Справа № 812/10069/13-а
Суддя: Васильєва І. А.
Дата ухвалення: 2014-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Тихонов І.В.
Суддя-доповідач - Васильєва І. А.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2014 року
справа №812/10069/13-а
приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: Васильєвої І.А., Яманко В.Г.,
Казначеєва Е.Г., розглянувши в порядку
письмового провадження апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в м. Сєвєродонецьку Луганської
області на постанову Луганського
окружного адміністративного суду від
23 січня 2014 року у справі № 812/10069/13-а за
позовом Управління Пенсійного фонду
України в м. Сєвєродонецьку Луганської
області до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м.Сєвєродонецьку
Луганської області про стягнення
витрат на виплату та доставку пенсії по
інвалідності у розмірі 2479,68грн., -

ВСТАНОВИВ:

02 грудня 2013 року позивач звернувся до
суду з позовом до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м.Сєвєродонецьку
Луганської області, в якому просив
стягнути з відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м.
Сєвєродонецьку Луганської області на
користь управління Пенсійного фонду
України в м. Сєвєродонецьку Луганської
області витрати на виплату та доставку
пенсії по інвалідності на загальну
суму 2479,68 грн. (а.с. 2-3).

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 23 січня 2014
року в задоволенні позовних вимог
Управління Пенсійного фонду України в
м. Сєвєродонецьку Луганської області
відмовлено за необґрунтованістю (а.с.
78-80).

Позивач з постановою суду першої
інстанції не погодився, подав
апеляційну скаргу, в якій посилається
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи.
Просив скасувати постанову суду першої
інстанції, та прийняти нову, якою
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі (а.с. 86-87).

В доводах апеляційної скарги апелянт
посилається на те, що в період з 01.08.2013
року по 31.10.2013 року Пенсійним фондом
здійснено виплату пенсії ОСОБА_2 по
інвалідності внаслідок трудового
каліцтва на виробництві, що
підтверджується актом про нещасний
випадок на виробництві за №2 від
23.12.1986р. у загальній сумі 2479,68 грн.

Відшкодування Фондом витрат
управлінню на виплату та доставку
пенсій по інвалідності, внаслідок
трудового каліцтва, професійного
захворювання або по втраті
годувальника, регулюється Порядком
відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, затверджений постановою
правління Пенсійного фонду України та
правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України від 04.03.2003р. № 5-4/4.

Враховуючи періоди, за які ОСОБА_2 було
виплачено пенсію по інвалідності
внаслідок трудового каліцтва,
відповідач зобов'язаний відшкодувати
позивачу витрати на виплату та
доставку пенсій по інвалідності на
загальну суму 2479,68грн.

Апелянт наголошує на тому, що
управління призначає пенсію
громадянам по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві на
підставі необхідних документів для
призначення пенсії, а відшкодування
Фондом витрат управлінню проводиться
на підставі Актів та Списків.

Крім того, апелянт не погоджується з
висновком суду першої інстанції
стосовно посилань суду на наявність
судової справи з аналогічними
обставинами №812/8860/13-а, оскільки
предметом спору по справі №812/8860/13-а є
відшкодування Фондом пенсій ОСОБА_3,
ОСОБА_4 а в даній справі пенсію
призначено та сплачено ОСОБА_2

Сторони в судове засідання суду
апеляційної інстанції не з'явились, про
дату, час та місце розгляду справи
повідомлені належним чином. За
приписами п.2 ч.1 ст.197 Кодексу
адміністративного судочинства України
розгляд справи колегією суддів
здійснюється в письмовому провадженні
за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 195 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції
переглядає судові рішення суду першої
інстанції в межах апеляційної
скарги. Суд апеляційної інстанції
може вийти за межі доводів
апеляційної скарги в разі встановлення
під час апеляційного провадження
порушень, допущених судом першої
інстанції, які призвели до
неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, перевіривши матеріали
справи та доводи апеляційної скарги,
встановила наступне.

Судами першої та апеляційної інстанції
встановлено, що позивачем в період з 01
серпня 2013 року по 31 жовтня 2013 року
здійснено виплату пенсії по
інвалідності, внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання на загальну
суму 2479,68грн. громадянці ОСОБА_2 (а.с. 5-16).

Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м.
Сєвєродонецьку Луганської області
відмовилося прийняти до взаємозаліку
та відшкодування витрат УПФУ по
потерпілій ОСОБА_2 на загальну суму
2479,68грн., на підставі чого Управління
Пенсійного Фонду було змушено
звернутися до суду з вказаним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що наданий позивачем акт про
нещасний випадок на ім'я ОСОБА_2
складено з порушенням положення, а
саме:

- характер травми - тяжкий (визначено з
додатку затвердженого Міністерством
охорони здоров'я СРСР 22 вересня 1980 року)
склад комісії повинний бути як при
спеціальному розслідуванні (голова -
технічний інспектор праці, або
представник вищестоящої організації.),
а в акті зазначена комісія як при
звичайному розслідуванні (голова
комісії - начальник цеху Листопад И.А.,
бригадир Антонюк В.П.).

- назва підприємства в акті не
відповідає назві підприємства на
печатці, якою завірено акт.

- адміністрація підприємства повинна
видати завірену копію акта форми Н-1 про
нещасний випадок потерпілому або
другій зацікавленій особі не пізніше
трьох днів з моменту закінчення
розслідування.

Розслідування закінчено 24 грудня 1986
року, копія завірена 13 липня 1987 року.

- в розділі 17.2 відсутні данні про підпис
начальника цеху і дату підпису, також
відсутні данні про підпис головного
бухгалтера і дату підпису, але
проставлені суми виплаченого
лікарняного та кількість днів по
лікарняному.

В розділі 7 акта вказана професія
станочник, замість станочник
деревообробних верстатів (ЕКТС 1971
року).

Судова колегія не погоджується з
висновок суду першої інстанції з
урахуванням наступного.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних та юридичних осіб у
сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку у тому числі органів
державної влади. У справах щодо
оскарження рішень суди перевіряють чи
прийняті вони на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Згідно ст. 9 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого суд вирішує справи
відповідно до Конституції та законів
України, а також міжнародних договорів,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України.

Статтею 24 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» визначено, що Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків зобов'язаний, зокрема,
співпрацювати з фондами з інших видів
соціального страхування у
фінансуванні заходів, пов'язаних з
матеріальним забезпеченням та
наданням соціальних послуг
застрахованим, у кожному конкретному
випадку спільно приймаючи рішення щодо
того, хто з них братиме участь у
фінансуванні цих заходів.

Якщо після призначення застрахованій
особі матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків і страховиками з інших видів
соціального страхування виникають
спори щодо понесених витрат, виплата
здійснюється страховиком, до якого
звернувся застрахований. При цьому
страховик, до якого звернувся
застрахований, має право звернутися до
відповідного страховика з інших видів
соціального страхування щодо
відшкодування понесених ним витрат.

Статтею 25 вказаного Закону, яка регулює
питання фінансування страхових виплат,
соціальних послуг та профілактичних
заходів, визначено, що усі види
страхових виплат і соціальних послуг
застрахованим та особам, які
перебувають на їх утриманні, а також
усі види профілактичних заходів,
передбачених статтями 21 та 22 цього
Закону, провадяться Фондом соціального
страхування від нещасних випадків за
рахунок коштів цього Фонду.

Постановою правління Пенсійного фонду
України, правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України від 04 березня 2003
року № 5-4/4 відповідно до Законів
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»,
«Про страхові тарифи на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» та «Про пенсійне
забезпечення» розроблено Порядок
відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання.

Отже, двома органами - Пенсійним фондом
України та Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України розроблено та
затверджено нормативно-правовий акт,
який визначає певний порядок
відшкодування одним органом іншому
понесених витрат на відповідні
виплати.

Орган Пенсійного фонду України в
даній справі звернувся з позовом про
стягнення понесених ним витрат.

Відповідно до ст.21 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» (далі - Закон №1105) у
разі настання страхового випадку Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків зобов'язаний у встановленому
законодавством порядку своєчасно та в
повному обсязі відшкодовувати шкоду,
заподіяну працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я або в разі
його смерті, виплачуючи йому або
особам, які перебували на його
утриманні:

а) допомогу у зв'язку з тимчасовою
непрацездатністю до відновлення
працездатності або встановлення
інвалідності;

б) одноразову допомогу в разі стійкої
втрати професійної працездатності або
смерті потерпілого;

в) щомісяця грошову суму в разі
часткової чи повної втрати
працездатності, що компенсує
відповідну частину втраченого
заробітку потерпілого;

г) пенсію по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання;

д) пенсію у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання;

є) допомогу дитині відповідно до статті
9 цього Закону;

Згідно зі ст. 28 «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» страховими виплатами
є грошові суми, які згідно із статтею 21
цього Закону Фонд соціального
страхування від нещасних випадків
виплачує застрахованому чи особам, які
мають на це право, у разі настання
страхового випадку.

Зазначені грошові суми складаються із:

1) страхової виплати втраченого
заробітку (або відповідної його
частини) залежно від ступеня втрати
потерпілим професійної працездатності
(далі - щомісячна страхова виплата);

2) страхової виплати в установлених
випадках одноразової допомоги
потерпілому (членам його сім'ї та
особам, які перебували на утриманні
померлого);

3) страхової виплати пенсії по
інвалідності потерпілому;

4) страхової виплати пенсії у зв'язку з
втратою годувальника;

5) страхової виплати дитині, яка
народилася інвалідом внаслідок
травмування на виробництві або
професійного захворювання її матері
під час вагітності;

6) страхових витрат на медичну та
соціальну допомогу.

З аналізу зазначених норм Законів
вбачається, що основною умовою
одержання пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання є володіння особою
відповідними ознаками, які
викладаються у відповідних документах,
що підтверджують право цих працівників
на такі страхові виплати та соціальні
послуги.

Пенсійне забезпечення громадян
України відповідно до ст. 10 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»
здійснюється органами Пенсійного
фонду України.

Стаття 81 вказаного Закону передбачає,
що призначення та виплата пенсій, в
тому числі пенсій по інвалідності
внаслідок трудового каліцтва або
професійного захворювання
здійснюється органами Пенсійного
фонду України.

З набранням чинності Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» обов'язок
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникові внаслідок ушкодження
його здоров'я або в разі його смерті при
настанні страхового випадку, зокрема,
виплати йому або особам, які
перебувають на його утриманні пенсій
по інвалідності у зв'язку із втратою
годувальника покладено на Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань.

Відповідно до п.5 ст.24 вказаного Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»
якщо після призначення застрахованій
особі матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків і страховиками з інших видів
соціального страхування виникають
спори щодо понесених витрат, виплата
здійснюється страховиком, до якого
звернувся застрахований. При цьому
страховик, до якого звернувся
застрахований, має право звернутися до
відповідного страховика з інших видів
соціального страхування щодо
відшкодування понесених ним витрат.

Як встановлено судом апеляційної
інстанції в матеріалах справи в
наявності акт про нещасний випадок на
виробництві, який стався з ОСОБА_2 23
грудня 1986 року (а.с. 19-20).

Судова колегія звертає увагу на те, що
під час вирішення питання
відшкодування фактичних витрат на
виплату пенсії по інвалідності, суд не
вправі надавати оцінку правильності
складання та заповнення акту про
нещасний випадок на виробництві,
оскільки навіть якщо виникають сумніви
з цього питання це повинно
вирішуватися в судовому порядку за
зверненням уповноваженого органу у
справі щодо встановлення чи
оспорювання факту нещасного випадку на
виробництві, які розглядають в порядку
цивільного судочинства. З матеріалів
справи не вбачається, що Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві або Управління Пенсійного
Фонду України в м. Сєвєродонецьку
Луганської області звертались до суду
з вказаним позовом.

Отже судова колегія вважає, що в
наявності підстави для задоволення
позовних вимог Управління Пенсійного
Фонду та стягнення з відповідача
витрат на загальну суму 2479,68 грн.

На підставі викладеного, судова
колегія робить висновок про те, що суд
першої інстанції порушив норми
матеріального права, що відповідно до
вимог ст. 202 Кодексу адміністративного
судочинства України є підставою для
скасування судового рішення та
ухвалення нового.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 197, 198, 202, 205, 207
Кодексу адміністративного судочинства
України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м.
Сєвєродонецьку Луганської області на
постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 23 січня 2014
року у справі № 812/10069/13-а задовольнити.

Постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 23 січня 2014
року у справі № 812/10069/13-а -скасувати.

Прийняти нову постанову.

Позовні вимоги Управління Пенсійного
Фонду України в м. Сєвєродонецьку
Луганської області задовольнити.

Стягнути з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м.
Сєвєродонецьку Луганської області
витрати на виплату та доставку пенсії
по інвалідності ОСОБА_2 на загальну
суму 2479,68 гривень.

Постанова може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили. Постанова прийнята за
наслідками розгляду в письмовому
проваджені набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі.

Колегія суддів
І.А. Васильєва

В.Г. Яманко

Е.Г. Казначеєв