Справа № 2а-4488/10/1370
Суддя: Гулкевич Ірена Зіновіївна
Дата ухвалення: 2014-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
№ 2а-4488/10/1370
Львівський окружний адміністративний
суд в складі:
головуючий судді Гулкевич І.З.,
секретаря судового засідання
позивача ОСОБА_1, представника позивача
представника відповідача Мисак
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України у Львівській області,
Самбірського МВ ГУ МВС України у
Львівській області про визнання наказу
про звільнення протиправним ,
поновлення на службі в органах
внутрішніх справ та стягнення
заробітку за час вимушеного прогулу., -
ОСОБА_1 звернувся до Галицького
районного суду міста Львова з
адміністративним позовом до
Головного Управління внутрішніх справ
України у Львівській області,
Самбірського МВ ГУ МВС України у
Львівській області про визнання наказу
про звільнення протиправним ,
поновлення на службі в органах
внутрішніх справ та стягнення
заробітку за час вимушеного прогулу.
14.11.2003 року ОСОБА_1 звернувся до
Галицького районного суду м.Львова зі
скаргою до Головного Управління
внутрішніх справ України у Львівській
області, Самбірського МВ ГУ МВС України
у Львівській області про визнання
наказу про звільнення протиправним,
поновлення на службі в органах
внутрішніх справ та стягнення
заробітку за час вимушеного прогулу.
04.03.2004 року Ухвалою Галицького
районного суду м.Львова відкрито
провадження у справі та призначено до
розгляду в судовому засіданні.
29.12.2004 року Рішенням Галицького
районного суду м.Львова в задоволенні
скарги ОСОБА_1 було відмовлено.
31.01.2005 року скаржником було подано
апеляційну скаргу на рішення
Галицького районного суду м.Львова.
15 квітня 2005 року колегією суддів
Судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Львівської області і
винесено ухвалу про відкриття
провадження та призначено справу до
судового розгляду.
25 квітня 2005 року Ухвалою колегії суддів
Судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Львівської області
апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, та
рішення Галицького районного суду
залишено без змін.

19.12.2007 року ОСОБА_1 було подано заяву про
перегляд рішення Галицького районного
суду м.Львова від 29.12.2004 року у зв'язку з
нововиявленими обставинами.

06.03.2008 року Галицьким районним судом
м.Львова винесено ухвалу , якою
відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1
про перегляд рішення Галицького
районного суду м.Львова від 29.12.2004 року.

04.04.2008 року ОСОБА_1 було подано заяву про
апеляційне оскарження ухвали, а 11.04.2008
року було подано саму апеляційну
скаргу на ухвалу Галицького районного
суду м.Львова від 06 березня 2008 року.

Ухвалою Колегії суддів Судової палати
в цивільних справах апеляційного суду
Львівської області від 07.07.2008 року
поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне
оскарження ухвали Галицького
районного суду м.Львова від 06 березня
2008 року та прийнято апеляційну скаргу
до розгляду.

Ухвалою Колегії суддів Судової палати
в цивільних справах апеляційного суду
Львівської області від 07.07.2008 року
призначено судовий розгляд справи.

Ухвалою Колегії суддів Судової палати
в цивільних справах апеляційного суду
Львівської області від 18.08.2008 року
Ухвалу Галицького районного суду
м.Львова від 07 .07.2008 року скасовано та
провадження у справі закрито.

Ухвалою Галицького районного суду
м.Львова від 11 .02.2009 року заяву ОСОБА_1
про перегляд рішення у зв'язку з
нововиявленими обставинами
задоволено, рішення Галицького
районного суду м . Львова від 29 грудня
2004 року скасовано.

06.03.2009 року відповідачем - Головним
Управлінням міністерства внутрішніх
справ України у Львівській області
подано апеляційну скаргу на ухвалу
Галицького районного суду м.Львова від
11.02.2009 року.

21.09.2010 року Ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
відкрито апеляційне провадження, та
ухвалою від 01.10.2009 року призначено до
розгляду.

Ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 08.02.2010 року
апеляційну скаргу залишено без
задоволення , а ухвалу Галицького
районного суду м.Львова від 11 .02.2009 року
без змін.

Ухвалою Галицького районного суду м.
Львова від 15.04.2010 року адміністративну
справу за позовом ОСОБА_1 до Головного
Управління внутрішніх справ України у
Львівській області, Самбірського МВ ГУ
МВС України у Львівській області про
визнання наказу про звільнення
протиправним, поновлення на службі в
органах внутрішніх справ та стягнення
заробітку за час вимушеного прогулу
передано по підсудності Львівському
окружному адміністративного суду.

Позовні вимоги мотивовано тим, позивач
вважає протиправним наказ про
звільнення № 811о/с від 15 жовтня 2003 року
(через службову невідповідність),
оскільки такий прийнятий на підставі
атестаційного листа від 13.08.2003 року.
Позивач зазначає, що у березні 2006 року
він звернувся з позовною заявою до
Голови атестаційної комісії УМВСУ у
Львівській області та начальника
Самбірського МВС УМВСУ у Львівській
області про визнання незаконним
рішення атестаційної комісії.
Постановою Самбірського
міськрайонного суду Львівської
області від 20.06.2007 року, яка залишена
без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 13.11.2007 року, позов ОСОБА_1
задоволено, а саме визнано нечинним
рішення начальника Самбірського МВС
УМВСУ у Львівській області ОСОБА_4 та
голови атестаційної комісії УМВСУ у
Львівській області ОСОБА_5 від 13.08.2003
року, щодо невідповідності ОСОБА_1
займаній посаді і звільнення з органів
внутрішніх справ, а тому як наслідок
скасуванню підлягає наказ про
звільнення № 811о/с від 15 жовтня 2003 року
(через службову невідповідність),
поновлення на службі в органах
внутрішніх справ та стягнення
заробітку за час вимушеного прогулу.

Позивач та представник позивача у
судових засіданнях позовні вимоги
підтримали повністю з підстав
викладених у позовній заяві, просили
позов задовольнити.

Представник відповідача у судових
засіданнях проти позову заперечили
повністю з підстав викладених у
запереченні, вважав позовні вимоги
безпідставними, просили у задоволенні
позову відмовити. У запереченнях
відповідач послався на те, що
підставою для рішення атестаційної
комісії був власноручно написаний
рапорт від 12.08.2003 року про звільнення з
органів внутрішніх справ за власним
бажанням (у зв'язку з сімейними
обставинами), що підтверджується
висновком службового розслідування за
фактом порушення службової дисципліни
працівниками Самбірського МВС УМВСУ у
Львівській області від 13.08.2003 року.
Зазначає, що постановою Самбірського
міськрайонного суду Львівської
області від 20.06.2007 року, яка залишена
без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 13.11.2007 року, висновок атестаційної
комісії не скасовано, а визнано
нечинним рішення начальника
Самбірського МВС УМВСУ у Львівській
області ОСОБА_4 та голови атестаційної
комісії УМВСУ у Львівській області
ОСОБА_5 від 13.08.2003 року.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши документи, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини
справи, на яких ґрунтуються вимоги
позову, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
встановив наступні обставини справи та
надав їм правову оцінку.

ОСОБА_1 проходив службу в органах
внутрішніх справ на посаді дільничного
інспектора міліції Самбірського МВС
УМВСУ у Львівській області у званні
лейтенанта міліції. 15 жовтня 2003 року
позивач був звільнений з посади на
підставі наказу про звільнення № 811о/с
за п. 64 «д» Положення про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ (через
службову невідповідність). Як
вбачається з матеріалів справи та
пояснень представників відповідача
спірний наказ про звільнення було
видано на підставі атестаційного листа
від 13.08.2003 року, а тому 15.10.2013 року
наказом № 415о/с начальника ГУ МВСУ у
Львівській області п. Рудяком О. В.
внесено зміни до наказу № 811о/с від 15
жовтня 2003 року, а саме підстава
звільнення змінена з службової
невідповідності на звільнення за
власним бажанням.

Постановою Самбірського
міськрайонного суду Львівської
області від 20.06.2007 року, яка залишена
без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 13.11.2007 року встановлено, що ОСОБА_1,
що позивач на посаді дільничого
інспектора працював всього 2 роки і був
молодим спеціалістом. Жодних стягнень
до дня проведення атестації, як це
передбачено Дисциплінарним статутом
органів внутрішніх справ України
позивач не мав, про що свідчить
висновок попереднього атестування, що
займаній посаді він відповідав.
Начальник Самбірського МВС УМВСУ у
Львівській області ОСОБА_4 взагалі не
мав права приймати участь у складанні
атестаційного листа, оскільки працював
з позивачем тільки 2-а місяці, що є
грубим порушенням п. 3.2 Інструкції про
порядок проведення атестування
особового складу органів внутрішніх
справ України, затвердженої наказом
Міністерства внутрішніх справ України
від 23.02.2001 року, яка передбачає, що
безпосередній начальник має право
складати атестаційний лист на
підлеглого за умови спільної служби з
ним не менше 6 місяців. Підтвердженням
того, що атестаційний лист є незаконним
є той факт, що перша сторінка
атестаційного листа підписана не
позивачем і дата на ньому 13.08.2003 р. також
поставлена не ним. Встановлено, що при
проведенні почеркознавчої експертизи
було виявлено, що підпис на першому
аркуші атестаційного листа від 13.08.2003
року не належить ОСОБА_1 .

Крім того, при складанні атестаційного
листа було порушено норми Інструкції
про порядок проведення атестування
особового складу органів внутрішніх
справ України, затвердженої наказом
Міністерства внутрішніх справ України
від 23.02.2001 року. Зокрема, відповідно до
п. 3.2. безпосередній начальник складає
атестаційний лист на підлеглого за
умови спільної служби з ним не менше 6
місяців. Якщо на час складання
атестаційного листа начальник не має
шестимісячного терміну спільної
служби з працівником, який атестується,
то такий лист складається заступником
начальника або старшим прямим
начальником, який має термін спільної
служби понад 6 місяців. Начальник
Самбірського МВС УМВСУ у Львівській
області ОСОБА_4 не мав права приймати
участь у складанні атестаційного
листа, оскільки працював з позивачем 5
місяців.

Відповідно до п. 1.4. Інструкції
атестування осіб середнього, старшого
і вищого начальницького складу
проводиться на кожній із займаних
посад - через 4 роки. Дана норма була
порушена, так як позивач працював на
займаній посаді з 26.07.2001 року і вже
проходив атестацію раніше.

Встановлено, що відповідно п.5.5
Інструкції після спливу двохмісячного
терміну після проведення атестації
звільнення не допускається, а позивача
звільнили тільки 15.10.2003 року. Підставою
звільнення був висновок атестаційної
комісії. Отже, при проведенні атестації
атестаційною комісією були порушені
норми Інструкції про порядок
проведення атестування особового
складу органів внутрішніх справ
України, затвердженої наказом
Міністерства внутрішніх справ України
від 23.02.2001 року.

Ст. 72 КАС України зазначає, що
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Таким чином, в матеріалах справи наявна
постанова Самбірського
міськрайонного суду Львівської
області від 20.06.2007 року, яка набрала
законної сили, та якою визнано нечинним
рішення начальника Самбірського МВС
УМВСУ у Львівській області ОСОБА_4 та
голови атестаційної комісії УМВСУ у
Львівській області ОСОБА_5 від 13.08.2003
року, та якою встановлено, що підстава
звільнення - рішення атестаційної
комісії визнано нечинним, та як
наслідок наказ № 811о/с від 15 жовтня 2003
року є протиправним, та таким, який
підлягає до скасування.

Фактично відповідач своїми діями
визнав протиправність винесення
наказу № 811о/с від 15 жовтня 2003 року, а
саме шляхом винесенням наказу № 415о/с
від 15.10.2013 року начальника ГУ МВСУ у
Львівській області п. Рудяком О. щодо
внесення змін у підстави звільнення
позивача .

Суд з приводу внесення таких змін у
спірний наказ зазначає наступне, що
підставою для звільнення у зміненому
наказі № 811о/с від 15 жовтня 2003 року
зазначено звільнення за власним
бажанням. Разом з тим, у матеріалах
справи наявний рапорт ОСОБА_1 від 12.08.2003
року про звільнення з органів
внутрішніх справ у зв'язку з сімейними
обставинами, яку суд розцінює як заяву
про звільнення за власним бажанням.

Відповідно до Положення про порядок
звільнення рядового та начальницького
складу з органів внутрішніх справ
особи рядового та начальницького
складу користуються всіма
соціально-економічними, політичними та
особистими правами і свободами,
виконують усі обов'язки громадян,
передбачені Конституцією та іншими
законодавчими актами, а їх права,
обов'язки і відповідальність, що
випливають з умов служби, визначаються
законодавством, Присягою, статутами
органів внутрішніх справ і цим
Положенням.

П. 63 пп. ж Положення про порядок
звільнення рядового та начальницького
складу з органів внутрішніх справ
передбачає, що особи рядового і
молодшого начальницького складу
звільняються зі служби в запас: за
власним бажанням - при наявності
поважних причин, що перешкоджають
виконанню службових обов'язків.

Згідно з пунктом 68 Положення, особи
рядового і начальницького складу, які
виявили бажання звільнитися зі служби
за особистим проханням, попереджають
прямого начальника органу внутрішніх
справ про прийняте ними рішення не
пізніш як за три місяці до дня
звільнення, про що подають рапорт за
командою.

Верховний Суд України висловив правову
позицію у зазначеній категорії справ
щодо звільнення з органів внутрішніх
справ, зокрема, у постанові від 5 грудня
2011 року (№ 21-236а11), Постанові Верховного
суду від 29 травня 2012 року (21-122а12) та
дійшов висновку про те, що вимоги
пункту 68 Положення встановлюють
граничний термін видання наказу про
звільнення (три місяці) та обов'язкове
з'ясування причини звільнення (
Постанова ВСУ у справі 21-136а12).

Суд встановив, що 12.08.2003 року позивач
подав рапорт про звільнення за
особистим проханням (за власним
бажанням), а фактично наказ начальника
ГУ МВСУ у Львівській області п. Рудяка
О. про звільнення за власним бажанням №
415о/с було винесено 15.10.2013 року, тобто
поза межами строків, встановлених
законом. Такі дії відповідача,
суперечать вимогам пункту 68 Положення,
а також суд зазначає, що при прийнятті
відповідачем рішення про звільнення
позивача та оспорюваного наказу не
було з'ясовано причину написання ним
рапорту, як того вимагає пункт 8
Положення.

Відповідно до положень, закріплених
статтею 11 КАС України, розгляд і
вирішення справ в адміністративних
судах здійснюються на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 71 КАС
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачами 1,2, як суб'єктами владних
повноважень, які заперечували проти
позову, не доведено правомірності
прийнятого рішення про звільнення
позивача та не надано достатніх
доказів в обґрунтування такої
правомірності.

Зважаючи на всі наведені обставини в їх
сукупності, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги позивача підлягають до
задоволення.

Відповідно до статті 235 КЗпП України, у
разі звільнення без законної підстави
або незаконного переведення на іншу
роботу працівник повинен бути
поновлений на попередній роботі
органом, який розглядає трудовий спір.
При винесенні рішення про поновлення
на роботі орган, який розглядає
трудовий спір, одночасно приймає
рішення про виплату працівникові
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу або різниці в заробітку за час
виконання нижчеоплачуваної роботи, але
не більш як за один рік. Якщо заява про
поновлення на роботі розглядається
більше одного року, не з вини
працівника, орган, який розглядає
трудовий спір, виносить рішення про
виплату середнього заробітку за весь
час вимушеного прогулу.

Суд важає за можливим вийти за межі
позовних вимог та визнати наказ №811 о/с
від 15 жовтня 2003 року не тільки
протиправним, але таким, що підлягає до
скасуванню, а також підлягає
скасуванню наказ від 15 жовтня 2013 року
№451 о/с, яким було внесено зміни до
наказу №811 о/с.

Згідно Довідки ГУМВС України у
Львівської області від 01.06.2013 року № 5402
про середню заробітну плату ОСОБА_1,
середньомісячна заробітна плата
позивача становить 451 грн.

У зв'язку із незаконним звільненням
позивач перебуває у вимушеному прогулі
з 15 жовтня 2003 року. Відтак, станом на 10
квітня 2014 року з відповідача на користь
позивача підлягає стягненню середній
заробіток у сумі 56 751 гривень за
відрахування зборів і обов»язкових
платежів.

Керуючись ст. ст. 17-19, 160-163, 256 КАС
України, суд-,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов
задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати
наказ №811 о/с від 15 жовтня 2003 року в
частині звільнення ОСОБА_1 за п.64 «д».

Визнати протиправним та скасувати
наказ начальника Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
у Львівській області Рудяка О.В. №451 о/с
від 15 жовтня 2013 року.

Поновити ОСОБА_1 на посаді дільничого
інспектора міліції Самбірського МВС
УМВСУ у Львівській області з 15.10.2003
року.

Постанова суду в частині поновлення
ОСОБА_1 на посаді виконується негайно.

Стягнути з Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
(м. Львів, пл.Григоренка,3) на користь
ОСОБА_1 заробітну плату за час
вимушеного прогулу в сумі 56 751 грн
(п»ятдесят шість тисяч сімсот
п»ятдесят одна гривня) за відрахування
зборів і обов»язкових платежів.

Постанову суду в частині стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу в частині стягнення за один
місяць у сумі 451 грн (чотириста
п»ятдесят одна гривня) виконується
негайно.

Постанова набирає законної сили в
строк та в порядку, передбаченому ст.254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена в строк
та в порядку, визначеному ст.186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Повний текст постанови
виготовлено 16 квітня 2014 року.

Суддя

Гулкевич І.З.