Справа № 9101/192946/2012
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2013-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" листопада 2013 р. справа № 2а/1121/291/12
(1121/2897/12)

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Чабаненко С.В.

суддів: Суховарова А.В.
Ясенової Т.І.

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову
Світловодського міськрайонного суду
Кіровоградської області від 06.09.2012 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до
Управління праці та соціального
захисту населення у м. Світловодську
Кіровоградської області про визнання
дій протиправними та зобов'язання
вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

14 грудня 2010 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з адміністративним позовом до
Управління праці та соціального
захисту населення м. Світловодську, в
якому просила: здійснити належну
позивачу, як учаснику війни, доплату до
щорічної разової грошової допомоги за
2007 рік - 1 175,18 грн., за 2008 рік -1 378 грн., за
2009 рік - 1 424 грн., за 2010 рік - 1 998 грн.

Постановою Світловодського
міськрайонного суду від 06.09.2012 року в
задоволенні позову відмовлено
повністю.

Не погодившись з винесеним рішення
позивач звернулась до суду з
апеляційної скаргою, в якій
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права просить
скасувати оскаржувану постанову та
винести нову, якою задовольнити
позовні вимоги повністю.

Дослідивши обставини справи,
оскаржуване судове рішення в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів доходить висновку про
необхідність часткового задоволення
вимог апеляційної скарги з огляду на
наступне.

Судом першої інстанції встановлено та
матеріалами справи підтверджено, що
позивач має право на пільги, які
передбачені ст.14 Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту", що
підтверджується наявною в матеріалах
справи копією посвідчення серії НОМЕР_1
(а.с.12).

Відповідно до статті 14 Закону України
"Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту", щорічно до 5-го
травня учасникам війни виплачується
разова грошова допомога у розмірі
трьох мінімальних пенсій за віком.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Спірні правовідносини між сторонами
виникли з приводу застосування норм
законодавства, які регулюють порядок
та розміри виплат щорічної грошової
допомоги до 5 травня.

Так, позивач, вказуючи на
неправомірність дій відповідача,
посилається на те, що розмір сум, які
підлягають до сплати, повинні
розраховуватися у відповідності до ст.
14 Закону України «Про статус ветеранів
війни і гарантії їх соціального
захисту».

Управління праці та соціального
захисту населення у м. Світловодськ,
зокрема, вказувало на те, що разова
грошова допомога має виплачуватися
відповідно до вимог Законів України
Про Державний бюджет на відповідні
роки та у розмірах, які встановлено
Постанова КМУ.

Суд першої інстанції вірно виходив з
того, що до спірних правовідносин не
підлягає застосуванню постанови КМУ
якими визначено розмір виплат разової
грошової допомоги до 5 травня, оскільки
виходячи із загальних принципів
пріоритетності законів над
підзаконними актами, при розрахунку
разової грошової допомоги, слід
керуватися Законом, а не підзаконним
нормативно-правовим актом.

Пунктом 13 ст. 71 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік»
положення ч.5 ст. 14 Закону №3551 в частині
визначення розміру виплати щорічної
разової грошової допомоги призупинено
на 2007 рік.

Статтею 29 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік»
встановлено, що у 2007 році виплата
щорічної разової допомоги відповідно
до Закону №3551 учасникам війни
здійснюється в розмірі 55 грн.

Рішенням Конституційного суду України
від 09 липня 2007 року, визнано, що не
відповідає Конституції України, таке
положення Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік»,
яким зупинено на 2007 рік дію частини 5 ст.
12-15 Закону №3551 в частині визначення
розміру виплат щорічної разової
грошової допомоги.

Враховуючи вищенаведене, дії
відповідача по виплаті щорічної
грошової допомоги у розмірах,
встановлених Законом України "Про
державний бюджет України на 2007 рік", не
можна визнати неправомірними, оскільки
норми вказаних законів мають пріоритет
над нормами Закону №3551 на час виплати
вказаної допомоги.

Посилання позивача на рішення
Конституційного Суду України від 09.07.2007
року № 6-рп/2007, яким визнані
неконституційними положення Закону
України "Про Державний бюджет України
2007 рік", не приймаються судом
апеляційної інстанції, оскільки
вказане рішення було прийняте після
виплати позивачу допомоги.

Виходячи з наведеного колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції прийшов
до обґрунтованих висновків щодо
відмови в задоволенні позовних вимог
за 2007 рік.

В 2008 році розмір вказаних виплат
встановлювався постановою КМУ від
12.03.2008р. №183 «Про розміри разової
грошової допомоги, що виплачується в 2008
році відповідно до Закону №3551 та «Про
жертви нацистських переслідувань»,
відповідно до якої учасникам війни
встановлена виплата разової грошової
допомоги у розмірі 65 гривень.

Рішенням Конституційного суду України
від 22.05.2008 р. № 28/2008 (№ 10-рп/2008) було
визнано неконституційними положення
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»
в частині визначення розміру виплат
щорічної разової грошової допомоги, у
зв'язку з чим вони втратили чинність, а
ч. 5 ст. 14 Закону №3551 почала діяти в
попередній редакції.

Судом встановлено, що відповідач
виплатив позивачу допомогу до 5 травня
2008 року відповідно до постанови КМУ від
12.03.2008р. №183 у розмірі 65 гривень до 22
травня 2008 року. Отже на час виплати
допомоги позивачу за 2008 рік діяла
редакція частини 5 ст. 14 Закону №3551,
встановлена Законом України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», яка на
момент виплати не була визнана
неконституційною.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
суб'єкти владних повноважень
зобов'язані діяти лише на підставі та в
межах наданих повноважень та у спосіб,
що передбачений Конституцією України
та іншими Законами України.

Колегія суддів вважає, що відповідач,
виплативши разову грошову допомогу до 5
травня в розмірі, передбаченому
постановою КМУ від 12.03.2008р. №183, діяв
правомірно, а тому підстав для визнання
його дій за 2008 рік - неправомірними
немає.

Що стосується позовних вимог по
нарахуванню допомоги до 5 травня за 2009
рік колегія суддів приходить до
висновку про протиправність дій
відповідача оскільки дію ч. 5 ст. 13
Закону №3551, не було призупинено або
змінено, тобто вона має законну силу і
підлягає виконанню в редакції, яка діє
з 22 травня 2008 року.

Крім того, згідно до ст. 71 Закону
України "Про державний бюджет України
на 2009 рік" Кабінету Міністрів України
надано право встановлювати розміри
соціальних виплат, які відповідно до
законодавства визначаються залежно
від розміру мінімальної заробітної
плати в абсолютних сумах у межах
асигнувань, передбачених за
відповідними бюджетними програмами.

З наведеного вбачається, що Закон
України "Про державний бюджет України
на 2009 рік" не встановлює конкретний
розмір разової грошової допомоги до 5
травня, а надає право Кабінету
Міністрів України встановлювати
розміри соціальних виплат, розмір яких
залежить від мінімальної заробітної
плати, а не від мінімальної пенсії за
віком, як це передбачено ст.ст. 12-15
Закону України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту". Тобто Законом України "Про
державний бюджет України на 2009 рік"
Кабінету Міністрів України не надано
права встановлювати розмір соціальних
виплат, розмір яких визначено ст.ст. 12-15
Закону №3551.

За таких обставин та з урахуванням
вимог ст. Закону №3551, відповідач по
справі повинен був виплатити позивачу
щорічну допомогу за 2009 рік у розмірі
трьох мінімальних пенсій за віком
встановлених на момент виплати.

На період 2010 року будь які зміни до ч. 5
ст. 13 Закону № 3551 не вносились, тому
виходячи з мотивів аналогічних 2009 року,
відповідач по справі повинен був
виплатити позивачу щорічну допомогу за
2010 рік у розмірі трьох мінімальних
пенсій за віком встановлених на момент
виплати.

Проте, колегія суддів приходить до
висновку, що судом першої інстанції
обґрунтовано було відмовлено позивачу
в задоволенні позовних вимог, у зв'язку
із пропуском строку звернення до суду
за захистом порушених прав, оскільки
відповідно до ч.2 ст. 99 КАС України (яка
діяла на момент винесення постанови)
визначено, що для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Колегія суддів зазначає, що право на
звернення до суду не є абсолютним і
може бути обмеженим, в тому числі і
встановленням строків для звернення до
суду.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що
згідно довідки відповідача (а.с.91)
позивач отримав щорічну грошову
допомогу до 5 травня за 2007 рік - у квітні
2007 року, за 2008 рік - у квітні 2008 року , за
2009 рік - у квітні 2009 року , за 2010 рік - у
квітні 2010 року.

Станом на час отримання позивачем
виплати щорічної грошової допомоги до 5
травня у 2007-2010 рр., редакція ст..99 КАС
України передбачала, що
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами. Для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Згідно ст. 100 КАС України, яка діє на час
розгляду справи у суді апеляційної
інстанції, адміністративний позов,
поданий після закінчення строків,
установлених законом, залишається без
розгляду, якщо суд на підставі позовної
заяви та доданих до неї матеріалів не
знайде підстав для визнання причин
пропуску строку звернення до
адміністративного суду поважними, про
що постановляється ухвала. Позовна
заява може бути залишена без розгляду
як на стадії вирішення питання про
відкриття провадження в
адміністративній справі без
проведення судового засідання, так і в
ході підготовчого провадження чи
судового розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи, в
адміністративному позові, в тому числі
заявлено вимоги про отримання щорічної
разової грошової допомоги до 5 травня
за 2007-2010 рр., тобто, заявлено вимоги поза
межами строку, який визначено ст..99 КАС
України.

В обґрунтування причин поважності
пропуску строку звернення до суду з
позовом про захист порушених прав
позивач посилався на те, що про факт
порушення його прав йому стало відомо у
грудні 2010 року, після висвітлення таких
фактів у засобах масової інформації.

Колегія суддів вважає, що будь-які
об'єктивні чи суб'єктивні обставини не
позбавляли позивача можливості
звернутися до суду, у визначені законом
строки, з відповідним позовом до
відповідача, якщо позивач вважав, що
діями чи бездіяльністю відповідача
порушуються його права та законні
інтереси, оскільки позивач знав про
розмір виплати, які мали місце у квітні
2007 року, квітні 2008 року, квітні 2009 року
та квітні 2010 року.

За таких обставин, суд першої
інстанції, вирішуючи позовні вимоги за
2007-2010 роки, вірно застосував
встановлений строк звернення з позовом
до суду, що призвело до правильного
вирішення заявлених позовних вимог.

З огляду на викладене, з урахуванням
ст.. 99 КАС України, в редакції яка діяла
на час звернення позивача до суду -
14.121.2010 року, колегія суддів вважає за
необхідне постанову суду першої
інстанції залишити без змін.

Отже, з урахуванням ст.99 КАС України,
яка діє на час отримання виплат у 2010
році, та враховуючи час звернення
позивача з позовом до суду, суд першої
інстанції обґрунтовано відмовив
позивачу в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції щодо
визнання пропуску строку звернення до
суду без поважних причин.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість
постанови суду в межах доводів
апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог, колегія суддів вважає
за необхідне апеляційну скаргу
залишити без задоволення.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.200, 205, 206 КАС
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову
Світловодського міськрайонного суду
Кіровоградської області від 06.09.2012 року
- залишити без задоволення.

Постанову Світловодського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 06.09.2012 року -залишити без
змін.

Ухвала суду набирає законної сили
у відповідності до ч.5 ст. 254 КАС України
та може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів з
дня набрання чинності.

Головуючий:
С.В. Чабаненко

Суддя:
А.В. Суховаров

Суддя:
Т.І. Ясенова