Справа № 565/442/14-а
Суддя: Демчина Т.Ю.
Дата ухвалення: 2014-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 565/442/14-а
Кузнецовський міський суд Рівненської
області під головуванням судді Демчини
Т.Ю. при секретарі судового засідання
Ковальчук В.С., розглянувши в порядку
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_2 до управління державної
виконавчої служби головного
управління юстиції в Рівненській
області про скасування постанови про
закінчення виконавчого провадження та
зобов'язання вчинити дії, -
Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з
позовом до управління державної
виконавчої служби головного
управління юстиції в Рівненській
області (надалі - управління ДВС) про
скасування постанови заступника
начальника відділу примусового
виконання рішень управління ДВС Черпак
М.Л. від 27.02.14 р. про закінчення
виконавчого провадження з виконання
постанови Львівського апеляційного
адміністративного суду від 29.12.08 р. у
адміністративній справі № 2-а-4. В
обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що під час здійснення
виконавчого провадження було
неправомірно винесено постанову про
закінчення виконавчого провадження,
оскільки судове рішення управлінням
праці та соціального захисту населення
виконавчого комітету Кузнецовської
міської ради на момент закінчення
виконавчого провадження виконане не
було, і нараховані до сплати ОСОБА_2
суми одноразової компенсації та
допомоги на оздоровлення стягувач не
В судове засідання позивач ОСОБА_2 не
з'явився, подав заяву про повне
підтримання позовних вимог та розгляд
справи у його відсутності.
Представник відповідача до суду не
з'явився, подав заяву про розгляд
справи у відсутності відповідача та
письмові заперечення проти позовних
вимог. Заперечення обґрунтовуються
тим, що постановою Львівського
апеляційного адміністративного суду,
на виконання якої 29.12.08 р. був виданий
виконавчий лист № 2-а-4, було зобов'язано
управління праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Кузнецовської міської ради
(надалі - УПСЗН) виплатити ОСОБА_2 6015,60
грн. недоплаченої одноразової
компенсації як учаснику ліквідації
наслідків Чорнобильської катастрофи,
який став інвалідом ІІ групи
захворювання внаслідок Чорнобильської
катастрофи, та 8454,90 грн. недоплаченої
щорічної допомоги на оздоровлення, а
провадження було встановлено
відсутність у кошторисних
призначеннях УПСЗН коштів, що
передбачали би вказані виплати, у
зв'язку з обмеженістю фінансових
ресурсів Державним бюджетом України на
2013 рік видатків на виконання судових
рішень вказаної категорії. У зв'язку з
цим, державним виконавцем 27.02.14 р. було
винесено постанову про закінчення
виконавчого провадження відповідно до
п.11 ч.1 ст.49 Закону України «Про
виконавче провадження». Здійснення
передбачених ст.75 Закону України «Про
виконавче провадження» заходів, які
передують закінченню виконавчого
провадження відповідно до п.11 ч.1 ст.49
вищезазначеного Закону є передумовою
закінчення провадження з цих підстав,
розглядалось державним виконавцем,
однак, у зв'язку з наявністю поважних
причин невиконання УПСЗН судового
рішення, що засвідчено актом
державного виконавця від 27.02.14 р., штраф
на боржника не накладався, матеріали до
правоохоронних органів не
передавались. З підстав додержання при
здійсненні виконавчого провадження
вимог Закону представник відповідача
просив суд відмовити у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2

З огляду на положення ст.128 КАС України,
суд прийшов до висновку про можливість
розгляду справи у відсутності сторін
та їх представників.

Дослідивши матеріали справи, суд
прийшов до висновку про наявність
підстав для часткового задоволення
позову. При цьому суд встановив та
врахував наступне.

Судом встановлено, що на виконанні в
управлінні ДВС перебувало виконавче
провадження ВП №10912543 з виконання
судового рішення за виконавчим листом
№ 2-а-4 від 29.12.08 р. Львівського
апеляційного адміністративного суду
про зобов'язання УПСЗН виплатити
ОСОБА_2 6015,60 грн. недовиплаченої
одноразової компенсації як учаснику
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, який став
інвалідом другої групи внаслідок
Чорнобильської катастрофи, та 8454,90 грн.
недовиплаченої допомоги на
оздоровлення, а всього 14470,50 грн.

Постановою заступника начальника
відділу примусового виконання рішень
управління ДВС Черпак М.Л. від 27 лютого
2014 року виконавче провадження з
виконання вищезазначеного судового
рішення закінчено на підставі п.11 ст.49
Закону України «Про виконавче
провадження». З постанови вбачається,
що виконавчий документ боржником
(УПСЗН) не виконано з поважних причин -
відсутності фінансування коштів з
Державного бюджету України.

Таким чином, з позовної заяви,
заперечень відповідача та дослідженої
судом копії постанови про закінчення
виконавчого провадження від 27.02.14 р.
судом встановлено, що присуджені
ОСОБА_2 постановою Львівського
апеляційного адміністративного суду
кошти у загальній сумі 14470,50грн., що
підлягали виплаті стягувачу боржником
УПСЗН, на момент закінчення
виконавчого провадження не виплачені.

Згідно з п.11 ч.1 статті 49 Закону України
"Про виконавче провадження", виконавче
провадження підлягає закінченню у разі
повернення виконавчого документа до
суду чи іншого органу (посадової особи),
який його видав, у випадку,
передбаченому частиною третьою статті
75 цього Закону.

Частиною 3 статті 75Закону України "Про
виконавче провадження" передбачено, що
у разі, якщо виконати рішення без
участі боржника неможливо, державний
виконавець накладає на боржника штраф
відповідно до статті 89 цього Закону та
вносить подання (повідомлення)
правоохоронним органам для
притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом,
після чого виносить постанову про
закінчення виконавчого провадження,
яка затверджується начальником
відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
і повертає виконавчий документ до суду
чи іншого органу (посадової особи), що
його видав.

У підтвердження письмових заперечень,
відповідачем суду не надано доказів
виконання державним виконавцем дій,
передбачених ч.3 ст.75 Закону України
"Про виконавче провадження", які за
змістом п.11 ст.49 вищезазначеного Закону
є передумовою закінчення виконавчого
провадження з підстав, зазначених у
оскаржуваній постанові.

Відповідно до ст.11 Закону України "Про
виконавче провадження", державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом.

Суд вважає, що відповідач як орган
державної влади, при винесенні
постанови про закінчення виконавчого
провадження мав діяти лише на підставі,
в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Проте, суду не надано жодних доказів у
підтвердження вжиття усіх необхідних
виконавчих дій по виконанню
виконавчого листа № 2-а-4 від 29.12.08 р.,
зокрема, у підтвердження вчинення
передбачених ст.11 Закону України «Про
виконавче провадження» дій,
направлених на реальне виконання
рішення суду.

Суд критично оцінює наведені у
запереченнях обставини щодо
поважності причин невиконання
боржником судового рішення, які
обґрунтовуються відсутністю у
кошторисних призначеннях УПСЗН на
2013-2014 рік коштів, які передбачають
вказані у судовому рішенні виплати у
зв'язку з обмеженням відповідних
видатків Міністерства соціальної
політики України на ці цілі, з огляду на
наступне.

Статтею 50 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачені
наслідки закінчення виконавчого
провадження. Завершене виконавче
провадження не може бути розпочате
знову, крім випадків, передбачених цим
Законом. Відтак, позивач позбавлений
права повторно пред'явити до виконання
виконавчий лист з виконання судового
рішення про присудження на його
користь грошових виплат, які він
фактично не одержав.

Таким чином, закриття виконавчого
провадження у разі, якщо присуджені
суми не отримані стягувачем, є фактично
відмовою у виконанні судового рішення.

Суд також керується ч.1 ст.6 Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод, якою кожному
гарантується право на справедливий і
публічний розгляд його справи упродовж
розумного строку незалежним і
безстороннім судом, встановленим
законом, який вирішить спір щодо його
прав та обов'язків цивільного
характеру або встановить
обґрунтованість будь-якого висунутого
проти нього кримінального
обвинувачення.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини», суди застосовують при
розгляді справ Конвенцію та практику
Суду як джерело права.

Як зазначив Європейський суд з прав
людини у своєму рішенні від 08 листопада
2005 року у справі «Кечко проти України»,
в межах свободи дій держави визначати,
які надбавки виплачувати своїм
робітникам з державного бюджету.
Держава може вводити, призупиняти чи
закінчити виплату таких надбавок,
вносячи відповідні зміни в
законодавство. Однак, якщо чинне
правове положення передбачає виплату
певних надбавок, і дотримано всі
вимоги, необхідні для цього, органи
державної влади не можуть свідомо
відмовляти у цих виплатах доки
відповідні положення є чинними. Суд не
приймає аргумент Уряду щодо бюджетних
асигнувань, оскільки органи державної
влади не можуть посилатися на
відсутність коштів як на причину
невиконання своїх зобов'язань

Аналогічну позицію Європейський суд з
прав людини виклав і у своєму рішенні
від 07 травня 2002 року у справі «Бурдов
проти Росії». Зокрема, Європейський суд
з прав людини у цьому рішенні зазначає,
що виконання будь-якого судового
рішення є невід'ємною стадією процесу
правосуддя, а тому повинно відповідати
вимогам, вміщеним у ст.6 Конвенції. Для
держави є неприпустимим виправдання
неможливості виконання судового
рішення відсутністю належного
фінансування, стягувач не повинен
страждати від невиконання ухвалених на
його користь судових рішень через
фінансовий стан держави. Суд також
наголосив на тому, що судові рішення,
ухвалені на користь заявника,
підтвердили дійсні грошові вимоги
останнього, а не просто констатували
загальний обов'язок держави надавати
її. Крім того, на думку Суду, зумовлена
діями держави неможливість отримати
заявником присуджені йому грошові
виплати є втручанням у його право на
мирне володіння майном.

За таких обставин у суду відсутні
підстави вважати поважними причини
невиконання судового рішення у даному
виконавчому провадженні, а тому
посилання на відсутність підстав
виконання державним виконавцем дій,
передбачених ст.75 Закону України "Про
виконавче провадження", які за змістом
п.11 ст.49 вищезазначеного Закону є
передумовою закінчення виконавчого
провадження з цих підстав, є
неприйнятними.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень, обов'язок доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
позову.

Виходячи з принципу покладення
обов'язку доказування правомірності
винесеного рішення у справах цієї
категорії на відповідача, суд вважає
недоведеною правомірність винесення
заступником начальника відділу
примусового виконання рішень
управління ДВС Черпак М.Л. постанови
від 27.02.14 р. про закінчення виконавчого
провадження за виконавчим листом
Львівського апеляційного
адміністративного суду № 2-а-4 від 29.12.08
р. Обставини справи свідчать про її
незаконність, у зв'язку з чим суд вбачає
підстави для її скасування.

Згідно з ст.51 Закону України "Про
виконавче провадження", у разі, якщо
постанова державного виконавця про
закінчення виконавчого провадження
або повернення виконавчого документа
стягувачу визнана судом незаконною,
виконавче провадження підлягає
відновленню протягом трьох робочих
днів з дня надходження рішення суду,
виконавчого документа чи постанови
керівника відповідного органу
державної виконавчої служби.

Таким чином, рішення суду про визнання
незаконною та скасування постанови про
закінчення виконавчого провадження,
яке набрало законної сили, є безспірною
підставою для відновлення виконавчого
провадження, а тому вимога позивача
щодо зобов'язання відповідача виконати
постанову суду не підлягає
задоволенню.

Враховуючи викладене, на підставі
ст.ст.11, 49-51, 75, 89 Закону України «Про
виконавче провадження», ст.17 Закону
України «Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини», керуючись ст.ст.11,
71, 94, 160-163, 167 КАС України, суд -

п о с т а н о в и в :

Позовні вимоги задовольнити
частково.

Скасувати постанову заступника
начальника відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби головного
управління юстиції в Рівненській
області Черпак М.Л. від 27 лютого 2014 року
про закінчення виконавчого
провадження з примусового виконання
судового рішення за виконавчим листом
№ 2-а-4, виданим 29 грудня 2008 року
Львівським апеляційним
адміністративним судом, про виплату
ОСОБА_2 недоплаченої одноразової
компенсації та щорічної допомоги на
оздоровлення.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку апеляційного
оскарження. Апеляційна скарга
подається до Житомирського
апеляційного адміністративного суду
через Кузнецовський міський суд
Рівненської області, який ухвалив
оскаржуване судове рішення, протягом
десяти днів з дня її отримання. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Головуючий: