Справа № 816/842/14
Суддя: Л.О. Єресько
Дата ухвалення: 2014-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2014 року м. ПолтаваСправа №
816/842/14

Полтавський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Єресько Л.О.,

за участю:

секретаря судового засідання -
Мекенченко М.А.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Петренко
Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом фізичної особи - підприємця
ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_1 до
Реєстраційної служби Полтавського
міського управління юстиції
Полтавської області про зобов'язання
вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

03 березня 2014 року фізична особа -
підприємець ОСОБА_3 (надалі - позивач) в
особі представника ОСОБА_1 звернулася
до Полтавського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Реєстраційної служби Полтавського
міського управління юстиції
Полтавської області (надалі -
відповідач), просила зобов'язати
відповідача скасувати запис до Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців про
внесення рішення фізичної особи -
підприємця ОСОБА_3 про припинення нею
підприємницької діяльності.

В обгрунтування своїх позовних вимог
позивач посилалась на незгоду з
мотивами, викладеними у повідомленні
про залишення без розгляду заяви про
відміну власного рішення щодо
припинення її підприємницької
діяльності, вказувала, що через
відсутність законодавчого
врегулювання не має можливості
оформити своє рішення про припинення
підприємницької діяльності.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав,
просив позов задовольнити.

Представник відповідача проти
позовних вимог не заперечувала,
пояснювала, що у діючому законодавстві
чітко не прописана така процедура як
відмова особи від раніше прийнятого
рішення про припинення
підприємницької діяльності.

Заслухавши пояснення представників
позивача і відповідача, вивчивши та
дослідивши матеріали справи, суд
дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_3
зареєстрована фізичної особою -
підприємцем 11.01.2012, запис в ЄДР № 2 029660, про що свідчить виписка з ЄДР
від 11.01.2012 серії ААВ № 338329 (а.с. 9).

14.04.2013 позивач звернулась до державного
реєстратора виконавчого комітету
Полтавської міської ради з заявою від
14.03.2013 про припинення підприємницької
діяльності (а.с. 7).

Згідно витягу з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб підприємців № 18351049 станом на
17.03.2014 державним реєстратором 11.04.2013
проведено реєстраційну дію «внесення
рішення фізичної особи - підприємця про
припинення підприємницької
діяльності» (а.с. 22-23).

03.12.2013 ОСОБА_3 звернулась до
Реєстраційної служби Полтавського
міського управління юстиції із заявою
про відміну власного рішення щодо
припинення підприємницької діяльності
(а.с. 8).

Повідомленням від 03.12.2013 за № 10-35/3194
державного реєстратора Реєстраційної
служби Полтавського міського
управління юстиції Полтавської
області Петренко Н.В. заяву позивача
разом з поданими документами залишено
без розгляду посилаючись на
відсутність законодавчого
врегулювання реєстраційної дії
«внесення рішення фізичної особи -
підприємця про відміну власного
рішення щодо припинення її
підприємницької діяльності» (а.с. 6).

Із таким рішенням не погодилась
позивач, у зв'язку з чим звернулася до
суду.

Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить
із наступного.

Дана правова ситуація
характеризується тим, що між сторонами
фактично не існує спору з приводу права
позивача, оскільки державний
реєстратор в судовому засіданні не
заперечувала проти задоволення позову
та пояснювала, що реєстраційна дія
«внесення рішення фізичної особи -
підприємця про припинення
підприємницької діяльності»
обов'язково буде скасована на підставі
рішення суду.

На питання суду «чому ж не можна
вирішити питання не доводячи справу до
суду та не змушуючи позивача нести
додаткові витрати у вигляді сплати
судового збору та витрат на правову
допомогу?» державний реєстратор
відповіла, що Закон України "Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців" не містить
вказівки про можливість скасування
фізичною особою - підприємцем власного
рішення про припинення
підприємницької діяльності, а також не
регламентує дій державного
реєстратора у випадку надходження
такої заяви.

Оцінюючи вищевказані доводи
відповідача суд приймає до уваги
наступне.

Відповідно до ст. 42 Конституції України
кожен має право на підприємницьку
діяльність, яка не заборонена законом.
Це право базується на свободі
підприємницької діяльності, тобто на
реальній можливості здійснення особою
на власний розсуд і ризик
господарської діяльності, не
забороненої законом, з метою одержання
прибутку.

Згідно статті 50 Цивільного кодексу
України право фізичної особи на
здійснення підприємницької
діяльності, яку не заборонено законом,
має фізична особа з повною цивільною
дієздатністю.

Обмеження права фізичної особи на
здійснення підприємницької діяльності
встановлюються Конституцією України
та законом.

За змістом частини 2 цієї ж статті
фізична особа здійснює своє право на
підприємницьку діяльність за умови її
державної реєстрації в порядку,
встановленому законом.

Тобто реалізація права неможлива без
активної участі держави. Вона
відбувається відповідним способом, з
використанням належних засобів та
дотриманням умов. Порядок організації
реалізації права представляє собою
цілий юридичний механізм. Щодо
конституційного права на
підприємницьку діяльність - він
встановлений на законодавчому рівні як
процедурно-правовий. Через те,
реалізація права на підприємницьку
діяльність не зводиться лише до
закріплення цього права за суб'єктом, а
означає користування правом у
регламентованому законодавством
процедурно-правовому порядку.

Інститут «реєстрації» є стадією
реалізації даного права, яка і
відбувається за наявності певних
встановлених законом умов. Отже,
основною та обов'язковою умовою
реалізації права на підприємницьку
діяльність треба вважати легалізацію
підприємницької діяльності суб'єкта.
Легалізацію діяльності підприємців
відносять до адміністративних заходів,
оскільки вона полягає, зокрема, у
державній реєстрації, видачі ліцензій,
отриманні патентів, сертифікації,
стандартизації тощо, тобто у
процедурах, які встановлені
нормативно, є обов'язковими для
підприємця та реалізуються через
діяльність державних органів. У
правовому аспекті «легалізацію
суб'єктів підприємництва» слід
розглядати як підтвердження державою
законності участі суб'єктів у
відносинах у сфері підприємництва.

Правовідносини, які виникають у сфері
державної реєстрації фізичних осіб -
підприємців врегульовані Законом
України "Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців" від 15 травня 2003 року № 755-IV
(надалі - Закон № 755-IV).

Згідно з частиною 1 статті 4 Закону №
755-IV державна реєстрація юридичних осіб
та фізичних осіб - підприємців -
засвідчення факту створення або
припинення юридичної особи,
засвідчення факту набуття або
позбавлення статусу підприємця
фізичною особою, а також вчинення інших
реєстраційних дій, які передбачені цим
Законом, шляхом внесення відповідних
записів до Єдиного державного реєстру.

Статтею 47 цього Закону визначено
порядок державної реєстрації
припинення підприємницької діяльності
фізичної особи - підприємця за її
рішенням.

З аналізу норм даної статті можна дійти
висновку, що дійсно ця стаття не
містить вказівки про можливість
скасування фізичною особою -
підприємцем власного рішення про
припинення підприємницької
діяльності, а також не регламентує дій
державного реєстратора у випадку
надходження такої заяви.

Разом з тим, Законом № 755-IV не
встановлено також і заборони щодо
скасування фізичною особою -
підприємцем свого рішення про
припинення.

При цьому слід враховувати статтю 214
Цивільного кодексу України, згідно
якої особа, яка вчинила односторонній
правочин, має право відмовитись від
нього, якщо інше не встановлено
законом. Відмова від правочину
вчиняється в такій самій формі, в якій
було вчинено правочин (ч. 3 ст. 214 ЦК
України).

Аналогічна позиція доводилася до
державних реєстраторів і органами, що
здійснювали методичне керівництво їх
діяльністю. Так, листом Державного
комітету України з питань регуляторної
політики та підприємництва від 04.06.2010 №
7093, крім посилання на ст. 214 ЦК України,
звернуто увагу, що програмним
забезпеченням автоматизованого
робочого місця державного реєстратора
передбачено можливість здійснення
зазначених реєстраційних дій. Також
роз'яснено, що оскільки чинним
законодавством, зокрема, Законом № 755-IV,
не встановлено переліку документів,
необхідних для скасування власного
рішення фізичної особи щодо припинення
підприємницької діяльності, тому,
враховуючи норми ч. 3 ст. 214 ЦК України,
відповідну реєстраційну дію слід
проводити на підставі заяви фізичної
особи про скасування власного рішення
щодо припинення нею підприємницької
діяльності. При цьому термін подання
такої заяви є необмеженим.

Після створення Державної
реєстраційної служби України
аналогічна правова позиція ДРСУ була
викладена в листі від 09.09.2013 № 458/21-13-4.2.

На питання суду чи відома державним
реєстраторам вищевказана позиція ДРСУ,
представник відповідача пояснила, що
відома, однак не застосовується
відповідачем, оскільки такі листи -
роз'яснення не мають сили закону, а
відповідно до статті 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України

Надаючи оцінку зазначеним доводам
представника відповідача, суд
зауважує, що державна реєстрація
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців є адміністративною
послугою та підпадає під дію Закону
України «Про адміністративні послуги»
від 06.09.2012 № 5203-VI (набрав чинності
07.10.2012), що впроваджує ідею служіння
держави громадянам, забезпечення
реалізації прав громадян та суб'єктів
господарювання через надання
адміністративних послуг.

Згідно п.1 ч. 1 ст. 1 вищевказаного Закону
адміністративна послуга визначена як
результат здійснення владних
повноважень суб'єктом надання
адміністративних послуг за заявою
фізичної або юридичної особи,
спрямований на набуття, зміну чи
припинення прав та/або обов'язків такої
особи відповідно до закону.

Мета запровадження у правовому обігу
категорії «адміністративні послуги»
полягає у створенні зручних для
громадян та інших приватних осіб умов
спілкування з приводу задоволення їх
потреб з уповноваженими органами
виконавчої влади, органами місцевого
самоврядування та іншими суб'єктами
владних повноважень.

У преамбулі Закону акцент зроблено на
меті прийняття цього Закону - це
створення умов для реалізації прав,
свобод і законних інтересів фізичних
та юридичних осіб через визначення
відповідних правових засад. Це означає,
що будь-які норми цього Закону повинні
тлумачитися у спосіб, що найповніше
відповідає законним інтересам особи, а
також створює найкращі можливості для
реалізації її прав.

Виходячи з принципів законодавства
України про адміністративні послуги,
органам публічної адміністрації при
вирішенні питання про правила
застосування суперечливих положень
законодавства різного рівня у сфері
адміністративних послуг чи колізій,
слід виходити з інтересів суб'єкта
звернення та застосовувати норму, яка
захищає його становище, підвищує
якість адміністративної послуги.

Державна політика у сфері надання
адміністративних послуг базується,
зокрема, на принципі верховенства
права (п.1 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про
адміністративні послуги»), який згідно
однієї із його змістовних ознак
розрізняє право і закон.

Критерій "на підставі закону" означає,
що суб'єкт владних повноважень повинен
бути утворений у порядку, визначеному
Конституцією та законами України, та
діяти на їх виконання за умов та
обставин, визначених ними. "У межах
повноважень" означає, що суб'єкт
владних повноважень повинен приймати
рішення, вчиняти дії відповідно до
повноважень, які прямо встановлені
законом (так звані "прямі
повноваження"), або безпосередньо
випливають із положень закону і є
необхідними для реалізації суб'єктом
владних повноважень своїх функцій (так
звані "похідні повноваження").

Отже, зміст та мета діяльності суб'єкта
надання адміністративних послуг
повинні бути спрямовані на досягнення
справедливого результату та
підвищення якості адміністративної
послуги для суб'єкта звернення.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов
висновку, що в даному випадку
досягненням справедливого результату
було б внесення відповідачем до ЄДР
відомостей про відміну власного
рішення щодо припинення її
підприємницької діяльності на
підставі заяви позивача, зважаючи на
безспірність ситуації, оскільки право
на свободу підприємницької діяльності
є конституційним правом позивача.

З огляду на зазначене, суд вважає, що
позовні вимоги підлягають задоволенню.

Одночасно суд звертає увагу на
наступне.

Замість того, щоб самостійно вирішити
безспірну ситуацію з урахуванням
принципів законодавства України про
адміністративні послуги, тим самим
досягнувши справедливого результату
та не змушуючи позивача звертатися до
суду і сплачувати судовий збір,
відповідачем прийнято рішення у формі
повідомлення від 03.12.2013 № 10-35/3194 про
залишення документів (заяви позивача)
без розгляду з підстави, що дана дія
Законом України «Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців» не визначена.

Однак, прийняття такого рішення як
залишення без розгляду документів з
тих підстав що законодавством не
врегульовано це питання вищевказаним
Законом не передбачено, державному
реєстратору не надано повноважень на
прийняття такого рішення.

Отже, зазначене рішення є незаконним.

Дивною видається логіка державного
реєстратора, що у випадках, коли
питання законодавством не
врегульовано, то краще прийняти
незаконне рішення, спрямувавши особу
до суду, ніж вирішити безспірне питання
на підставі принципів законодавства
про адміністративні послуги.

За таких обставин, суд вважає за
необхідне на підставі ч. 2 ст. 11 КАС
України вийти за межі позовних вимог та
з метою повного захисту права позивача
визнати рішення відповідача у форму
повідомлення від 03.12.2013 № 10-35/3194 про
залишення заяви позивача без розгляду
протиправним і скасувати його.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов фізичної особи
- підприємця ОСОБА_3 в особі
представника ОСОБА_1 до Реєстраційної
служби Полтавського міського
управління юстиції Полтавської
області про зобов'язання вчинити певні
дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
рішення державного реєстратора
Реєстраційної служби Полтавського
міського управління юстиції
Полтавської області про залишення
заяви ОСОБА_3 про відміну рішення про
припинення підприємницької діяльності
від 03.12.2013 № 10-35/3194 без розгляду.

Зобов'язати державного реєстратора
Реєстраційної служби Полтавського
міського управління юстиції
Полтавської області скасувати запис до
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців про
внесення рішення фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3
(ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) про
припинення нею підприємницької
діяльності.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Полтавський окружний адміністративний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови в повному обсязі.

Повний текст постанови складено 31
березня 2014 року.

Суддя
Л.О. Єресько