальна допомога на оздоровлення
та суми виплат, пов'язаних з
індексацією заробітної плати
працівників, з яких були фактично
нараховані та сплачені страхові внески
або збір на обов'язкове державне
пенсійне страхування, враховуються в
заробіток (дохід) застрахованої особи
для обчислення пенсії, незалежно від
того, чи входять вони до структури
заробітної плати.

Приймаючи до уваги судову практику
Верховного суду України в справах щодо
ідентичних правовідносин в тій
частині, що перевагу мають спеціальні
норми, що визначають виплати (доходи)
для обчислення пенсії, суд приходить до
висновку, що для вирішення спірних
правовідносин в справі підлягають
застосуванню саме такі спеціальні
норми, що визначають виплати
/доходи/для обчислення пенсії, зокрема
ст. 41 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" та стаття 66 Закону України
«Про пенсійне забезпечення», а не
положенням Законів України «Про
державну службу» та «Про оплату
праці», які щодо спірних відносин є
загальними.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 33
Закону України «Про державну службу»,
саме на Кабінет Міністрів України
покладається регулювання питань
оплати праці державних службовців,
встановлення розмірів посадових
окладів, надбавок, доплат, матеріальної
допомоги.

Таким чином, висновки управління
Пенсійного фонду в місті Рівне про те,
що матеріальна допомога та допомога на
оздоровлення, що має систематичний
характер, суми виплат, пов'язаних з
індексацією заробітної плати
працівників, надана всім або більшості
працівників, на які нараховувався збір
на обов'язкове державне пенсійне
страхування, однак які не включається
до складу заробітної плати державного
службовця, не враховується при
обчисленні розміру його пенсії, є
наслідком порушення правил
застосування норм права відповідачем,
надання переваги положенням Законів
України «Про державну службу» та «Про
оплату праці», які щодо спірних
відносин є загальними. У той же час
перевагу мають спеціальні норми, що
визначають виплати (доходи) для
обчислення пенсії, за наведених
обставин - стаття 41 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та стаття 66 Закону
України «Про пенсійне забезпечення».

Враховуючи положення чинного
пенсійного законодавства, а саме,
статей 83, 84, 87 Закону України «Про
пенсійне забезпечення», статей 43, 44, 45, 46
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», призначення чи
перерахунок пенсії проводиться
виключно на підставі звернення (заяви)
особи до відповідного територіального
органу Пенсійного фонду або до
уповноваженого ним органу чи
уповноваженій особі. Пенсія
призначається чи перераховується з дня
звернення, крім окремих випадків,
передбачених згаданими Законами.

Враховуючи викладене, суд прийшов до
висновку, що вимоги позивача до
управління Пенсійного фонду України в
місті Рівне зробити перерахунок та
виплачувати їй пенсію з урахуванням
одержаних сум виплаченої матеріальної
допомоги на оздоровлення та суми
виплат, пов'язаних із індексацією
заробітної плати працівників, на які
нараховані страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, є доведеними і
обґрунтованими.

Таким чином, порушене право позивача
підлягає захисту шляхом зобов'язання
відповідача до проведення перерахунку
та виплати пенсії позивача по Закону
України «Про державну службу» з
урахуванням «інших виплат» -
матеріальної допомоги на оздоровлення,
та суми виплат, пов'язаних із
індексацією заробітної плати
працівників, на які нараховані
страхові внески на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування.

Окрім цього враховуючи, що ОСОБА_1 є
інвалідом другої групи з захворюванням
опорно-рухового апарату і
серцево-судинного захворювання та
протягом значного часу потребував під
постійним медичним доглядом та
проходив реабілітацію, суд вважає за
можливе поновити пропущений строк
звернення до суду, як пропущений з
поважних причин.

Згідно вимог частини другої статті 161
КАС України, при прийнятті постанови
суд враховує висновки, викладені у
постанові Верховного Суду України від
20 лютого 2012 року № 21-430а11.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 57-61, 71, 158-163, 167, 186, 254 КАС
України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до
Рівненського міського суду
Рівненської області з
адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України у
місті Рівне про перерахунок розміру
пенсії за віком відповідно до Закону
України «Про державну службу».

Адміністративний позов ОСОБА_1
задовольнити.

Визнати неправомірними дії Управління
Пенсійного фонду України в м. Рівне,
щодо відмови ОСОБА_1, в перерахунку
його пенсії із включенням до
розрахунку сум індексації, отриманої
матеріальної допомоги на оздоровлення
та допомоги для вирішення
соціально-побутових потреб, з яких
сплачений єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування відповідно до
Закону України «Про державну службу».

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України у місті Рівне провести
перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з
урахуванням сум індексації отриманої
матеріальної допомоги на оздоровлення
та допомоги для вирішення соціально -
побутових потреб, з яких сплачений
єдиний внесок на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування
відповідно до Закону України «Про
державну службу», починаючи з дати
призначення пенсії 31.01.2012 року.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції
протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі складення
постанови у повному обсязі, відповідно
до частини 3 статті 160 КАС України, а
також прийняття постанови в письмовому
провадженні - протягом десяти днів з
дня отримання копії постанови.

Постанова суду першої інстанції, якщо
інше не встановлено цим Кодексом,
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
встановленого цим Кодексом, якщо таку
заяву не було подано. Якщо була подана
апеляційна скарга судове рішення, якщо
його не скасовано, набирає законної
сили після повернення апеляційної
скарги, відмови у відкритті
апеляційного провадження або набрання
законної сили рішенням за наслідками
апеляційного провадження.

Суддя Рівненського міського суду
Н.М.Діонісьєва

Суддя Рівненського міського суду

Діонісьєва Н.М.