Справа № 816/1007/14
Суддя: О.О. Кукоба
Дата ухвалення: 2014-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

17 квітня 2014 рокум. ПолтаваСправа
№816/1007/14

Суддя Полтавського окружного
адміністративного суду Кукоба О.О.,
розглянувши у письмовому провадженні
адміністративну справу за позовом
Полтавського міського центру
зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення
коштів,

В С Т А Н О В И В:

Полтавський міський центр зайнятості
(далі по тексту - позивач, Центр
зайнятості) звернувся до суду з позовом
до ОСОБА_1 (далі по тексту - відповідач,
ОСОБА_1) про стягнення коштів в розмірі
751 грн 12 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що на підставі особистого
звернення відповідача із заявою про
надання статусу безробітного та
виплату допомоги у зв'язку із
безробіттям гр. ОСОБА_1 визнано
безробітним, призначено та розпочато
виплату допомоги у зв'язку з
безробіттям. Однак, за даними Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців позивачем
встановлено, що станом на дату
звернення до Центру зайнятості
відповідач фактично був
зареєстрований фізичною особою -
підприємцем, а відтак, відносився до
зайнятого населення. За таких обставин,
позивач дійшов висновку, що
відповідачем безпідставно отримано
допомогу у зв'язку з безробіттям
загалом в розмірі 751 грн 12 коп., про
стягнення якої заявлено позов.

У судове засідання 16 квітня 2014 року
з'явився представник позивача.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, про дату, час та місце
судового розгляду справи повідомлений
належним чином; причин неявки суду не
повідомив, заяв чи клопотань до суду не
надав.

Враховуючи достатність наданих
сторонами доказів та відсутність
потреби допитати свідка чи експерта,
суд, зважаючи на положення частин
четвертої, шостої статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в судовому засіданні 16 квітня
2014 року перейшов до розгляду справи у
порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи,
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд встановив наступні факти та
відповідні до них правовідносини.

Судом встановлено, що на підставі заяви
від 12 червня 2013 року та відповідно до
наказу Центру зайнятості від 12 червня
2013 року №НТ130612 відповідачу надано
статус безробітного /а.с. 12, 14, 16/.

Крім того, на підставі заяви від 19
червня 2013 року та відповідно до наказу
Центру зайнятості від 21 червня 2013 року
№НТ130621 призначено та розпочато
виплату відповідачу допомоги у зв'язку
з безробіттям /а.с. 13, 16 - зворот/.

Наказом від 15 липня 2013 року №НТ130715
припинено виплату гр. ОСОБА_1 допомоги у
зв'язку з безробіттям та припинено
реєстрацію останнього в Центрі
зайнятості у зв'язку з поданням
безробітним заяви про відмову від
послуг /а.с. 15, 16 - зворот/.

За період з 19 червня 2013 року по 15 липня
2013 року відповідачем отримано допомогу
у зв'язку з безробіттям загалом в
розмірі 751 грн 12 коп., що підтверджено
довідкою Центру зайнятості від 02
серпня 2013 року №2739 /а.с. 24/.

Зі змісту витягу з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців від 24 липня 2013 року
серії АВ №600318, отриманого 30 липня 2013
року, позивачем з'ясовано, що на момент
звернення до Центру зайнятості із
заявою від 12 червня 2013 року та від 19
червня 2013 року відповідач був
зареєстрований як фізична особа -
підприємець /а.с. 18-19/.

Дану обставину Центром зайнятості
зафіксовано у акті розслідування
страхових випадків та обґрунтованості
виплат матеріального забезпечення
відповідно до Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" від 30 липня 2013 року №288, у
висновку якого вказано на необхідність
повернення виплаченої гр. ОСОБА_1
допомоги у зв'язку з безробіттям в
розмірі 751 грн 12 коп. /а.с. 20/.

З метою повернення коштів Центром
зайнятості 30 липня 2013 року видано наказ
за №230 "Про повернення допомоги по
безробіттю гр. ОСОБА_1" /а.с. 21/.

Копію даного наказу відповідачу
надіслано разом з листом від 12 серпня
2013 року вих. №03-2785 /а.с. 22/. Однак, поштове
відправлення повернуто відправнику із
зазначенням причини невручення "за
закінченням терміну зберігання" /а.с. 23/.

Оскільки відповідач добровільно не
сплатив кошти, позивач звернувся до
суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку
правовідносинам, що склалися між
сторонами, суд виходить з наступного.

За змістом пункту 2 частини першої
статті 1 Закону України "Про зайнятість
населення" від 05 липня 2012 року №5067-VI
безробітний - особа віком від 15 до 70
років, яка через відсутність роботи не
має заробітку або інших передбачених
законодавством доходів як джерела
існування, готова та здатна приступити
до роботи.

Згідно з пунктом 1 частини першої
статті 43 Закону України "Про зайнятість
населення" статусу безробітного може
набути особа працездатного віку до
призначення пенсії (зокрема на
пільгових умовах або за вислугу років),
яка через відсутність роботи не має
заробітку або інших передбачених
законодавством доходів, готова та
здатна приступити до роботи.

Статус безробітного надається
зазначеним у частині першій цієї
статті особам за їх особистою заявою у
разі відсутності підходящої роботи з
першого дня реєстрації у
територіальних органах центрального
органу виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері зайнятості
населення та трудової міграції,
незалежно від зареєстрованого місця
проживання чи місця перебування
/частина друга статті 43 Закону України
"Про зайнятість населення"/.

Отже, безробітним може бути визнано
особу працездатного віку до
призначення пенсії, яка через
відсутність роботи не має заробітку
або інших передбачених законодавством
доходів.

Водночас, як передбачено частиною
першою статті 4 Закону України "Про
зайнятість населення", до зайнятого
населення належать особи, які працюють
за наймом на умовах трудового договору
(контракту) або на інших умовах,
передбачених законодавством, особи,
які забезпечують себе роботою
самостійно (у тому числі члени
особистих селянських господарств),
проходять військову чи альтернативну
(невійськову) службу, на законних
підставах працюють за кордоном та які
мають доходи від такої зайнятості, а
також особи, що навчаються за денною
формою у загальноосвітніх,
професійно-технічних та вищих
навчальних закладах та поєднують
навчання з роботою.

А відповідно до частини третьої статті
3 вказаного Закону зайнятість
населення забезпечується шляхом
встановлення відносин, що
регламентуються трудовими договорами
(контрактами), провадження
підприємницької та інших видів
діяльності, не заборонених законом.

Тобто, громадянин, у встановленому
законом порядку зареєстрований як
фізична особа - підприємець, належить
до зайнятого населення, у зв'язку з чим
не має права на визнання безробітним та
отримання допомоги у зв'язку з
безробіттям.

Згідно з абзацом 1 частини другої
статті 36 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" від 02 березня 2000 року №1533-III
застраховані особи, зареєстровані в
установленому порядку як безробітні,
зобов'язані своєчасно подавати
відомості про обставини, що впливають
на умови виплати їм забезпечення та
надання соціальних послуг.

Таким чином, обов'язок щодо
повідомлення про обставини, наявність
яких впливає на отримання статусу
безробітного та виплату відповідної
допомоги, покладено саме на заявника
(особу, яка звертається до органу
зайнятості населення із заявою про
визнання безробітним).

Пунктом 5 Порядку розслідування
страхових випадків та обґрунтованості
виплати матеріального забезпечення
безробітним, затвердженого наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України, Державної податкової
адміністрації України від 13 лютого 2009
року №60/62, постановою правління
Пенсійного фонду України від 13 лютого
2009 року №7-1, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України12 березня
2009 року за №232/16248, передбачено, що
перевірка достовірності даних, які є
підставою для надання особі статусу
безробітної та виплати їй
матеріального забезпечення,
проводиться центрами зайнятості
шляхом співставлення наданої особою
інформації з відомостями, наявними в
Державній податковій адміністрації
України, Пенсійному фонді України, у
державних реєстраторів.

Матеріалами справи підтверджено, що гр.
ОСОБА_1 25 грудня 2000 року зареєстрований
як фізична оосба-підприємець /а.с. 18, 40/.

Суд враховує, що рішенням
господарського суду Полтавської
області від 04 березня 2008 року у справі
№20/11 підприємницьку діяльність
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1
припинено у зв'язку з неподанням
протягом року органам державної
податкової служби податкових
декларацій, документів фінансової
звітності відповідно до закону.

Запис про вказане судове рішення до
Єдиного державного реєстру внесено 11
липня 2013 року (після включення
відомостей про фізичну
особу-підприємця до Єдиного державного
реєстру), номер запису 2001761 /а.с. 41 -
зворот/.

Згідно з пунктом 5 частини першої
статті 46 Закону України "Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців" від 15 травня 2003 року
№755-IV державна реєстрація припинення
підприємницької діяльності фізичної
особи - підприємця проводиться у разі
постановлення судового рішення про
припинення підприємницької діяльності
фізичної особи - підприємця.

Водночас, як визначено частиною
третьою зазначеної статті, фізична
особа позбавляється статусу
підприємця з дати внесення до Єдиного
державного реєстру запису про державну
реєстрацію припинення підприємницької
діяльності фізичної особи - підприємця.

Судом встановлено, що запис про
припинення підприємницької діяльності
фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 до
Єдиного державного реєстру внесено 14
березня 2014 року /а.с. 41 - зворот/.

Тобто, в силу положень чинного
законодавства відповідач у період з 25
грудня 2000 року по 14 березня 2014 року
був зареєстрований як фізична
особа-підприємець.

За таких обставин, суд погоджується з
доводами позивача про те, що під час
перебування на обліку в Центрі
зайнятості в якості безробітного
відповідач був зареєстрований
фізичною особою - підприємцем, а отже,
відносився до зайнятого населення та
не мав права на отримання допомоги у
зв'язку з безробіттям.

Згідно з абзацом 1 частини третьої
статті 36 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" сума виплаченого
забезпечення та вартості наданих
соціальних послуг застрахованій особі
внаслідок умисного невиконання нею
своїх обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

Відповідно до пункту 6 Порядку
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплати матеріального
забезпечення безробітним у разі
встановлення центром зайнятості
відповідно до цього Порядку належності
безробітної особи до категорії
зайнятих така особа знімається з
обліку як безробітна в установленому
законодавством порядку та повертає
суму незаконно отриманого
матеріального забезпечення і вартості
наданих соціальних послуг з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати матеріального
забезпечення та надання соціальних
послуг.

Якщо відомості про доходи є
недостовірними з вини особи, центри
зайнятості припиняють відповідні
виплати, а суми здійснених виплат з дня
їх призначення повертаються особою
відповідно до пункту 7 цього Порядку.

Пунктом 7 вказаного Порядку визначено,
що рішення про повернення коштів
особою чи роботодавцем оформлюється
наказом. Протягом двох робочих днів
після прийняття рішення центр
зайнятості надсилає особі чи
роботодавцю рекомендованим листом
повідомлення про необхідність
протягом 15 календарних днів з дня
отримання повідомлення повернути
незаконно виплачені кошти.

А відповідно до пункту 8 наведеного
Порядку у разі неможливості вручення
повідомлення про необхідність
повернення коштів з підстав,
передбачених абзацом першим пункту 132
Правил надання послуг поштового
зв'язку, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України від 17.08.2002 N
1155, відмови особи чи роботодавця
повернути кошти, а також у разі
неповернення їх у встановлений строк
стягнення таких коштів здійснюється у
судовому порядку відповідно до
законодавства.

Згідно з частиною першою статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Відповідно до частини першої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

Відповідачем до суду не надано доказів
оскарження наказу від 30 липня 2013 року
№230 "Про повернення допомоги по
безробіттю гр. ОСОБА_1" у встановленому
законом порядку чи доказів
відшкодування безпідставно отриманої
суми допомоги у зв'язку з безробіттям в
добровільному порядку.

Разом з тим, матеріалами справи
підтверджено правомірність та
обґрунтованість позовних вимог Центру
зайнятості.

За таких обставин, суд дійшов висновку
про те, що позов належить задовольнити
у повному обсязі.

За відсутності документального
підтвердження понесених сторонами
судових витрат, питання щодо їх
розподілу суд не вирішує.

Керуючись статтями 7-11, 69-71, 86, 94, 128, 158-163
Кодексу адміністративного судочинства
України,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Полтавського
міського центру зайнятості до ОСОБА_1
про стягнення коштів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер
облікової картки платника податків
НОМЕР_1; АДРЕСА_1, 38400) на користь
Полтавського міського центру
зайнятості (; вул.
Леніна, 91, м. Полтава, Полтавська
область, 36037) кошти в розмірі 751 (сімсот
п'ятдесят одна) гривня 12 (дванадцять)
копійок.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Полтавський окружний адміністративний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня отримання її
копії з одночасним надісланням копії
апеляційної скарги до суду апеляційної
інстанції.

Суддя
О.О. Кукоба