Справа № 810/4088/13-а
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2014-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Журавель
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді Глущенко
Я.Б.,

суддів
Пилипенко О.Є., Романчук О.М.,

розглянувши у письмовому провадженні
справу за адміністративним позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фея» до Броварської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень, за
апеляційною скаргою Броварської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області на
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 12 листопада
2013 року,

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «Фея» звернулося у суд із позовом
до Броварської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області, в якому просило визнати
протиправними та скасувати податкові
повідомлення-рішення від 11.02.2013 року
№ та №.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 12 листопада
2013 року позов задоволено.

Не погоджуючись із рішенням суду,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову суду
першої інстанції та ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає залишенню
без задоволення, а постанова суду - без
змін з таких підстав.

Так, суд першої інстанції дійшов
висновку про неправомірність
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень з огляду на
необґрунтованість встановлених
відповідачем порушень податкового
законодавства під час перевірки
позивача по господарським
взаємовідносинам останнього з ТОВ
«Укрзерногруп».

З такими висновками суду не можна не
погодитися.

Колегією суддів установлено, що
відповідачем проведено документальну
позапланову виїзну перевірку позивача
з питань дотримання вимог податкового
законодавства по взаємовідносинах з
платником податків ТОВ «Укрзерногруп»
за період з 01.06.2011 року по 31.12.2011 року, за
підсумками якої складено акт від 25.01.2013
року №50/22-5/31033921 та виявлено порушення
ч. 1 ст. 203, ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу
України, п. п. 138.2, 138.4, 138.6, 138.8 ст. 138, пп.
139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу
України, в результаті чого занижено
податок на прибуток на загальну суму
270062 грн., пп. 2.4 п. 2 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, п. п. 198.2, 198.3, 198.6
ст. 198, п. п. 200.1, 200.2 ст. 200 Податкового
кодексу України, в результаті чого
занижено податок на додану вартість в
загальному розмірі 234837 грн.

У зв'язку із наведеним, відповідачем
прийнято податкові
повідомлення-рішення від 11.02.2013 року
№, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в загальному розмірі
на 329628 грн., в тому числі 234837 грн. - за
основним платежем, 94791 грн. - за
штрафними санкціями, №, яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на прибуток у
розмірі 270062 грн. (без застосування
штрафних санкцій).

Не погоджуючись із такими рішеннями
податкового органу, а також з
результатами їх адміністративного
оскарження до Міністерства доходів і
зборів України, позивач звернувся у
суд.

Обговорюючи правомірність прийняття
відповідачем оскаржуваних податкових
повідомлень - рішень, судова колегія
зважає на таке.

Як убачається із матеріалів справи, а
саме акту перевірки, підставою для
визначення грошових зобов'язань з
податку на додану вартість та податку
на прибуток стало виявлення податковим
органом під час перевірки позивача
перебування останнього у
фінансово-господарських
взаємовідносинах з ТОВ «Укрзерногруп»
за договором, який, на переконання
податкової інспекції, не створює
юридичних наслідків, ним обумовлених.

Зазначені твердження контролюючого
органу ґрунтуються на висновках,
викладених у акті від 31.08.2012
№779/22-317/36854165 «Про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
«Укрзерногруп» з питань правильності
визначення розміру податкових
зобов'язань та правомірності
формування податкового кредиту з
податку на додану вартість за період з
01.05.2011 по 30.04.2012», складеному
працівниками ДПІ у Солом'янському
районі м. Києва ДПС. Зі змісту цього
акту слідує, що контролюючим органом
виявлено, що податковий кредит ТОВ
«Укрзерногруп» сформовано за рахунок
«ризикових» суб'єктів господарювання
ПП «Оліяторг», ПП «Укрхімкомплект», ПП
«Євротерм-Харків». Також, зазначено, що
у податкового органу відсутня будь-яка
інформація про наявні у ТОВ
«Укрзерногруп» складські приміщення,
автомобільний чи інший транспорт,
устаткування, а також трудові ресурси,
необхідні для здійснення
фінансово-господарської діяльності
підприємства. Враховуючи наведене,
відповідач дійшов висновку, що ТОВ
«Фея» здійснювало операції з придбання
товарів у ТОВ «Укрзерногруп», які в
дійсності не реалізовувалися вказаним
підприємством, а лише полягали в
документальному їх оформленні (шляхом
складання договорів, рахунків-фактур,
видаткових накладних, податкових
накладних та інших документів), з метою
ухилення від сплати податків та
обов'язкових платежів. Оформлення ТОВ
«Укрзерногруп» первинних документів
щодо реалізованих товарів на адресу
ТОВ «Фея» є таким, що суперечить ч. 1 ст.
203, ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України
та не може бути спрямоване на реальне
настання правових наслідків. Таким
чином податкова інспекція дійшла
висновку, що правочини, укладені між
ТОВ «Фея» та ТОВ «Укрзерногруп», не
спричиняють реального настання
правових наслідків та є нікчемними.

Аналізуючи наведені доводи, колегія
суддів зважає на таке.

Основним нормативно-правовим актом, що
врегульовує спірні правовідносини є
Податковий кодекс України.

Підпунктом 44.1 статті 44 Податкового
кодексу України встановлено, що для
цілей оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту (абзац другий
вищевказаної правової норми).

Так, згідно вимог пп. 134.1.1. п. 134.1. ст. 134 ПК
України об'єктом оподаткування
податком на прибуток є прибуток із
джерелом походження з України та за її
межами, який визначається шляхом
зменшення суми доходів звітного
періоду, визначених згідно зі статтями
135 - 137 цього Кодексу, на собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та суму інших витрат
звітного податкового періоду,
визначених згідно зі статтями 138 - 143
цього Кодексу, з урахуванням правил,
встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 ПК України
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат,
зокрема, витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку (пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139
ПК України).

Частиною 1 ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» передбачено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факт
здійснення господарської операції.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Колегією суддів установлено, що 30.06.2011
між ТОВ «Фея» (покупець) та ТОВ
«Укрзерногруп» (постачальник) укладено
договір поставки №3006, згідно з яким
постачальник зобов'язується передати у
власність покупця олію соняшникову
рафіновану дезодоровану, а покупець
зобов'язується оплатити та прийняти
товар, відповідно до умов даного
договору.

Факт передачі товару за вказаним
договором підтверджується
рахунками-фактурами, видатковими
накладними, які за змістом та
реквізитами відповідають вимогам
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні». За наслідками поставки
контрагентом виписано позивачу
податкові накладні, які за змістом
відповідають вимогам пункту 201.1 статті
201 Податкового кодексу України.

Транспортування (доставка) придбаного
позивачем товару здійснювалось за
рахунок постачальника через
автопідприємство ТОВ «Кривоозерський
комбікормовий завод», що
підтверджується відповідними
товарно-транспортними накладними,
підписаними уповноваженими особами
контрагента та позивача, а також
перевізника. Крім того, позивачем
надано копії технічних паспортів
автомобілів, подорожні листи та
довіреності на осіб, які здійснювали
транспортування продукції.

Також, позивачем надано сертифікати
відповідності щодо якості придбаної
олії та висновок державної
санітарно-епідеміологічної експертизи
з посвідченням про якість.

На підтвердження розрахунків (у
безготівковій формі) за придбаний
товар позивачем надано платіжні
доручення та банківські виписки по
рахунках. Проведення оплати та
оприбуткування отриманого товару на
склад позивача підтверджується
попередньою калькуляцією вартості
виробництва продукції та
журналом-ордером і відомістю по
рахунках.

Наявність у позивача складських
приміщень підтверджується договором
оренди об'єкта нерухомості, укладеним з
СТ «Альянс-5», актом прийму-передачі
основних засобів. Надходження товару
на склад та подальший його рух по
підприємству підтверджується картками
складського обліку матеріалів,
виробничими листами, накладними на
внутрішнє переміщення.

На підтвердження наявності трудових
ресурсів для здійснення господарської
діяльності надано штатний розклад на
2010 рік.

Окрім того, позивачем надано суду
документи на підтвердження трудових
ресурсів та рух товару у ТОВ
«Укрзерногруп»: штатний розклад ТОВ
«Укрзерногруп», накази, договори про
виконання робіт щодо очищення та
переробки соняшникової олії, укладені
між ТОВ «Укрзерногруп» та ПАТ
«Київський маргариновий завод», та
акти виконаних робіт до цих договорів,
податкові та видаткові накладні,
договір поставки сировини, укладений
між ТОВ «Укрзерногруп» та ТОВ
«Кривоозерський комбікормовий завод»,
договір оренди нежитлових приміщень та
харчових цистерн, договір
транспортного перевезення, протокол
погодження договірної вартості
перевезення, укладені між тими ж
сторонами.

Як убачається з матеріалів справи,
придбана позивачем олія
використовувалась у власній
господарській діяльності для
виробництва майонезу, який в
подальшому реалізовувався іншим
суб'єктам господарювання, зокрема, ТОВ
«Ашан Україна Гіпермаркет», ДП
«Продмережа», ТОВ «Фудмаркет», ЗАТ
«Ритейлінгова компанія «Євротек», що
підтверджується видатковими,
податковими та товарно-транспортними
накладними, копії яких наявні в
матеріалах справи.

Результати вищеописаних господарських
операцій з ТОВ «Укрзерногруп»
позивачем відображено в податковому
обліку з податку на прибуток та ПДВ.

Колегією суддів з'ясовано, що основним
видом господарської діяльності ТОВ
«Фея» є виробництво прянощів та
приправ - згідно витягу з ЄДРПОУ серії
АВ №515823.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що дійсне виконання
господарських операцій між позивачем
та ТОВ «Укрзерногруп» належно
підтверджене первинними документами, а
придбані першим товари безпосередньо
стосуються його господарської
діяльності, а тому правомірно
віднесені до витрат, що впливають на
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток.

Аналізуючи висновки податкового
органу щодо правомірності включення
позивачем до податкового кредиту сум,
на які виписано податкові накладні
контрагентом позивача, колегія суддів
приходить до наступного.

Податковим кредитом в розумінні
підпункту 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України,
визнається сума, на яку платник податку
на додану вартість має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
(податкового) періоду, визначена згідно
з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до підпункту «а» п. 198.1 ст. 198
ПК України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

В силу п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу
України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України
встановлено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою податкову
накладну, у якій зазначаються в окремих
рядках такі обов'язкові реквізити: а)
порядковий номер податкової накладної;
б) дата виписування податкової
накладної; в) повна або скорочена назва,
зазначена у статутних документах
юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість, - продавця
товарів/послуг; г) податковий номер
платника податку (продавця та покупця);
ґ) місцезнаходження юридичної особи -
продавця або податкова адреса фізичної
особи - продавця, зареєстрованої як
платник податку; д) повна або скорочена
назва, зазначена у статутних
документах юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість, - покупця
(отримувача) товарів/послуг; е) опис
(номенклатура) товарів/послуг та їх
кількість, обсяг; є) ціна постачання без
урахування податку; ж) ставка податку
та відповідна сума податку в цифровому
значенні; з) загальна сума коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку; и) вид цивільно-правового
договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД
(для підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України) (п.
201.1 ст. 201 ПК України).

В силу п. 201.4 ст. 201 названого Кодексу
податкова накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг.

Податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Згідно з п. 201.7 ст. 201 ПК України
податкова накладна виписується на
кожне повне або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс).

Пунктом 201.8 ст. 201 цього Кодексу
встановлено, що право на нарахування
податку та складання податкових
накладних надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу.

Податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, судова колегія зазначає,
що законодавцем визначено єдину
підставу виникнення права у платника
податку на отримання податкового
кредиту, пов'язану з отриманням таким
платником податкової накладної,
оформленої належним чином із
зазначенням усіх обов'язкових
реквізитів, визначених Податковим
кодексом України, та видану суб'єктом
підприємницької діяльності,
зареєстрованим платником податку на
додану вартість.

У матеріалах справи відсутні будь-які
дані про те, що на момент надання
податкових накладних контрагент
позивача не був зареєстрованим
платником податку на додану вартість, а
тому не мав права виписувати податкові
накладні.

У свою чергу, відповідність зазначених
податкових накладних вимогам,
встановленим пунктом 201.1. статті 201 ПК
України стосовно порядку оформлення та
підстав їх видачі, відповідачем не
заперечується.

Колегія суддів звертає увагу на те, що
однією із основних засад податкового
законодавства України є презумпція
правомірності рішень платника податку
в разі якщо норма закону чи іншого
нормативно-правового акта, виданого на
підставі закону, або якщо норми різних
законів чи різних нормативно-правових
актів припускають неоднозначне
(множинне) трактування прав та
обов'язків платників податків (пп. 4.1.4
пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу
України).

Зазначена норма поширюється також і на
кваліфікацію господарських операцій з
метою формування платником податків
витрат для визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток
та/або податкового кредиту з податку на
додану вартість. За змістом указаної
норми відповідні витрати і податковий
кредит вважаються сформованими
платником податків правомірно, однак
контролюючий орган не позбавлений
можливості довести в установленому
порядку факт невідповідності
задекларованих наслідків
господарської операції платника
податків у податковому обліку
фактичним обставинам.

Судова колегія вважає за необхідне
вказати на те, що подання платником до
контролюючого органу усіх належним
чином оформлених первинних документів,
передбачених податковим
законодавством, з ціллю отримання
податкової вигоди є підставою для її
отримання, якщо податковий орган не
доведе неправдивість, недостовірність
або суперечливість відомостей, що
містяться у таких документах.

Доводи ж податкового органу про
отримання платником необґрунтованої
податкової вигоди мають ґрунтуватись
на сукупності доказів, що безспірно
підтверджують існування обставин, які
виключають право платника на
формування податкового кредиту та
витрат, що враховуються при обчисленні
об'єкта оподаткування податком на
прибуток.

Окрім того, колегія суддів вважає, що
місцевий суд небезпідставно не
враховував посилання відповідача на
акт ДПІ у Солом'янському районі м. Києва
ДПС від 31.08.2012 №779/22-317/36854165 «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «Укрзерногруп» з питань
правильності визначення розміру
податкових зобов'язань та
правомірності формування податкового
кредиту з податку на додану вартість за
період з 01.05.2011 по 30.04.2012», в якому
зазначено про недійсність та
нікчемність правочинів ТОВ
«Укрзерногруп» з контрагентами, які
порушують публічний порядок. Оскільки
вказані висновки зроблені без належних
і достатніх матеріалів та не
відповідають вимогам чинного
законодавства, а судження відповідача
про відсутність достатніх ресурсів для
провадження ТОВ «Укрзерногруп»
господарської діяльності є
безпідставними, адже ґрунтуються
виключно на припущеннях та
спростовуються долученими до
матеріалів справи доказами.

До того ж, постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
28.02.2013 року у справі №2а-16288/12/2670,
частково залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 04.07.2013 року,
визнано протиправними дії у
Солом'янському районі м. Києва ДПС під
час проведення зустрічної звірки ТОВ
«Укрзерногруп», за результатами якої
складено вищезгаданий акт, зобов'язано
податковий орган скасувати облікові
операції з коригування даних з податку
на додану вартість у картці особового
рахунку товариства, а також в усіх
електронних інформаційних системах
податкової служби, проведені на
підставі цього акту.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з доводами, викладеними в
адміністративному позові щодо
протиправності оскаржуваних
податкових повідомлень-рішень, що є
підставою для їх скасування.

З огляду на викладене, судовою колегію
не встановлено підстав для задоволення
вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212,
254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Броварської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області
залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 12 листопада
2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів після набрання законної сили
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддяЯ.Б. Глущенко
суддя О.Є. Пилипенко
суддяО.М. Романчук

.

Головуючий суддя
Глущенко Я.Б.

Судді:
Пилипенко О.Є.

Романчук О.М