Справа № 806/1121/14
Суддя: Чернова Ганна Валеріївна
Дата ухвалення: 2014-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2014 року
Житомир справа № 806/1121/14

категорія 8.3.12

Суддя Житомирського окружного
адміністративного суду Чернова Г.В.,

розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом

Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до
Малинської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області про визнання протиправною та
скасування вимоги № Ф 225-17 від 21.02.2014 р.,
зобов'язання вчинити дії,

встановив:

Позивач звернулась до суду з позовом, в
якому просила визнати протиправною
вимогу Малинської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області від 21.02.2014 року № Ф-225-17 про
сплату боргу і скасувати її,
зобов'язати Малинську об'єднану
державну податкову інспекцію
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області припинити
нарахування єдиного соціального
внеску. В обґрунтування своїх позовних
вимог посилається на те, що згідно із
вказаною вимогою нараховано
заборгованість зі сплати єдиного
соціального внеску. Однак вимога є
неправомірною, оскільки вона є
пенсіонером за віком та нею обрано
спрощену систему оподаткування (є
платником єдиного податку),
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування з органами
Пенсійного фонду України не приймає, а
тому відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" у редакції, яка
діє з 6 серпня 2011 року, звільняється від
сплати за себе єдиного внеску. Крім
того, необхідно припинити нарахування
єдиного внеску, оскільки відсутні
підстави для такого нарахування.

Позивач позовні вимоги підтримала у
повному обсязі та просила їх
задовольнити, просила розгляд справи
проводити в порядку письмового
провадження.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про причини
неявки суд не повідомив, хоча був
належним чином повідомлений про дату,
час та місце судового розгляду справи.

Враховуючи, що представник відповідача
в судове засідання не прибув, потреба
заслуховувати свідків чи експертів
відсутня, справа розглядається у
відповідності до ч.6 ст.128 КАС України в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами.

Дослідивши письмові докази по справі,
суд приходить до висновку, що позов
слід задовольнити частково з наступних
підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1
відповідно до виписки серії ААВ № 876196
(а.с.6) є фізичною особо-підприємцем з
25.03.2002 року та нею обрано спрощену
систему оподаткування зі сплатою
єдиного податку.

Із пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1
від 14.06.2012 р. та довідки № 477 від 05.02.2013
року видно, що ОСОБА_1 призначено пенсію
за віком (а.с.14), вона перебуває на
обліку в Малинському районному
управлінні Пенсійного фонду України та
одержує пенсію за віком з 08.03.2011 року
(а.с.13).

21 лютого 2014 року Малинською об'єднаною
державною податковою інспекцією
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області позивачу
виставлено вимогу про сплату боргу
(недоїмки) № Ф-225-17, якою встановлено
наявність заборгованості зі сплати
єдиного внеску відповідно до Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" в сумі 8263,18 грн
(а.с.12).

Суд, вирішуючи питання щодо
правомірності оспорюваної вимоги від
21.02.2014 року № Ф-225-17, виходить із
наступного.

Правові та організаційні засади
забезпечення збору та обліку єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку визначає Закон
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" від 08.07.2010 року
№ 2464-VI, який набрав чинності з 01.01.2011
року.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" від 08.07.2010 року
№ 2464-VI, який набрав чинності з 01.01.2011
року (у редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин, далі
- Закон), єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування (далі - єдиний
внесок) - консолідований страховий
внесок, збір якого здійснюється до
системи загальнообов'язкового
державного соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону
платниками єдиного внеску є фізичні
особи - підприємці, в тому числі ті, які
обрали спрощену систему оподаткування,
та члени сімей цих осіб, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.

Частиною 4 статті 4 Закону передбачено,
що особи, зазначені у пункті 4 частини
першої цієї статті, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.
Такі особи можуть бути платниками
єдиного внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування ( частина
набрала чинності з 06.08.2011 року).

Таким чином, як випливає із змісту
вказаних норм, звільнення від сплати
єдиного внеску фізичної
особи-підприємця, який обрав спрощену
систему оподаткування, здійснюється з
06.08.2011 року за наявності однієї із таких
умов: якщо особа є пенсіонером за віком
або інвалідом та отримує відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.
До 06.08.2011 року єдиний внесок такими
особами сплачувався на загальних
підставах. До того ж зазначена
категорія громадян може сплачувати
внески тільки в разі укладення
договору про добровільну участь у
системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування.

Досліджуючи питання виникнення боргу в
період до 06.08.2011 року та відповідно
необхідність обов'язку його
відшкодування, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.72 Кодексу
адміністративного судочинства
України, обставини, встановлені
судовим рішенням в адміністративній,
цивільній або господарській справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 17.06.2013 року
(яка набрала законної сили) в справі №
806/1764/13 за позовом управління
Пенсійного фонду України в Малинському
районі до ОСОБА_1, було досліджені
обставини правомірності стягнення
заборгованості з єдиного внеску з
позивачки за період з лютого по грудень
2011 року та за результатами розгляду
стягнуто борг з лютого по 05.08.2011 року
включно. Таким чином, у вказаній
постанові вже було вирішено питання
заборгованості позивачки, що виникла
до серпня 2011 року (тобто до набрання
чинності частини 4 статті 4 Закону),
відповідно заборгованість сформована
у вимозі № Ф-225-17 від 21.02.2014 року
потрібно вважати заборгованістю
нарахованою після 05.08.2011 року.

За таких обставин, оскільки позивачка є
пенсіонером за віком та отримує пенсію
за віком, добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування не приймає,
борг по сплаті єдиного внеску виник
після 06.08.2011 року, - на неї не
розповсюджується обов'язок зі сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку, що у відповідача не було
законних підстав для формування
оспорюваної вимоги про сплату боргу
(недоїмки) № Ф-225-17 від 21.02.2014 року,
відтак її слід визнати протиправною і
скасувати.

Що стосується вимоги позивача
зобов'язати Малинську об'єднану
державну податкову інспекцію
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області припинити
нарахування єдиного соціального
внеску, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 6 КАС
України кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до адміністративного суду,
якщо вважає, що рішенням, дією чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень порушені її права, свободи
або інтереси.

Відтак, із вказаної норми вбачається,
що метою та завданнями
адміністративного судочинства,
зокрема, є захист та поновлення вже
порушених прав, свобод та охоронюваних
законом інтересів особи, яка
звернулась з відповідним позовом до
суду. Тобто захисту підлягає вже
порушене право, а не ті права та
інтереси, щодо яких наразі не відомо, чи
матиме місце їх порушення у
майбутньому чи ні, неодмінною ознакою
порушення права особи має бути
реальний, фактичний характер порушення
права, а не умовний, тобто той, що може
виникнути в майбутньому.

Оскільки вимога позивача "припинити
нарахування" є умовною і не стосується
конкретних вже порушених прав, суд у
задоволенні позову в цій частині
відмовляє.

Керуючись Законом України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", статями 71, 86, 94,
128, 159-163,254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

постановив:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати
вимогу Малинської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області від 21 лютого 2014 року № Ф-225-17 про
сплату боргу (недоїмки).

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова суду першої інстанції, якщо
інше не встановлено Кодексом
адміністративного судочинства
України, набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом,
якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Житомирський окружний
адміністративний суд, який ухвалив
оскаржуване судове рішення. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Суддя
Г.В. Чернова