Справа № 2-а-5792/2011
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2014-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2014 р. Справа № 2-а-5792/2011

Категорія: 10.3 Головуючий в 1 інстанції:
Наумчак Л.І. Одеський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів -
Крусяна А.В.

-
Шляхтицького О.І.

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
апеляційною скаргою Головного
управління Пенсійного фонду України в
Одеської області на постанову
Балтського районного суду Одеської
області від 27 грудня 2011 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до Головного управління
Пенсійного фонду України в Одеської
області про визнання протиправними
дій, зобов'язання провести перерахунок
підвищення пенсії, як інваліду війни,

ВСТАНОВИВ :

10 листопада 2011 року позивач звернувся
до суду з адміністративним позовом, в
якому просить визнати протиправною
відмову відповідача в перерахунку та
виплаті йому щомісячного довічного
грошового утримання, як інваліду війни
ІІ групи, відповідно до ст. 13 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії та їх соціальний захист» із
змінами і доповненнями від 23.11.1995 року
№ 458/95 BP в розмірі 350% мінімальної пенсії
за віком, зобов'язати відповідача
провести перерахунок та виплату його
щомісячного довічного грошового
утримання, як інваліду війни ІІ групи,
відповідно до ст. 13 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії та їх
соціальний захист» із змінами і
доповненнями від 23.11.1995 року № 458/95 BP в
розмірі 350% мінімальної пенсії за віком,
виходячи із прожиткового мінімуму,
затвердженого Законом України «Про
прожитковий мінімум», згідно ст.ст. 28, 42,
46 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» із змінами і доповненнями
від 23.11.1995 року № 2291-15 встановленої
частиною першою статті 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», з
урахуванням встановленого
законодавством прожиткового мінімуму
для осіб, які втратили працездатність,
та зробити перерахунок і виплату
заборгованості з 01.01.2006 року враховуючи
раніше виплачені підвищення по 18.06.2011
року, відновити пропущений строк для
звернення до суду, допустити негайне
виконання постанови, розглянути справу
в порядку скороченого провадження,
звільненими його від сплати судових
витрат згідно ст. 4 Декрету КМУ від
21.01.1993 року «Про державне мито», в
зв'язку з незадовільним станом здоров'я
та похилим віком розглянути справу без
його участі, стверджуючи, що він є
інвалідом війни ІІ групи.

Згідно до вимог ст. 12 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
та їх соціальний захист» від 14.07.1999 року
інваліду війни ІІ групи пенсії або
щомісячне довічне грошове утримання чи
державна соціальна допомога, що
виплачується замість пенсії,
підвищується на 350 відсотків
мінімальної пенсії за віком.

12.10.2011 року позивач звернувся до
Головного управління Пенсійного фонду
України в Одеській області з проханням
провести йому перерахунок та виплату
щомісячного довічного грошового
утримання, як інваліду війни ІІ групи,
відповідно до ст.13 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії та їх
соціальний захист» із змінами і
доповненнями від 23.11.1995 року № 458/95 BP,
але йому відмовлено у задоволенні
заявлених вимог, з приводу чого позивач
змушений звернутися до суду з позовом.

Представник відповідача позов не
визнав і в письмовому відгуку зазначив,
що з 01.01.2006 року набрав чинності Закон
України «Про внесення змін до Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту»,
згідно з яким інваліду війни ІІ групи
пенсії або щомісячне грошове утримання
чи державна соціальна допомога, що
виплачується замість пенсії,
підвищується в розмірі 50% прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, таке підвищення
позивач отримує, підстав для
підвищення виплат у розмірі 350%
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, та
перерахунку пенсії у зв'язку з цим
немає, що законами України про державні
бюджети на відповідні роки такі
виплати не передбачені. Враховуючи, що
з 05.08.2008 року позивачу згідно з МСЕК
встановлено інвалідність ІІ групи, але
статус інваліда війни позивач отримав
21.03.2008 року.

Справа була розглянута за відсутності
сторін в порядку скороченого
провадження.

Постановою Балтського районного суду
Одеської області від 27 грудня 2011 року
адміністративний позов задоволено в
повному обсязі. Визнано неправомірною
відмову Головного управління
Пенсійного фонду України в Одеської
області в перерахунку та виплаті
ОСОБА_2 щомісячного довічного
грошового утримання, як інваліду війни
ІІ групи, відповідно до ст. 13 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії та їх соціальний захист» із
змінами і доповненнями від 23.11.1995 року
№ 458/95 BP в розмірі 350% мінімальної пенсії
за віком. Зобов'язано Головне
управління Пенсійного фонду України в
Одеської області провести перерахунок
та виплату ОСОБА_2 раніше призначеної
пенсії на 350% мінімальної пенсії за
віком, як ветерану війни ІІ групи
відповідно до положень статті 13 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії та їх соціальний захист» із
змінами і доповненнями від 23.11.1995 року
№ 458/95 BP та перерахувати вищевказане
виходячи із прожиткового мінімуму
затвердженого Законом України «Про
прожитковий мінімум», згідно ст.ст. 28, 42,
46 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» із змінами і доповненнями
від 23.11.1995 року № 2291-15 встановленої
частиною першою ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», з урахуванням
встановленого законодавством
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, та зробити
перерахунок і виплату виниклої
заборгованості з урахуванням
сплачених сум, починаючи з 21.03.2008 року
по 18.06.2011 року.

Не погодившись з таким рішенням
відповідач звернувся з апеляційною
скаргою на зазначену постанову.
Апелянт просить скасувати оскаржену
постанову та ухвалити нове рішення,
яким відмовити позивачу у задоволенні
позовних вимог у повному обсязі.
Апелянт вказує на порушення судом
першої інстанції норм матеріального
права.

Відповідно до вимог пп. 1, 2 ч. 1 ст. 197 КАС
України суд апеляційної інстанції
розглянув справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами та на основі наявних
доказів.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість судового
рішення, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з таких підстав.

Як було встановлено судом першої
інстанції, позивач є інвалідом війни ІІ
групи, що підтверджується посвідченням
серії НОМЕР_1, виданим 17.02.2010 року
управлінням праці та соціального
захисту населення Балтської районної
державної адміністрації Одеської
області (а.с. 6).

З'ясувавши обставини справи,
дослідивши докази на їх підтвердження,
суд першої інстанції дійшов до
висновку про необхідність задоволення
позову в повному обсязі.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 2 КАС України
у справах щодо оскарження рішень, дій,
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед Законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України
передбачено, що завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 2 КАС України,
до адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Керуючись положеннями вищевказаних
законів, Кодексом та контекстом
Конституції України можна зробити
висновок, що однією з найважливіших
тенденцій розвитку сучасного
законодавства України є розширення
сфери судового захисту, в тому числі
судового контролю за правомірністю і
обґрунтованістю рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень.

Колегія суддів вважає помилковим
висновок суду першої інстанції про те,
що суми пенсії, не одержані своєчасно з
вини органу, що призначає або виплачує
пенсію, виплачуються за минулий час без
обмеження будь-яким строком, виходячи з
наступного.

Так, згідно до вимог ст. 87 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»
від 05 листопада 1991 року встановлено
такі строки виплати пенсій за минулий
час: нараховані суми пенсії, не
затребувані пенсіонером своєчасно,
виплачуються за минулий час не більш як
за 3 роки перед зверненням за
одержанням пенсії; суми пенсії, не
одержані своєчасно з вини органу, що
призначає або виплачує пенсію,
виплачуються за минулий час без
обмеження будь-яким строком.

На сьогодні також діє Закон України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» від 09 липня 2003
року, який набрав чинності з 01 січня 2004
року.

Згідно до вимог ч.2 ст. 46 цього Закону
(виплата пенсій за минулий час) -
нараховані суми пенсії, не отримані з
вини органу, що призначає і виплачує
пенсію, виплачуються за минулий час без
обмеження будь-яким строком із
нарахуванням компенсації втрати
частини доходів.

Вказана норма говорить про те, що
тільки до нарахованих сум пенсій
застосовуються такі правила, тобто
по-іншому регулює зазначене питання
ніж ч.2 ст. 87 Закону «Про пенсійне
забезпечення».

У п.16 Прикінцевих положень Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
зазначено, що до приведення
законодавства України у відповідність
із цим законом закони України та інші
нормативно-правові акти
застосовуються в частині, що не
суперечить цьому Закону.

Оскільки Закон України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» прийнятий пізніше, ніж
Закон України «Про пенсійне
забезпечення», то він має над ним
пріоритет.

Тому, в цьому випадку, застосовуються
положення ст. 46 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», за якими виплачується за
минулий час лише нарахована пенсія.

Отже, щодо не нарахованих пенсій
ніякими нормативно-правовими актами,
крім КАС України, не визначено строк
звернення до суду.

З огляду на викладене, під час
вирішення питання щодо дотримання
строку звернення до адміністративного
суду в даних правовідносинах
застосовується загальний
шестимісячний строк звернення до суду
та наслідки пропущення цього строку (ч.2
ст.99, ч.1 ст.100 КАС України).

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2 ст.99 КАС
України - адміністративний позов може
бути подано в межах строку звернення до
адміністративного суду встановленого
цим Кодексом або іншими Законами. Для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналась або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до вимог ст.100 КАС України
пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для
залишення без розгляду
адміністративного позову, поданий
після закінчення строків, установлених
законом, якщо суд на підставі позовної
заяви та доданих до неї матеріалів не
знайде підстав для визнання причин
пропуску строку звернення до
адміністративного суду поважними, про
що постановляється ухвала.

За таких обставин, висновки суду першої
інстанції про те, що за період з 21.03.2008
року по 18.06.2011 року позивачу мали
провести перерахунок та виплату
щомісячного довічного грошового
утримання в розмірі 350% мінімальної
пенсії за віком є помилковими.

Як встановлено матеріалами справи,
позивач звернувся за захистом
порушеного відповідачем права на
перерахунок підвищення до пенсії, як
інваліду війни ІІ групи лише у
листопаді 2011 року. При цьому протягом
2008-2011 років ОСОБА_2 щомісяця отримував
пенсію, а тому повинен був дізнатись
про порушення свого права саме у цей
період.

Суд апеляційної інстанції вважає, що
відсутні підстави для поновлення
позивачеві строку звернення до суду з
відповідними позовними вимогами за
період з 21 березня 2008 року по 09 травня
2011 року.

На підставі наведених вище положень
процесуального закону, із врахуванням
викладеного вище висновку щодо
безпідставного поновлення судом
першої інстанції позивачу строку для
звернення з позовом до суду,
апеляційний суд приходить до висновку
про необхідність залишення без
розгляду позовних вимог, заявлених з
пропущенням шестимісячного строку
звернення до суду, тобто за період з 21
березня 2008 року по 09 травня 2011 року
включно.

Згідно до вимог ст.ст. 99,100 КАС України,
права позивача підлягають захисту
починаючи з 10 травня 2011 року.

Стосовно задоволення судом першої
інстанції позовних вимог в іншій
частині, колегія суддів зазначає
наступне.

Основні положення щодо правового
статусу ветеранів війни, у тому числі
питання щодо надання їм пільг, переваг
та соціальних гарантій, визначаються
Законом України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту».

22 травня 2008 року, внаслідок ухвалення
рішення Конституційного Суду України
№10-рп/2008, положення Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», що
зупинили дію ст. 13 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» втратили
чинність, відповідно ця стаття
відновила свою дію в редакції, яка
передбачала право позивача тільки на
отримання виплати допомоги до 05 травня
кожного року у передбаченому законом
розмірі. Вказано, що до 5 травня щорічно
інвалідам війни виплачується разова
грошова допомога у розмірах, які
визначаються Кабінетом Міністрів
України в межах бюджетних призначень,
встановлених законом про Державний
бюджет України.

Згідно до вимог ст. 13 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» зазначені
розміри виплат інвалідам війни пенсії
або щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, підвищуються: інвалідам I групи
- у розмірі 50 процентів прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, II групи - 40 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, III групи - 30
процентів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність.

Колегія суддів вважає, що відповідач
при розрахунку розміру пенсії
позивачеві діяв в рамках закону.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку про
необґрунтованість частини позовних
вимог, яка заявлена в межах строку
звернення до суду, та необхідність
відмови в її задоволенні, а також,
необхідність залишення без розгляду
частини позовних вимог, яка заявлена з
пропущенням шестимісячного строку
звернення до суду.

Колегія суддів приходить до висновку,
що позовні вимоги ОСОБА_2 за період з 11
грудня 2007 року по 09 травня 2011 року
необхідно залишити без розгляду, а в
задоволенні решти позовних вимог слід
відмовити.

Таким чином, колегія суддів доходить до
висновку про те, що судом першої
інстанції порушено норми
процесуального та матеріального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, а тому ухвалене судове рішення
на підставі п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України
підлягає скасуванню з ухваленням нової
постанови про відмову в задоволенні
частини позовних вимог, яка заявлена в
межах строку звернення до суду, та
залишенням без розгляду частини
позовних вимог, яка заявлена з
пропущенням строку звернення до суду.

Згідно положень ч. 10 ст. 1832 КАС України у
разі оскарження в апеляційному порядку
постанови, прийнятої у скороченому
провадженні, судове рішення
апеляційної інстанції по такій справі
є остаточним і оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 183-2; 195; 197; 198; 202; 203; 205; 207;
254 КАС України, суд апеляційної
інстанції, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного
управління Пенсійного фонду України в
Одеської області задовольнити
частково.

Постанову Балтського районного суду
Одеської області від 27 грудня 2011 року -
скасувати.

Прийняти у справі нову постанову, якою
адміністративний позов ОСОБА_2 до
Головного управління Пенсійного фонду
України в Одеської області про
визнання протиправними дій,
зобов'язання провести перерахунок
підвищення пенсії, як інваліду війни за
період з 11 грудня 2007 року по 09 травня 2011
року - залишити без розгляду.

У задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_2 - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає
законної з моменту її постановлення, є
остаточною та касаційному оскарженню
не підлягає.

Головуючий:
О.В. Джабурія

Суддя:
А.В. Крусян

Суддя:
О.І. Шляхтицький