Справа № 2а-3545/12/2670
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2014-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/59149/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Калашнікової О.В., Васильченко Н.В.,
Леонтович К.Г., розглянувши в порядку
письмового провадження
адміністративну справу за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
25 квітня 2012 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 11 вересня 2012 року у справі №
2а-3545/12/2670 за позовом ОСОБА_4 до
Київської міської державної
адміністрації, третя особа: Комунальне
підприємство «Головний
інформаційно-обчислювальний центр»
про визнання незаконним розпорядження,

у с т а н о в и л а:

В квітні 2011 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до Київської міської
державної адміністрації про визнання
протиправним і скасування
розпорядження Київської міської
державної адміністрації № 487 від 15
квітня 1997 року «Про порядок
розрахунків за житлово-комунальні
послуги».

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що
оскаржуваним розпорядженням
порушуються його законні права та
інтереси в сфері правовідносин, що
регулюються Законом України «Про
інформацію».

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
25 квітня 2012 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 11 вересня
2012 року, в задоволені позову
відмовлено.

У касаційній скарзі позивач,
посилаючись на неправильне
застосування судами попередніх
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, просить їх
скасувати та справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Перевіривши правову оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
проаналізувавши правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права
колегія суддів приходить до висновку,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволені позову, суд
першої інстанції зазначив, що
оскаржуваним розпорядженням права та
охоронювані законом інтереси позивача
не порушені, воно прийнято на підставі,
в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та Законами
України. З цим висновком погодився і
суд апеляційної інстанції.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з такими висновками судів
першої та апеляційної інстанцій,
виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій
встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що позивач мешкає
за адресою: АДРЕСА_1. Зазначений будинок
обслуговується Комунальним
підприємством по утриманню та
експлуатації житлового фонду КП
«Липкижитлосервіс», за яким закріплено
особовий рахунок квартири позивача, по
якому веде облік обсягів наданих
позивачеві житлово-комунальних послуг,
їх вартість, обсяг оплат позивача за
спожиті ним послуги та борги.

З комунальним підприємством по
утриманню та експлуатації житлового
фонду «Липкижитлосервіс» Комунальне
підприємство «Головний
інформаційно-обчислювальний центр»
(далі - КП ГІОЦ) уклало договір від 02.01.2009
року № 294 «На надання послуг» та
договір від 26.09.20008 р. № 2428 «На виконання
робіт», відповідно до умов останнього
передбачено, що КП «Липкижитлосервіс»
(замовник) доручається та оплачує, а КП
ГІОЦ (виконавець) виконує роботи по
інформаційно технологічному
супроводженню програмного
забезпечення розробленого виконавцем
та встановленого на комп'ютері
замовника для виконання замовником
платних для споживачів за спожиті ними
житлово-комунальні послуги.

Умови Договору №294 передбачають, що КП
«Липкижитлосервіс» (замовник) доручає
та оплачує, а КП ГІОЦ (виконавець)
виконує роботи по: обробці, розчепленню
та перерахуванню комунальних платежів
населення , що надійшли на розподільчий
рахунок КП ГІОЦ за комунальні послуги,
надані КП «Липкижитлосервіс»і
підприємствами-виробниками
житлово-комунальних послуг;
виготовленню для квартиронаймачів
«Рахунків на сплату
житлово-комунальних послуг», згідно
баз даних нарахувань замовником.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог,
судами взято до уваги, що КП ГІОЦ відома
лише інформація про позивача, яка
отримується від КП «Липкижитлосервіс»
в рамках угод укладених між сторонами
для виконання КП ГІОЦ робіт,
обумовлених вказаними угодами.

Згідно матеріалів справи, Київською
міською державною адміністрацією при
здійсненні нею владних управлінських
функцій було видано Розпорядження від
15.04.1997 року №478 «Про порядок
розрахунків за житлово-комунальні
послуги».

Розпорядженням Київської міської
державної адміністрації від 19.10.2010 року
№848 «Про підпорядкування
комунального підприємства «Головний
інформаційно-обчислювальний
центр»головному фінансовому
управлінню виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації)»,
комунальне підприємство «Головний
інформаційно-обчислювальний
центр»виведено з підпорядкування
Головного управління житлового
господарства виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації) та
підпорядковано Головному фінансовому
управлінню виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації).

Отже, оскільки оскаржуване
розпорядження винесено для
врегулювання наслідків виконання
розпорядження від 27.01.1997 року № 80
«Про порядок розрахунків за
житлово-комунальні послуги»та вирішує
господарські питання щодо виконання
державними органами своїх функцій,
колегія суддів погоджується з
висновком суддів попередніх інстанцій,
що КП ГІОЦ лише роздруковує на
замовлення КП «Липкижитлосервіс»
рахунки на сплату позивачем вартості
спожитих послуг та надає дані рахунки
КП «Липкижитлосервіс», а не
розповсюджує дані рахунки серед
необмеженого числа осіб. При цьому
обґрунтовано судами зазначено, що
КПГІОЦ не є ні виконавцем, ні
виробником житлово-комунальних послуг,
ні розповсюджувачем інформації.

Згідно з частиною першою ст. 6 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Матеріалами справи встановлено, що
ОСОБА_4 є споживачем
житлово-комунальних послуг, повинен
сплачувати вартість таких послуг за
цінами та тарифами, визначеними
органами місцевого самоврядування
(Київська міська державна
адміністрація), КП ГІОЦ - виконує роботи
по обробці, розчепленню та
перерахуванню комунальних платежів
позивача, що надійшли на розподільчий
рахунок цього підприємства за
відповідні комунальні послуги.

Слід зазначити, що нарахування
вартості спожитих позивачем
житлово-комунальних послуг за
календарний місяць здійснюється
балансоутримувачем будинку позивача,
по особовому рахунку відкритому
балансоутримувачем на квартиру
позивача, тобто по цифровому коду без
зазначення прізвища власника житла, а
відомості для оплати вносяться до
рахунку, який містить лише особовий
рахунок квартири та поле для
власноручного заповнення прізвища
платника при сплаті коштів у
банківській установі.

Законом України «Про інформацію»
передбачено, що інформація про фізичну
особу (персональні дані) - відомості чи
сукупність відомостей про фізичну
особу, яка ідентифікована або може бути
конкретно ідентифікована. При цьому, до
конфіденційної інформації про фізичну
особу належать, зокрема, дані про її
національність, освіту, сімейний стан,
релігійні переконання, стан здоров'я, а
також адреса, дата і місце народження. В
даному випадку, КП ГІОЦ не збирає та не
поширює конфіденційну інформацію про
позивача та не порушує його права, а
тому розпорядження Київської міської
державної адміністрації № 478 від 15.04.97р.
є таким, що не порушує норм Закону
України «Про Інформацію».

Вирішуючи спір по суті позовних вимог,
суди вірно зазначили, що КП ГІОЦ
отримує від КП «Липкижитлосервіс»
інформацію про позивача в рамках угод,
укладених між сторонами для виконання
робіт, обумовлених відповідними цими
угодами, а тому відсутні законні
підстави для визнання неправомірним та
скасування розпорядження органу
місцевого самоврядування.

За правилами частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення без змін,
якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 25 квітня 2012 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 11 вересня
2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України, у строк та у порядку,
визначеними статтями 237 - 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді:

з оригіналом згідно

помічник судді
А.О. Кулеша