Справа № 2а-11490/08/0470
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2014-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" березня 2014 р. м. Київ
К/9991/7982/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Ланченко Л.В.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні

касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у м.Дніпродзержинську

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
22.10.2009

та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 30.09.2010

у справі № 2а-11490/08/0470

за позовом ОСОБА_2

до Державної податкової інспекції у
м.Дніпродзержинську

про визнання недійсними податкового
повідомлення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
22.10.2009, залишеною без змін ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 30.09.2010,
адміністративний позов задоволено.
Визнано недійсними податкові
повідомлення ДПІ у м.Дніпродзержинську
від 13.05.2008 № /0, від 10.07.2008 № /1
та від 24.09.2008 № /2.

ДПІ у м.Дніпродзержинську подала
касаційну скаргу, в якій просить
скасувати вказані судові рішення та
ухвалити нове судове рішення про
відмову в адміністративному позові
повністю.

Заслухавши доповідь судді-доповідача
про обставини, необхідні для ухвалення
судового рішення судом касаційної
інстанції, дослідивши доводи
касаційної скарги, матеріали справи,
судові рішення, суд касаційної
інстанції дійшов висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивач отримав
свідоцтво про право на спадщину за
законом після смерті його матері, що
складається з права власності на право
на земельну частку (пай), що належало
спадкодавцю на підставі сертифіката
про право на земельну частку (пай) серії
КМ ЗП № 007857, виданого 14.05.1996
Великобілозерською районною державною
адміністрацією Великобілозерського
району Запорізької області.

Податковим повідомленням форми «Ф» від
13.05.2008 № /0, та складеними за
наслідками адміністративного
оскарження первісного податковими
повідомленнями від 10.07.2008 № /1 та
від 24.09.2008 № /2, позивачеві
визначено податкове зобов'язання з
податку з доходів фізичних осіб в сумі
11234,08 грн.

Суд касаційної інстанції вважає, що
суди дійшли правильного висновку про
протиправність визначення позивачеві
податкового зобов'язання з податку з
доходів фізичних осіб за наслідками
прийняття у спадщину права на земельну
частку (пай), яка перебуває у
колективній власності КСП.

Статтею 13 Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб» від 22.05.2003 № 889-IV
(далі Закону № 889-IV) визначається
порядок та ставки оподаткування
доходу, отриманого платником податку
внаслідок прийняття ним у спадщину
коштів, майна, майнових чи немайнових
прав.

Підпунктом 13.1 статті 13 Закону № 889-IV
передбачений поділ об'єктів спадщини
платника податку з метою
оподаткування, які поділяються,
зокрема, на об'єкти нерухомого майна,
об'єкти рухомого майна, об'єкти
комерційної власності тощо.

Відповідно до п.п. «в» п. 13.1 ст. 13 Закону
№ 889-IV до об'єкту комерційної власності
належить цінний папір (крім
депозитного (ощадного), іпотечного
сертифіката), корпоративне право,
власність на об'єкт бізнесу як такий,
тобто власність на цілісний майновий
комплекс, інтелектуальна (промислова)
власність або право на отримання
доходу за нею.

За вимогами п.п. «в» п.п. 13.2.1. п. 13.2 ст. 13
Закону № 889-IV до вартості власності,
визначеної у підпункті «в» пункту 13.1
цієї статті (об'єкт комерційної
власності (корпоративне право)), яка
успадковується членом сім'ї
спадкодавця першого ступеня
споріднення, оподаткування
здійснюється за ставкою податку,
визначеною пунктом 7.1 статті 7 цього
Закону (13 %).

Відповідно до п. 17 Розділу Х «Перехідні
положення» Земельного кодексу України
сертифікати на право на земельну
частку (пай), отримані громадянами,
вважаються правовстановлюючими
документами при реалізації ними права
вимоги на відведення земельної частки
(паю) в натурі (на місцевості)
відповідно до законодавства.

Сертифікати на право на земельну
частку (пай) є дійсними до виділення
власникам земельних часток (паїв) у
натурі (на місцевості) земельних
ділянок та видачі їм державних актів на
право власності на землю.

Отже, сертифікати на право на земельну
частку (пай) не підтверджують право
власності на землю, а є
правовстановлюючим документом, який
підтверджує право громадянина
реалізувати право на вимогу на
відведення земельної частки (паю) в
натурі (на місцевості) відповідно до
законодавства.

Підпункт «в» п.п. 13.1 ст. 13 Закону № 889-IV
не відносить до об'єктів комерційної
власності право вимоги особи як
майнове право.

За приписами п.п. 4.3.11 п. 4.3 ст. 4 Закону №
889-IV до складу загального місячного або
річного оподатковуваного доходу
платника податку не включаються такі
доходи (що не підлягають відображенню в
його річній податковій декларації):
кошти або майно, майнові чи немайнові
права, які отримують спадкоємці
фізичної особи у разі оформлення права
на спадщину в порядку, передбаченому
законодавством, з урахуванням положень
пункту 13.2 статті 13 цього Закону.

Отже, виходячи з тієї обставини, що
отримане позивачем у спадщину майнове
право не належать до об'єкту
комерційної власності, визначеного у п.
«в» п. 13.1 ст. 13 вказаного Закону,
підстави здійснювати оподаткування у
порядку, визначеному п.п. «в» п.п. 13.2.1
п.13.2 ст. 13 цього ж Закону відсутні.

Зважаючи на викладене, касаційна
скарга залишається без задоволення, а
оскаржені судові рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 220, 2201, 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у м.Дніпродзержинську
залишити без задоволення, а постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 22.10.2009 та
ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 30.09.2010 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав,
передбачених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України, за заявою, поданою через Вищий
адміністративний суд України у
порядку, встановленому статтями 236-2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
Н.Г. Пилипчук

Судді
Л.В. Ланченко

Ю.І. Цвіркун