Справа № 812/2549/14
Суддя: Н.В. Кравцова
Дата ухвалення: 2014-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження у
адміністративній справі

16 квітня 2014 рокуЛуганськСправа №
812/2549/14

Суддя Луганського окружного
адміністративного суду Кравцова Н.В.,
перевіривши матеріали
адміністративного позову Управління
Пенсійного фонду України в
Амвросіївському районі Донецької
області до ОСОБА_1 про стягнення
надміру отриманої пенсії у розмірі
32817,00 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

14 квітня 2014 року до Луганського
окружного адміністративного суду
надійшов позов Управління Пенсійного
фонду України в Амвросіївському районі
Донецької області до ОСОБА_1 про
стягнення надміру отриманої пенсії у
розмірі 32817,00 грн.

Стаття 1 Кодексу адміністративного
судочинства України визначає
юрисдикцію, повноваження
адміністративних судів щодо розгляду
адміністративних справ, порядок
звернення до адміністративних судів та
порядок здійснення адміністративного
судочинства.

Відповідно до частини першої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Згідно пункту 1 частини першої статті 3
Кодексу адміністративного судочинства
України справа адміністративної
юрисдикції - це переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є суб'єкт, який
здійснює владні управлінські функції
на основі законодавства, в тому числі
на виконання делегованих повноважень.

Отже, справою адміністративної
юрисдикції може бути переданий на
вирішення адміністративного суду спір,
який виник між двома (кількома)
конкретними суб'єктами суспільства
стосовно їхніх прав та обов'язків у
конкретних правових відносинах, у яких
хоча б один суб'єкт законодавчо
уповноважений владно керувати
поведінкою іншого (інших) суб'єктів, а
ці суб'єкти відповідно зобов'язані
виконувати вимоги та приписи такого
владного суб'єкта.

У випадку, якщо суб'єкт (у тому числі
орган державної влади, орган місцевого
самоврядування, їхня посадова чи
службова особа) у спірних
правовідносинах не здійснює вказані
владні управлінські функції щодо
іншого суб'єкта, який є учасником спору,
такий спір не має встановлених нормами
Кодексу адміністративного судочинства
України ознак справи адміністративної
юрисдикції, і, відповідно, не повинен
вирішуватись адміністративним судом.

Саме ж поняття «суб'єкт владних
повноважень» визначено у статті 3
Кодексу адміністративного судочинства
України - це органи державної влади,
орган місцевого самоврядування, їхні
посадові чи службові особи, інший
суб'єкт при здійсненні ними владних
управлінських функцій на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Отже, необхідною та єдиною ознакою
суб'єкта владних повноважень є
здійснення цим суб'єктом владних
управлінських функцій.

Відповідно до частини другої статті 4
Кодексу адміністративного судочинства
України юрисдикція адміністративних
судів поширюється на всі
публічно-правові спори, крім тих, для
яких законом встановлено інший порядок
судового вирішення.

Частиною третьою статті 6 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що суб'єкти владних
повноважень мають право звернутися до
адміністративного суду у випадках,
передбачених Конституцією та законами
України.

Статтею 17 Кодексу адміністративного
судочинства України визначено
юрисдикцію адміністративних судів
щодо вирішення адміністративних справ.

Зокрема, згідно пункту 5 частини другої
вказаної статті юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
публічно-правові спори за зверненням
суб'єкта владних повноважень у
випадках, встановлених Конституцією та
законами України.

Крім цього, частиною четвертою статті 50
Кодексу адміністративного судочинства
України передбачено, що громадяни
України, іноземці чи особи без
громадянства, їх об'єднання, юридичні
особи, які не є суб'єктами владних
повноважень, можуть бути відповідачами
лише за адміністративним позовом
суб'єкта владних повноважень: 1) про
тимчасову заборону (зупинення) окремих
видів або всієї діяльності об'єднання
громадян; 2) про примусовий розпуск
(ліквідацію) об'єднання громадян; 3) про
примусове видворення іноземця чи особи
без громадянства з України; 4) про
обмеження щодо реалізації права на
мирні зібрання (збори, мітинги, походи,
демонстрації тощо); 5) в інших випадках,
встановлених законом.

Таким чином, суб'єкт владних
повноважень до суду в порядку
адміністративного судочинства з
позовом до не суб'єкта владних
повноважень може звернутися лише у
вказаних вище випадках або ж у випадках
прямо передбачених в законі. Звернення
до суду суб'єкта владних повноважень є
способом реалізації його компетенції,
а тому відбувається з урахуванням
частини другої статті 19 Конституції
України, тобто лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Суддя вважає, що в даному випадку
позивачем фактично заявлені вимоги
щодо стягнення з відповідача - фізичної
особи шкоди.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.15 Цивільного
процесуального кодексу України суди
розглядають у порядку цивільного
судочинства справи щодо захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин.

Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, згідно пункту 3 частини 2
Цивільного кодексу України є завдання
майнової (матеріальної) та моральної
шкоди іншій особі. Способами захисту
цивільних прав та інтересів можуть
бути відшкодування збитків та інші
способи відшкодування майнової шкоди
(п.8, ч.2 ст. 16 ЦК України).

Враховуючи наведені норми та
обставини, суддя дійшов висновку, що
адміністративні суди можуть
розглядати вимоги про відшкодування
шкоди лише за наявності таких умов:
«вимоги мають стосуватись шкоди,
завданої лише суб'єктом владних
повноважень; такі вимоги мають бути
поєднані з вимогою про визнання
протиправними рішення, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень».

В іншому випадку вимоги про
відшкодування шкоди вирішуються
судами в порядку цивільного або
господарського судочинства.

Згідно п.16.2 Постанови Пленуму Вищого
адміністративного суду України № 8 від
20.05.2013 «Про окремі питання юрисдикції
адміністративних суді» частина перша
Закону № 1058-IV встановлює, що суми
пенсій, виплачені надміру внаслідок
зловживань з боку пенсіонера або
подання страхувальником недостовірних
даних, можуть бути повернуті
пенсіонером добровільно або
стягуються на підставі рішень
територіальних органів Пенсійного
фонду чи в судовому порядку.

Право на звернення до суду з позовами
про стягнення надміру виплачених
коштів випливає з функцій контролю за
витрачанням коштів цього фонду, тобто у
зв'язку зі здійсненням суб'єктом
владних повноважень владних
управлінських функцій. У зв'язку з цим
через публічно-правовий характер
спірних відносин вирішення таких
спорів належить до юрисдикції
адміністративних судів.

Постановою Пленуму Вищого
адміністративного суду України № 2 від
14.02.2014 «Про внесення змін до Постанови
Пленуму Вищого адміністративного суду
України № від 20.05.2013 «Про окремі
питання юрисдикції адміністративних
суді» пункт 16.2 було виключено.

Внаслідок чого, юрисдикція
адміністративних судів не поширюється
на спори про звернення Управління
Пенсійного фонду до фізичної особи про
стягнення надміру виплачених пенсій
внаслідок зловживання з боку
пенсіонера.

Таким чином, враховуючи вищевикладене
та зважаючи на те, що у даних спірних
правовідносинах позивач не здійснює
владні управлінські функції щодо
відповідача, суддя приходить до
висновку про те, що даний спір не
належить розглядати в порядку
адміністративного судочинства.

Згідно із п.1 ч.1 ст. 109 КАС України суддя
відмовляє у відкритті провадження у
справі, якщо заяву не належить
розглядати в порядку
адміністративного судочинства.

Таким чином, суддя прийшов висновку про
відмову у відкритті провадження за
позовом Управління Пенсійного фонду
України в Амвросіївському районі
Донецької області до ОСОБА_1 про
стягнення надміру отриманої пенсії у
розмірі 32817,00 грн.

Керуючись ст. 4-12, 17, 23, 105, 109 Кодексу
адміністративного судочинства України
суддя,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у
справі за позовом Управління
Пенсійного фонду України в
Амвросіївському районі Донецької
області до ОСОБА_1 про стягнення
надміру отриманої пенсії у розмірі
32817,00 грн.

Роз'яснити позивачеві право на
звернення з вказаним позовом до
місцевого суду в порядку цивільного
судочинства.

Копію ухвали разом із позовною заявою
та усіма доданими до неї матеріалами
невідкладно надіслати позивачу.

Ухвала набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого Кодексом
адміністративного судочинства
України, якщо таку скаргу не було
подано.

Ухвала суду може бути оскаржена до
Донецького апеляційного
адміністративного суду. Апеляційна
скарга на ухвалу суду першої інстанції
подається протягом п'яти днів з дня
проголошення ухвали. Якщо ухвалу було
постановлено у письмовому провадженні
або без виклику особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Н.В. Кравцова