Справа № 2а-6533/11/2070
Суддя: Мороз В.Ф.
Дата ухвалення: 2014-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/52579/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі суддів:

Головуючого судді: Мороза В.Ф.

Суддів: Логвиненка А.О.

Донця О.Є

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Державної фінансової інспекції в
Харківській області на постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 04 серпня 2011
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 22 травня 2012 року у справі за позовом
Державного департаменту страхового
фонду документації до
Контрольно-ревізійного відділу в м.
Харкові про скасування вимоги,

встановила:

У червні 2011 року Державний
департамент страхового фонду
документації (далі - Державний
департамент) звернувся до
Контрольно-ревізійного відділу в м.
Харкові (правонаступник - Державна
фінансова інспекція в Харківській
області, далі - Інспекція ) з позовом про
скасування пунктів 2, 5 вимоги про
усунення виявлених ревізією
фінансово-господарської діяльності
позивача за 2008-2010 роки та завершений
звітний період 2011 року порушень
законодавства з фінансових питань від
13 травня 2011 року № 123-17/1884.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 04 серпня 2011
року, залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 22 травня 2012
року, позов задоволено. Скасовано пункт
2 вимоги про усунення виявлених
ревізією фінансово - господарської
діяльності Державного департаменту за
2008-2010 роки та завершений звітний період
2011 року порушень законодавства з
фінансових питань від 13 травня 2011 року
№ 123-17/1884; скасовано пункт 5 вимоги про
усунення виявлених ревізією фінансово
- господарської діяльності Державного
департаменту за 2008-2010 роки та
завершений звітний період 2011 року
порушень законодавства з фінансових
питань від 13 травня 2011 року № 123-17/1884.

У касаційній скарзі Інспекція,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить оскаржувані рішення скасувати,
та ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги,
проаналізувавши правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що в період з 23
березня 2011 року по 26 квітня 2011 року
Інспекцією було проведено ревізію
фінансово-господарської діяльності
Державного департаменту, в ході якої
було встановлено порушення вимог
підпункту 2 пункту 1 Постанови Кабінету
Міністрів України від 23 квітня 1999 року
№ 663, пункту 11 Методики розрахунку і
порядку використання плати за оренду
державного майна, затвердженої
Постановою Кабінету міністрів України
від 04 жовтня 1995 року № 786, підпункту 1.7,
1.10 Інструкції з бухгалтерського обліку
необоротних активів бюджетних установ,
затвердженої наказом Державного
казначейства України від 17 липня 2000
року № 64, результати якої було
викладені в акті від 27 квітня 2011 року №
1213-10-149.

Не погоджуючись з виявленими
порушеннями Державний департамент
звернувся до відповідача з
запереченнями на акт від 27 квітня 2011
року № 123-10-149, які не були прийняті
останнім, що відобразилося у висновку
Інспекції.

13 травня 2011 року було складено та
направлено на адресу позивача за
вих. № 123-17/1884 вимогу про усунення
виявлених ревізією порушень
законодавства.

Пунктом 2 вимоги відповідачем
вимагалося забезпечити відшкодування
позивачем незаконних витрат бюджетних
коштів шляхом перерахування коштів в
загальній сумі 6749,97 грн. до державного
бюджету, в зв'язку з встановленням
фактів покриття Державним
департаментом витрат організації
орендаря - Північно-східного
регіонального центру страхового фонду
документації за фактично спожиті ним
послуги теплопостачання по місцях
загального користування, що є
порушенням вимог пункту 11 Методики і
призвело до незаконних витрат
бюджетних коштів за період з 01 січня 2008
року по 01 березня 2011 року в загальній
сумі 6749,97 грн..

Пунктом 5 вимоги відповідачем
вимагалося забезпечити відшкодування
позивачем незаконних витрат бюджетних
коштів шляхом перерахування коштів в
загальній сумі 216,00 грн. до державного
бюджету, в зв'язку з встановленням
ревізією випадків відшкодування
Державним департаментом сум добових в
завищених розмірах через неврахування
вартості харчування, яка входила до
вартості проживання в готелях під час
перебування працівників у службових
відрядженнях, що є порушенням вимог
підпункту 2 пункту 1 Постанови № 663 і
призвело до незаконних витрат
бюджетних коштів за період з 01 січня 2009
року по 01 січня 2011 року в загальній сумі
216,00 грн..

Задовольнивши позов, суд першої
інстанції, а апеляційний суд,
погодившись з ним, виходили з того, що
Інспекцією не було доведено суду
фактів покриття Державним
департаментом витрат організації
орендаря за фактично спожиті ним
послуги теплопостачання, а орендарем
відповідно не відшкодування плати за
спожиті послуги теплопостачання по
місцях загального користування
приміщень підвалу, 1 та 2 поверхів
будівлі Державного департаменту;
Інспекцією під час ревізії було
застосовано норми, які не
врегульовують спірні правовідносини, а
відтак і не можуть бути застосовані до
останніх.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками судів першої та апеляційної
інстанцій, виходячи з наступного.

Як вбачається з копії технічного
паспорту, власником нежитлового
приміщення, яке розташоване за адресою
м. Харків, вул. Жовтневої революції, б. 139
є Держава Україна. Вказане нежитлове
приміщення перебуває на балансі
Державного департаменту страхового
фонду документації та Бюджетної
установи «Фонд».

Між Державним департаментом та
Північно-східним регіональним центром
страхового фонду документації 01
листопада 2003 року був укладений
договір оренди № 1/003 від 01 листопада
2003 року про строкове платне
користування нежитловими приміщеннями
Державного департаменту загальною
площею 651,66 кв.м. в підвалі, на першому та
другому поверсі п'ятиповерхової
будівлі за адресою м. Харків, вул.
Жовтневої революції, 139.

Як вбачається з пункту 5.12 зазначеного
договору, орендар зобов'язався окрім
орендної плати за приміщення,
сплачувати фактичну вартість
отриманих комунальних послуг.

07 листопада 2003 року між позивачем та
Північно-східним регіональним центром
страхового фонду документації був
укладений договір № 2/003 на
користування тепловою та електричною
енергією, водоспоживанням та
водовідведенням, відповідно до якого
орендар відшкодовує витрати
орендодавця за спожиту теплову
енергію, обсяг якої визначається
згідно теплового навантаження 0, 0411
Гкал/год (розрахунок АТ ІЦ «Практика»,
затверджений 06 жовтня 2008 року КП
«Харківські теплові мережі»), що
відповідає 7, 8% від обсягу теплової
енергії, спожитої установами, що
знаходяться в будівлі за адресою м.
Харків, вул.. Жовтневої революції, 139,
яка обліковується за показниками
теплового лічильника.

Відповідно до Розрахунку теплового
навантаження на опалення
адміністративних приміщень Державного
департаменту, обсяг спожитої теплової
енергії визначається виходячи з площі
приміщення в розмірі 657, 2 кв.м.

Тобто, орендатором оплачувалися
витрати за спожиту теплову енергію,
виходячи з площі переданого в оренду
приміщення.

Відповідно до пункту 11 Методики,
витрати на утримання нерухомого майна,
зданого в оренду одночасно кільком
підприємствам, організаціям, і
прибудинкової території,
розподіляються між ними залежно від
наявності, кількості, потужності, часу
роботи електроприладів, систем тепло- і
водопостачання, каналізації за
спеціальними рахунками, а в
неподільній частині - пропорційно
розміру займаної підприємствами,
організаціями загальної площі.

Отже, з аналізу вказаної норми
випливає, що вказаний пункт
врегульовує порядок розподілу витрат
на утримання нерухомого майна, яке має
неподільну частину, що не можна
відокремити, зданого в оренду
одночасно кільком орендаторам.

Між тим, як вбачається з матеріалів
справи позивачем здавалося в оренду
приміщення тільки Північно-східному
регіональному центру страхового фонду
документації площею 657, 2 кв.м., виходячи
з якої орендатор і сплачував витрати за
спожиту теплову енергію.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
приписи пункту 11 Методики не можуть
застосовуватися до вказаних
правовідносин, оскільки врегульовують
розподіл витрат на утримання майна між
двома та більше орендаторами за
наявності переданого ним в оренду
неподільної частини такого майна, що в
даному випадку не має місце, а відтак
висновки відповідача про порушення
позивачем пункту 11 Методики є
безпідставними.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідними наказами Державного
департаменту працівники останнього
направлялися у відрядження в межах
України, а ревізією було встановлено,
що мало місце завищення виплат на
покриття витрат.

Проте, колегія суддів вважає такі
висновки безпідставними, виходячи з
наступного.

Підпунктом 2 пункту 1 Постанови № 663
(яка діяла на час виникнення спірних
правовідносин) установлено граничні
норми добових витрат для працівників
підприємств, установ та організацій
усіх форм власності (крім державних
службовців та осіб, які направляються у
відрядження підприємствами,
установами та організаціями, що
повністю або частково утримуються
(фінансуються) за рахунок бюджетних
коштів).

Виходячи з аналізу вказаної норми,
вимоги пункту 1 цієї Постанови не
розповсюджуються на державних
службовців та осіб, які направляються у
відрядження підприємствами,
установами та організаціями, що
повністю або частково утримуються
(фінансуються) за рахунок бюджетних
коштів.

Державний департамент Постановою
Кабінету Міністрів України від 27
червня 2000 року № 1023 утворений у складі
Міністерства з питань надзвичайних
ситуацій та у справах захисту
населення від наслідків
Чорнобильської катастрофи на базі
Державного центру страхового фонду
документації, що ліквідується.

Державний департамент діє на підставі
Положення, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 27
червня 2000 року № 1023.

Відповідно до пункту 1 Положення про
Державний департамент страхового
фонду документації (далі-Положення)
Державний департамент є урядовим
органом державного управління, який
діє у складі МНС і йому
підпорядковується.

Департамент утримується за рахунок
державного бюджету в межах коштів,
передбачених на утримання МНС (п. 15
Положення).

Таким чином, колегія суддів вважає
правильними висновки судів першої та
апеляційної інстанцій, що приписи
підпункту 2 пункту 1 Постанови № 663 не
врегульовують порядок відшкодування
витрат на відрядження працівників
Державного департаменту, який повністю
утримується за рахунок бюджетних
коштів.

Відповідно до абзацу 2 пункту 2
зазначеної Постанови у разі, коли
працівники, відряджені за кордон, за
умовами запрошення забезпечуються
стороною, яка приймає, безкоштовним
харчуванням у країні відрядження (в
дорозі), або коли працівники,
відряджені в межах України для участі у
переговорах, конференціях,
симпозіумах, які проводяться за
тематикою, що стосується основної
діяльності підприємства, установи та
організації, які відряджають
працівників, за умовами запрошення
забезпечуються організаторами таких
заходів безкоштовним харчуванням,
добові витрати відшкодовуються у
розмірах, що визначаються у відсотках
норм добових витрат для даної країни
згідно з додатком, зокрема 80 відсотків
при одноразовому, 55 відсотків -
дворазовому, 35 відсотків - триразовому
харчуванні.

Отже, вказаною нормою визначено розмір
добових витрат, що відшкодовуються
працівникам, за умови їх відрядження в
межах України для участі у переговорах,
конференціях, симпозіумах, та
забезпечення організаторами таких
заходів безкоштовним харчуванням.

Як вбачається з наказів про
відрядження, що містяться в матеріалах
справи, працівники направлялися у
відрядження у зв'язку з виробничою
необхідністю.

Відповідачем в ході ревізії не
досліджувалося чи направлялися
працівники у відрядження з метою
участі у переговорах, конференціях,
симпозіумах та чи забезпечувалися вони
організаторами таких заходів
безкоштовним харчуванням. Будь-яких
доказів відповідачем в підтвердження
таких обставин ні до суду першої ні до
суду апеляційної інстанції не надано.

Отже, висновки судів першої та
апеляційної інстанцій про
незаконність пункту 5 вимоги Інспекції
є обґрунтованими.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що суди вірно встановили
фактичні обставини справи, ретельно
дослідили наявні докази, дали їм
належну оцінку та прийняли законне та
обґрунтоване рішення у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права.

Керуючись статтею 222, 223, 224, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів -

ухвалила:

Касаційну скаргу Державної фінансової
інспекції в Харківській області
залишити без задоволення, а постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 04 серпня 2011
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 22 травня 2012 року - без змін.

Рішення набирає законної сили через 5
днів після направлення його копії
особам, які беруть участь у справі і
може бути переглянуте Верховним Судом
України з підстав передбачених ст.ст.
237-239 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді:
В.Ф. Мороз

А.О. Логвиненко

О.Є Донець