Справа № 807/3256/13-а
Суддя: Гаврилко С.Є.
Дата ухвалення: 2014-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

07 квітня 2014 рокум. Ужгород№ 807/3256/13-а

Закарпатський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Гаврилка С.Є.

з участю секретаря судового засідання -
Петричкович К.І.

за участі:

представника позивача - Петрецького
Сергія Івановича;

представника відповідача - Гайовича
Віталія Михайловича;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщення Закарпатського
окружного адміністративного суду
адміністративну справу за позовною
заявою Товариства з обмеженою
відповідальністю "Укрспецгруп" до
Державної податкової інспекції у м.
Ужгороді Головного управління
Міндоходів у Закарпатській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до статті 160 частини 3 КАС
України 07 квітня 2014 року було
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови. Повний текст
постанови виготовлено та підписано 14
квітня 2014 року.

До Закарпатського окружного
адміністративного суду звернулося з
позовною заявою Товариство з обмеженою
відповідальністю "Укрспецгруп" до
Державної податкової інспекції у м.
Ужгороді Головного управління
Міндоходів у Закарпатській області,
якою просить: 1. Визнати протиправним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення форми "Р" №
444/07-01-22-01/37231174/1834 від 04 вересня 2013 року,
яким Товариство з обмеженою
відповідальністю "Укрспецгруп"
зобов'язано сплатити податкове
зобов'язання з податку на прибуток
підприємств в розмірі 199286 грн., в тому
числі штрафна санкція 39857 грн., як таке,
що винесене з порушенням діючих вимог
законодавства та ґрунтується на
недостовірних, неперевірених,
однобічних даних; 2. Визнати
протиправним та скасувати податкове
повідомлення-рішення форми "Р" №
445/07-01-22-01/37231174/1835 від 04 вересня 2013 року,
яким Товариство з обмеженою
відповідальністю "Укрспецгруп"
зобов'язано сплатити податкове
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 122217,5 грн., в тому
числі штрафна санкція 24443,5 грн., як таке,
що винесене з порушенням діючих вимог
законодавства та ґрунтується на
недостовірних, неперевірених,
однобічних даних; 3. Визнати
протиправним та скасувати податкове
повідомлення-рішення форми "В4" №
446/07-01-22-01/37231174/1836 від 04 вересня 2013 року,
яким Товариство з обмеженою
відповідальністю "Укрспецгруп"
зменшено розмір від'ємного значення
суму податку на додану вартість в
розмірі 62 грн., як таке, що винесене з
порушенням діючих вимог законодавства
та ґрунтується на недостовірних,
неперевірених, однобічних даних.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення є
необґрунтованими, безпідставними та
такими, що підлягають скасуванню з
огляду на те, що контролюючим органом в
ході проведення перевірки
безпідставно зроблено висновок, що
позивачем укладений ряд договорів, які
є фіктивними, спрямованими на
створення уявної економічної
діяльності, такими, що суперечать
судовій доктрині "Ділова мета". Однак,
позивач зазначає, що такі висновки
відповідача не відповідають реальним
обставинам, а сам факт укладення
договорів, їх виконання було
обумовлено потребами господарської
діяльності товариства, та споживались
в процесі провадження господарської
діяльності.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги за обставин,
викладених у позовній заяві та
додатково поданих поясненнях,
підтримав повністю, надав суду
аналогічні пояснення та просив
задовольнити позов.

Представник відповідача під час
судового розгляду позовні вимоги не
визнав з мотивів, викладених у
запереченнях проти позову. Зокрема,
представник відповідача пояснив, що
проведеною перевіркою було
встановлено, що позивач мав
господарські взаємовідносини з
контрагентами на підставі низки
укладених договорів. Однак, як вважає
відповідач, жоден із укладених
договорів не міг сприяти позивачеві у
здійсненні ним господарської
діяльності, оскільки істотні умови
майже всіх правочинів створюють уяву
економічної діяльності, при цьому
відсутня будь-яка економічна
доцільність угоди, а також вони, будучи
не обумовленими розумним змістом,
направлені виключно на мінімізацію
податкових зобов'язань шляхом
завищення витратної частини.

За наведених обставин представник
відповідача просив відмовити в
задоволені позову повністю.

З'ясувавши всі обставини у справі та
перевіривши їх належними та
допустимими доказами суд дійшов
висновку, що адміністративний позов
підлягає до задоволення з огляду на
наступне.

Судом встановлено, що працівниками ДПІ
у м. Ужгороді Головного управління
Міндоходів у Закарпатській області
проведено планову виїзну перевірку ТОВ
"Укрспецгруп" з питань дотримання вимог
податкового законодавства за період з
05.08.2010 року по 31.12.2012 року, валютного та
іншого законодавства за період з 05.08.2010
року по 31.12.2012 року.

За результатами вказаної перевірки 21
серпня 2013 року був складений
відповідний акт за № 734/07-01-22-01/10/37231174 (Т.
1 а.с.а.с. 20-54).

У висновках вказаного акту перевірки
зафіксовані наступні порушення, що з
точки зору контролюючого органу,
допущенні позивачем: 1) статті 14
пункту 14.1 підпункту 14.1.27, статті 44
пунктів 44.1, 44.3, статті 138 пунктів 138.2, 138.10
підпунктів 138.10.2, 138.10.3 Податкового
кодексу України, в наслідок чого
донараховано податок на прибуток в
розмірі 159429 грн., в тому числі по
періодам: 3-й кв. 2012 року - у розмірі 51943
грн.; 4-й кв. 2012 року - у розмірі 107486 грн.;
2)статті 198 пункту 198.1 абзацу "а", пункту
198.3 Розділу V Податкового кодексу
України, в наслідок чого донараховано
податок на додану вартість у розмірі
97774 грн., та зменшено від'ємне значення
між сумою податкових зобов'язань та
податкового кредиту в сумі 62 грн., в
тому числі по періодам: вересень 2012
року - донараховано 49470 грн.; грудень 2012
року - зменшено від'ємне значення між
сумою податкових зобов'язань та
податкового кредиту на суму 62грн. та
донараховано 48304 грн.; 3) статті 164 пункту
164.2 підпункту 164.2.17 та пункту 168.1
підпункту 168.1.1 Податкового кодексу
України, в результаті чого
донараховано 1344 грн. податку на доходи
фізичних осіб.; статті 168 пункту 168.1
підпункту 168.1.2 Податкового кодексу
України, в частині недотримання
строків сплати податку на доходи
фізичних осіб із заробітної плати до
бюджету в сумі 111,71 грн.; статті 176 пункту
176.2 підпункту "б" Податкового кодексу
України, в частині не включення до
податкового розрахунку сум доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податку, і сум утриманого з
них податку за формою № 1ДФ за III-IV
квартали 2012 року суми доходу за ознакою
"157" (відомості про доходи фізичних осіб
підприємців з якими перебували в
господарських відносинах) (Т.1 а.с. 53).

За результатами розгляду поданого
позивачем заперечення на акт перевірки
контролюючим органом пункт 3 розділу 4
"Висновок" акту перевірки від 21 серпня
2013 року за № 734/07-01-22-01/10/37231174 викладено в
такій редакції: "перевіркою
встановлено порушення ТОВ
"Укрспецгруп" пп. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168
Податкового кодексу України від 02
грудня 2010 року № 2755- VІ, із змінами та
доповненнями, в частині недотримання
строків сплати податку на доходи
фізичних осіб із заробітної плати до
бюджету в сумі 111,71 грн.; пп. «б» п. 176.2
статті 176 Податкового кодексу України
від 02 грудня 2010 року № 2755- VІ, із змінами
та доповненнями, в частині не включення
до податкового розрахунку сум доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податку, і сум утриманого з
них податку за формою N 1ДФ за Ш-ІV
квартали 2012 року суми доходу за ознакою
"157" (відомості про доходи фізичних осіб
підприємців з якими перебували в
господарських відносинах)" (Т.1. а.с. а.с.
74-75).

На підставі вказаного акту перевірки 04
вересня 2013 року відповідачем були
прийняті податкові
повідомлення-рішення: №
444/07-01-22-01/37231174/1834, яким збільшено суму
грошового зобов'язання по податку на
прибуток приватних підприємств у
розмірі 159429 грн. за основним платежем
та 39857 грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами); №
445/07-01-22-01/37231174/1835, яким збільшено суму
грошового зобов'язання по податку на
додану вартість із вироблених в
Україні товарів (робіт, послуг) у
розмірі 97774 грн. за основним платежем та
2443,50 грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами); №
446/07-01-22-01/37231174/1836, яким позивачу
зменшено розмір від'ємного значення
суми податку на додану вартість у
розмірі 62 грн. (Т.1. а.с.а.с. 55-57).

Відповідно до статті 2 частини 1 КАС
України завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень. Згідно з частиною 3 цієї
статті у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони, зокрема, на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, а
також обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення
(вчинення дії).

Згідно зі статтею 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Закріплений конституційно принцип
законності також міститься і у статті 21
пункті 21.1 ПК України, а саме посадові
особи контролюючих органів
зобов'язані, зокрема, дотримуватися
Конституції України та діяти виключно
у відповідності з цим Кодексом та
іншими законами України, іншими
нормативними актами.

Судом встановлено, що за період, що
перевірявся у позивача були
господарські зобов'язання, що виникли
на підставі наступних договорів:

1) Договору № 205Ю про надання юридичних
послуг від 01.10.2012 року, укладеного з ТОВ
«Українська компанія «МОДУС» () (сума договору 95000,00 грн. з
ПДВ) (Т.1. а.с.а.с. 76-78).

2) Договору №01-06/К про надання
інформаційно-консультаційних послуг
від 13.07.2012 року, укладеного з ТОВ «ЛАНА
ГРУПП» () (сума договору
122000,00 грн. з ПДВ (Т.1. а.с.а.с. 83-86).

3) Договору №01-06/М про надання
маркетингових послуг від 13.07.2012 року,
укладеного з ТОВ «ЛАНА ГРУПП» () (сума договору 142000,00 грн. з
ПДВ (Т.1. а.с. а.с. 93-96).

4) Договору №01-12 суборенди майна від
03.09.2012 року, укладеного з ТОВ «Оптоком
2012» () (сума місячної
плати по договору 81000,00 грн. з ПДВ) (Т.1.
а.с.а.с. 106-108).

5) Договору зберігання №31/08/12 від 31.08.2012
року, укладеного з ТОВ «Арді Буд» () (сума плати за зберігання
однієї тони скрапленого газу становить
за календарний місяць 150,00 грн. з ПДВ (Т.1.
а.с. а.с. 115-118).

6) Договору №03-02/12 суборенди майна від
28.09.2012 року, укладеного з ТОВ «Арді Буд»
() (сума місячної плати
по договору 50000,00 грн. з ПДВ) (Т.1.
а.с.а.с.138-141).

7) Договору №05-04/12 про надання послуг
від 01.10.2012 року, укладеного з ТОВ «Арді
Буд» () (сума місячної
плати по договору 7266,67 грн. з ПДВ (Т.1.
а.с.а.с.147-149).

8) Договору №04-03/12 суборенди місць
стоянок транспортних засобів від 01.10.2012
року, укладеного з ТОВ «Арді Буд» () (сума місячної плати по
договору 7800,00 грн. з ПДВ (Т.1. а.с.а.с. 153-155).

Судом також встановлено, що
вищезазначені договори були виконані,
про що свідчать, зокрема, акт надання
послуг від 31 грудня 2012 року до договору
№ 205Ю від 01.10.2012 р. (Т.1. а.с. 79), звіт до
Договору про надання юридичних послуг
№ 205Ю від 01 жовтня 2012 року (Т.1. а.с. а.с.
80-81); акт надання послуг № 616 від 28
вересня 2012 року до договору № 01-06/К від
13.07.2012 р.(Т.1. а.с. 87), звіт до Договору про
надання інформаційно-консультативних
послуг № 01-06/К від 13.07.2012 р. (Т..
а.с.а.с.88-91); акт надання послуг № 617 від 28
вересня 2012 р. до договору № 01-06/М від
13.07.2012 р. (Т.1. а.с. 97), звіт Товариства з
обмеженою відповідальністю "Лана
Групп" про обсяг та характер наданих
послуг Товариству з обмеженою
відповідальністю "Укрспецгруп" за
період з 13.07.2012 р. по 28.09.2012 року згідно
Договору про надання маркетингових
послуг №01-6/М від 13.07.2012 року (Т.1, а.с.а.с.
98-104); акти приймання-передачі згідно
Договору № 01-12 суборенди майна від
03.09.2012 р. (Т.1. а.с. а.с. 109,112-113); акт надання
послуг № 310 від 29 вересня 2012 р. до
договору № 31/08/12 від 31.08.2012 р. (Т.1. а.с. 119);
акти приймання-передачі до Договору
зберігання № 31/08/12 від 31.08.2012 року (Т.1.
а.с.а.с. 123-131); акти передання-повернення
скрапленого газу з зберігання (Т.1.
а.с.а.с.132-137); акти передання-приймання
(Т.1. а.с.а.с. 142, 144), акти прийому-здачі
виконаних робіт (наданих послуг) (Т.1.
а.с.а.с. 145, 151, 157), а також відповідні
податкові накладні (Т.1. а.с. а.с. 82, 92, 105,
114, 120, 146, 152,158).

Витрати, понесені позивачем в ході
виконання своїх господарсько-правових
зобов'язань останній відніс до складу
валових витрат.

Відповідно до статті 138 пункту 138.1
витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із: витрат операційної
діяльності, які визначаються згідно з
пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 -
138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї
статті; інших витрат, визначених згідно
з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу; крім витрат,
визначених у пунктах 138.3 цієї статті та
у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до статті 138 пункту 138.1
підпункту 138.1.1 Податкового кодексу
України, витрати операційної
діяльності включають: собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та інші витрати
беруться для визначення об'єкта
оподаткування з урахуванням пунктів
138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5
статті 140, статей 142 і 143 та інших статей
цього Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку.

Так, згідно зі статтею 138 з пунктом 138.2
Податкового кодексу України, витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Як зазначалося вище, позивачем до
складу валових витрат віднесені суми,
сплачені ним за виконання робіт та
надання послуг контрагентами, з якими
позивач перебував у
господарсько-правових відносин.

В ході проведення перевірки відповідач
зробив висновок, що укладені між
позивачем та його контрагентами
правочини, спрямовані винятково на
зменшення бази оподаткування та не
мають під собою розумної,
економічно-обґрунтованої, необхідної і
достатньої ділової (господарської)
мети, можуть бути визнані недійсними, а
відтак, сума коштів, які позивач
сплатив за надання послуг чи виконання
робіт, згідно вищевказаних договорів
неправомірно віднесена останнім до
витрат.

Відповідно до статті 204 Цивільного
кодексу України правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до статей 6 та 627 ЦК України,
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Зміст договору, відповідно до статті 628
ЦК України, становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК договір є
обов'язковим для виконання сторонами.
При цьому виконання договору
відбувається відповідно до умов
договору, а не до його
назви/найменування, оскільки
відповідно до статті 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Стаття 637 ЦК України зазначає, що
тлумачення умов договору здійснюється
відповідно до статті 213 Цивільного
Кодексу, яка в свою чергу встановлює, що
зміст правочину може бути витлумачений
стороною (сторонами).

Статтею 14 пунктом 14.1. підпунктом 14.1.181
Податкового кодексу України
податковий кредит визначено як суму, на
яку платник податку на додану вартість
має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних визначених
відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п. 193.1
ст. 193 цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду в тому числі у зв'язку
з придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Згідно довідки з Єдиного
державного реєстру підприємств та
організацій України серії АА № 825624
позивач займається наступними видами
діяльності за КВЕД - 2010: 46.19 Діяльність
посередників у торгівлі товарами
широкого асортименту; 46.71 Оптова
торгівля твердим, рідким, газоподібним
паливом і подібними продуктами; 46.90
Неспеціалізована оптова торгівля; 47.30
Роздрібна торгівля пальним; 49.41
Вантажний автомобільний транспорт; 52.10
Складське господарство (Т.1. а.с. 178).
Аналіз предметів укладених договорів
між позивачем та його контрагентами
дозволяє дійти висновку, що товари, або
послуги, які були придбані ТОВ
"Украспецгруп" могли бути ним
використані виключно у межах
господарської діяльності.

Статтею 198 пунктом 198.2 Податкового
кодексу України визначено, що датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається в тому числі дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною. Як зазначалося
вище позивач надав суду податкові
накладні на підтвердження того, що за
кожним правочином останній
товар/послугу отримав (Т.1. а.с.а.с. 82, 92,
105, 114, 120, 146, 152,158).

Також контролюючим органом в акті
перевірки, на підставі висновків якого
винесено оскаржувані податкові
повідомлення-рішення, стверджується,
що по договору зберігання № 31/08/12 від 31
серпня 2012 року, укладеного з ТОВ "Арді
Буд", відсутні первинні документи, що
підтверджують передачу товару на
зберігання, повернення зберігання та
факт одержання послуг. Під час розгляду
даної справи було встановлено, що
частина первинних документів
товариства вилучена слідчим відділом
УПМ ГУ Міндоходів у Закарпатській
області. Згідно зі статтею 85 пунктом 85.9
ПК України, у разі, коли до початку або
під час проведення перевірки оригінали
первинних документів, облікових та
інших регістрів, фінансової та
статистичної звітності, інших
документів з питань обчислення та
сплати податків і зборів, були вилучені
правоохоронними та іншими органами,
зазначені органи зобов'язані надати
для проведення перевірки
контролюючому органу копії зазначених
документів або забезпечити доступ до
перевірки таких документів. В Акті
перевірки не вказано, чи звертався
контролюючий орган з вимогою надання
таких документів, а висновки з
зазначеної господарської операції,
викладені в акті перевірки засвідчують
відсутність ознайомлення з такими
документами. Тобто висновки
контролюючим органом зроблені на
підставі припущень.

Позивачем, при цьому надано докази
наявності таких документів у слідчого
органу, які були отримані позивачем в
останнього на його запит (Т.1 а.с.а.с. 15-120,
121-158). Вилучення таких документів у
позивача в примусовому порядку не може
розглядатись як відсутність таких
документів, тому підстав для зняття з
складу валових витрат сум, сплачених в
ціні плати за користування,
донарахування податку на прибуток,
немає, як немає підстав для зняття з
податкового кредиту сум ПДВ, сплачених
в ціні плати за користування вагами та
донарахування податку на додану
вартість.

Визначаючи порушення позивачем
податкового законодавства,
контролюючий орган, зокрема, вказував
на те, що документальною перевіркою
встановлено фіктивність укладених
позивачем угод, при цьому відповідач
посилався на статтю 234 ЦК України. Також
відповідач вказав на те, що в ході
проведення документальної перевірки
встановлено, що ТОВ "Оптоком 2012"
(контрагент позивача по договору № 01-12
суборенди майна від 03 вересня 2012 року,
укладеного з ТОВ "Оптоком 2012") не
відображено ні у складі придбання в
орендне користування пристроїв GPS
навігаторів, ні у складі податкових
зобов'язань з податку на прибуток
надання послуг із суборенди. Податкова
звітність з податку на прибуток подана
ТОВ "Оптоком 2012" без врахування
вартості придбання в орендне
користування навігаторів та надання їх
в суборенду. Звітність за 2012 рік
(наростаючим підсумком) не подавалась.
ТОВ "Оптоком 2012" відображено у складі
податкових зобов'язань за грудень 2012
року суму ПДВ у розмірі 54000 грн. по
контрагенту ТОВ "Укрспецгруп". За 9
місяців 2012 року встановлено повну
відсутність таких оборотів.

Згідно з вимогами чинного
законодавства, обов'язок контролювати
своїх контрагента на суб'єктів
підприємницької діяльності не
покладено, більше того, суб'єкт
підприємницької діяльності не має
права контролювати звітність або
своєчасність сплати податків іншими
особами. Якщо контрагент не виконав
свого зобов'язання (щодо подання
податкової звітності чи щодо сплати
податків до бюджету), то це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме щодо цієї особи.

Стосовно позиції податкового органу
про відсутність фактичного здійснення
господарських операцій за спірними
договорами в зв'язку з відсутністю
наміру створення правових наслідків
(фіктивність правочинів), суд констатує
наступне.

Недійсність господарських зобов'язань
встановлено статтею 207 Господарського
кодексу України, відповідно до якої -
господарське зобов'язання, що не
відповідає вимогам закону, або вчинено
з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, або
укладено учасниками господарських
відносин з порушенням хоча б одним з
них господарської компетенції, може
бути на вимогу однієї із сторін, або
відповідного органу державної влади
визнано судом недійсним повністю або в
частині.

У відповідності до статті 4 частини 2 ЦК
України основним актом цивільного
законодавства України є Цивільний
кодекс України. Тому в разі, якщо норми
ГК України не містять особливостей
регулювання майнових відносин
суб'єктів господарювання, а
встановлюють загальні правила, які не
узгоджуються із відповідними
правилами ЦК України, слід
застосовувати правила, встановлені ЦК
України.

Стаття 207 ГК України не містить
особливостей регулювання
господарських відносин, а містить
загальні правила про недійсність
господарських зобов'язань, які
суперечать положенням ЦК України як за
термінологією, так і за змістом. Відтак,
положення статті 207 ГК України
відповідно до статті 4 частини 2 ЦК
України застосовуватись не можуть,
застосуванню підлягають відповідні
норми Цивільного кодексу України.

Статтею 203 частиною 1 ЦК України (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин) встановлено, що
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Відповідно до статті 215 частини 1 ЦК
України, підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до статті 215 частин 2 та 3 ЦК
України, якщо недійсність правочину
прямо не встановлена законом, але одна
із сторін або інша заінтересована
особа заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним (оспорюваний правочин).
Визнання правочину недійсним судом не
вимагається лише у тому випадку, якщо
його недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин).

Відповідно до статті 203 частини 5 ЦК
України, правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 203 частиною 1 ЦК України
наведено визначення правочину, а саме
правочин - це дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 234 частини 1 ЦК
Україн, фіктивним є правочин, який
вчинено без наміру створення правових
наслідків, які обумовлювалися цим
правочином.

Тобто, фіктивний правочин
характеризується тим, що сторони
вчиняють такий правочин лише для виду,
знаючи заздалегідь, що він не буде
виконаний. При вчиненні фіктивного
правочину сторони мають інші цілі, ніж
ті, що передбачені правочином. Причому
такі цілі можуть бути протизаконними
або фіктивний правочин може взагалі не
мати правової мети. Фіктивним може бути
визнаний будь-який правочин, якщо він
не має на меті встановлення правових
наслідків, незалежно від того, в якій
формі він вчинений, його нотаріального
посвідчення та державної реєстрації.

Статтею 234 частиною 2 ЦК України
передбачено, що фіктивний правочин
визнається судом недійсним.

Крім того, постановою Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 06
листопада 2009 року було звернено увагу
на те, що для визнання правочину
фіктивним необхідно встановити
наявність умислу всіх сторін
правочину. Також необхідно
враховувати, що саме по собі
невиконання правочину сторонами не
означає, що укладено фіктивний
правочин. У разі якщо на виконання
правочину було передано майно, такий
правочин не може бути кваліфікований
як фіктивний.

Відповідно до презумпції
правомірності правочину (стаття 204 ЦК
України) всі укладені між сторонами
правочини є чинними, якщо їх
недійсність прямо не встановлена
законом (нікчемні правочини). В усіх
інших випадках питання про недійсність
правочину має бути встановлено судом
на підставі заяви зацікавленої особи
після повного та всебічного розгляду
питання про недійсність такого
правочину.

Відповідно до статті 71 частини 2 КАС
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача. Відповідачем не доведено
правомірності оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень, вимоги позивача
щодо визнання податкових
повідомлень-рішень протиправним та їх
скасування підтверджені належними та
допустимими доказами, відповідають
вимогам законодавства та встановленим
в судовому засіданні обставинам
справи, підтверджені належними та
допустимими доказами.

За наведених обставин, позовну заяву
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Укрспецгруп" слід
задовольнити в повному обсязі,
визнавши протиправним та скасувавши
податкові повідомлення-рішення, які
оскаржуються позивачем.

Керуючись статтями 17, 71, 86, 160, 163 КАС
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою
відповідальністю "Укрспецгруп" до
Державної податкової інспекції у м.
Ужгороді Головного управління
Міндоходів у Закарпатській області -
задовольнити.

Визнати протиправними та
скасувати податкові
повідомлення-рішення від 04 вересня 2013
року за № /444/07-01-22-01/37231174/1834, №
/445/07-01-22-01/37231174/1835 та №
/446/07-01-22-01/37231174/1836 .

Постанова суду може бути
оскаржена до Львівського апеляційного
адміністративного суду протягом
десяти днів з дня її проголошення, а у
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Апеляційна
скарга подається через Закарпатський
окружний адміністративний суд з
одночасним надсиланням її копії до
суду апеляційної інстанції. У випадках,
встановлених статтею 167 частиною 4
цього Кодексу десятиденний строк на
апеляційне оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду. У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя С.Є.
Гаврилко