Справа № 2а-4411/10/2270
Суддя: Рецебуринський Ю.Й.
Дата ухвалення: 2014-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" квітня 2014 р. м. Київ
К/800/49101/13

Вищий адміністративний суд України у
складі:

Головуючого
Рецебуринського Ю.Й.,

Суддів
Мойсюка М.І.,

Черпака Ю.К.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Хмельницького обласного центру
зайнятості на постанову Хмельницького
окружного адміністративного суду від 7
липня 2010 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 10 вересня 2013 року у справі за
позовом Хмельницького обласного
центру зайнятості до товариства з
обмеженою відповідальністю «Завод
«Атонмаш» (далі - ТОВ «Завод «Атонмаш»)
про стягнення штрафу,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2010 Хмельницький обласний
центр зайнятості звернувся до суду з
позовом, в якому просив стягнути з ТОВ
«Завод «Атонмаш» штраф за порушення
пункту 5 статті 20 Закону України «Про
зайнятість населення» від 1 березня
1993 року №803-XII (далі - Закон №803-XII)
у сумі 41160 грн 98 коп.

Позов обґрунтовано тим, що ТОВ «Завод
«Атонмаш» 4 листопада 2008 року, 11
листопада 2008 року та 25 листопада 2008
року подало до Красилівського
районного центру зайнятості звіти за
формою №4-ПН (план) «Звіт про
заплановане вивільнення працівників»
про позапланове звільнення
працівників ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4
Фактично звільнення вказаних
працівників проведено відповідно 17
листопада 2008 року, 26 листопада 2008 року
та 28 листопада 2008 року. Звіт за формою №
4-ПН (факт) «Звіт про фактичне
вивільнення працівників» позивачем до
Красилівського районного центру
зайнятості не подано, чим порушено
пункт 5 статті 20 Закону №803-XII.
Інспекцією по контролю за додержанням
законодавства про зайнятість
населення Хмельницького обласного
центру зайнятості складено акт №1-р від
19 березня 2010 року та застосовано
штрафну санкцію в сумі 41160 грн 98 коп.,
тобто в розмірі річної заробітної
плати за кожного вивільненого
працівника. Суму штрафних санкцій
відповідачем не сплачено, а тому
позивач просить задовольнити позовні
вимоги.

Постановою Хмельницького окружного
адміністративного суду від 7 липня 2010
року, залишеною без змін ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 10 вересня
2013 року, в задоволенні позовних вимог
відмовлено.

У касаційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати ухвалені ними судові
рішення та постановити нове рішення
про задоволення позовних вимог.

Справа вирішується в порядку
письмового провадження за наявними у
ній матеріалами відповідно до статті 222
Кодексу адміністративного судочинства
України, оскільки відсутні клопотання
всіх осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю.

З'ясувавши обставини справи,
перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права згідно статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів приходить до
наступних висновків.

Судами встановлено, що згідно акту
перевірки додержання законодавства
України про зайнятість населення №1-Р
від 19 березня 2010 року ТОВ «Завод
«Атонмаш» 4 листопада 2008 року, 11
листопада 2008 року та 25 листопада
2008 року подавав до Красилівського
районного центру зайнятості звіти за
формою №4-ПН (план) «Звіт про
заплановане вивільнення працівників»
про позапланове звільнення
працівників ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4
Фактично звільнення вказаних
працівників проведено відповідно 17
листопада 2008 року, 26 листопада
2008 року та 28 листопада 2008 року.

Звіт за формою №4-ПН (факт) «Звіт про
фактичне вивільнення працівників» у
десятиденний строк після звільнення
вказаних працівників відповідач до
Красилівського районного центру
зайнятості не подав.

Відповідно до частини першої пункту 5
статті 20 Закону №803-XII (чинного на час
виникнення спірних правовідносин) при
вивільненні працівників у зв'язку із
змінами в організації виробництва і
праці, у тому числі ліквідацією,
реорганізацією або перепрофілюванням
підприємств, установ, організації,
скороченням чисельності або штату
працівників підприємства, установи,
організації, незалежно від форм
власності, повідомляють про це не
пізніш як за два місяці у письмовій
формі державну службу зайнятості,
вказуючи підстави і строки
вивільнення, найменування професій,
спеціальностей, кваліфікації, розмір
оплати праці, а в десятиденний строк
після вивільнення направляють списки
фактично вивільнених працівників.

У разі неподання або порушення строків
подання цих даних стягується штраф у
розмірі заробітної плати за кожного
вивільненого працівника.

Пунктом 6 статті 20 Закону №803-XII
визначено, що порядок стягнення та
розміри штрафів за невиконання вимог
цієї статті з підприємств, установ і
організацій встановлюється
законодавством України.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції, а з ним
погодився і суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що встановлений статтею
20 Закону №803-XII штраф за своєю правовою
природою є
адміністративно-господарською
санкцією, а відповідачем був
пропущений річний строк з моменту
порушення позивачем правил здійснення
господарської діяльності,
встановлений статтею 250 Господарського
кодексу України для застосування
адміністративно-господарських
санкцій.

Колегія суддів вважає такі висновки
судів попередніх інстанцій
неправильними, виходячи з наступного.

Правовідносини, які виникають між
роботодавцем та найманим працівником,
регулюються законодавством України в
сфері праці та зайнятості, в тому числі
Кодексом законів про працю України та
Законом №803-XII, який визначає основні
принципи участі підприємств, закладів
та організацій в реалізації державної
політики зайнятості. Також нормами
цього Закону передбачені їх обов'язки
та відповідальність у випадку
порушення цих обов'язків.

Відповідно до статті 18 Закону №803-XII в
складі державної служби зайнятості
створена інспекція, яка здійснює
контроль за виконанням законодавства
про зайнятість підприємствами,
закладами та організаціями, незалежно
від форм власності і господарювання,
фермерами та іншими роботодавцями.

Положенням про інспекцію по контролю
за додержанням законодавства про
зайнятість населення, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 24 червня 1991 року №47, встановлено, що
інспекція проводить перевірку
дотримання законодавства про
зайнятість населення підприємствами,
закладами та організаціями, незалежно
від форм власності, в тому числі
відносно виконання вимог статті 20
Закону №803-XII.

Інспекція у відповідності з
покладеними на неї задачами забезпечує
застосування економічних санкцій за
порушення законодавства про
зайнятість населення підприємствами,
закладами та організаціями (підпункт
«г» пункту 8 Положення про інспекцію по
контролю за додержанням законодавства
про зайнятість населення).

За приписами частини першої статті 4
Господарського кодексу України не є
предметом його регулювання трудові
відносини.

Згідно із частиною першою статті 238
Господарського кодексу України за
порушення встановлених законодавчими
актами правил здійснення
господарської діяльності до суб'єктів
господарювання можуть бути
застосовані уповноваженими органами
державної влади або органами місцевого
самоврядування
адміністративно-господарські санкції,
тобто заходи організаційно-правового
або майнового характеру, спрямовані на
припинення правопорушення суб'єкта
господарювання та ліквідацію його
наслідків.

Під господарською діяльністю у цьому
Кодексі розуміється діяльність
суб'єктів господарювання у сфері
суспільного виробництва, спрямована на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг
вартісного характеру, що мають цінову
визначеність (частина перша статті 3
Господарського кодексу України).

З аналізу вищенаведених норм слідує, що
інспекції по контролю за дотриманням
законодавства про зайнятість
населення не здійснюють заходи
державного нагляду (контролю) в сфері
здійснення підприємствами, закладами,
організаціями, іншими суб'єктами
господарської діяльності.

Контрольні заходи, які у відповідності
з визначеними повноваженнями
здійснюються інспекціями державної
служби зайнятості, стосуються виключно
питань дотримання підприємствами,
закладами, організаціями та іншими
роботодавцями вимог законодавства в
сфері зайнятості населення,
встановлених Законом №803-XII, тобто
дотримання роботодавцями законних
прав, інтересів та гарантій громадян та
держави в сфері зайнятості.

Тому, застосовані до ТОВ «Завод
«Атонмаш» економічні санкції у вигляді
штрафу за порушення вимог пункту 5
статті 20 Закону №803-XII не можуть
вважатися
адміністративно-господарською
санкцією в розумінні статті 238
Господарського кодексу України.

Крім того, колегія суддів зазначає на
те, що адміністративно-господарський
штраф відрізняється від застосованих у
спірних правовідносинах економічних
санкцій за об'єктом, до якого вони
повинні сплачуватись.

Так, відповідно до частини першої
статті 241 Господарського кодексу
України адміністративно-господарський
штраф у разі порушення суб'єктом
господарювання встановлених правил
здійснення господарської діяльності
сплачується ним до відповідного
бюджету, в той час як застосований
відповідачем штраф у розмірі річної
заробітної плати за кожного
вивільненого працівника повинен
зараховуватись до Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття і
використовуватись для фінансування
заходів по працевлаштуванню та
соціального захисту вивільнюваних
працівників (частина друга пункту 5
статті 20 Закону №803-XII).

Враховуючи наведене та відповідно до
статті 227 Кодексу адміністративного
судочинства України рішення судів
першої та апеляційної інстанцій
підлягають скасуванню, а справа
направленню до суду першої інстанції
на новий розгляд. При новому розгляді
справи судами необхідно врахувати вище
викладене та вирішити спір по суті
позовних вимог.

Керуючись статтями 222, 223, 227, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу Хмельницького
обласного центру зайнятості
задовольнити частково.

Постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від 7 липня 2010
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 10 вересня 2013 року в даній справі
скасувати та направити справу на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Ю.Й. Рецебуринський(

доповідача)

Судді
М.І. Мойсюк

Ю.К. Черпак