Справа № 2а-6388/12/1070
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2014-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" квітня 2014 р. м. Київ
К/800/24706/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

секретар судового засідання Гончарук
І.Ю.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу
Білоцерківської об'єднаної державної
податкової інспекції Київської
області Державної податкової служби

на постанову Київського окружного
адміністративного суду від 17 січня 2013
року

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 09 квітня 2013
року

у справі № 2а-6388/12/1070

за позовом ОСОБА_2

до Білоцерківської об'єднаної
державної податкової інспекції
Київської області Державної
податкової служби

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до
суду з позовом до Білоцерківської
об'єднаної державної податкової
інспекції Київської області Державної
податкової служби (далі - відповідач)
про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення № 1609//134 від
15 серпня 2012 року.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 17 січня 2013
року позов задоволено. Визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення-рішення Білоцерківської
ОДПІ Київської області ДПС від 15 серпня
2012 року №1609//134, згідно з яким
ОСОБА_2 збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем: податок на
додану вартість у розмірі 989244,23 грн., з
яких: 791395,38 грн. - за основним платежем,
197848,85 грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями. Стягнуто з Державного
бюджету України на користь ОСОБА_2
сплачений ним судовий збір у сумі 2146,00
грн.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 09 квітня 2013
року постанову Київського окружного
адміністративного суду від 17 січня 2013
року залишено без змін.

В касаційній скарзі Білоцерківська
ОДПІ Київської області ДПС,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 17 січня 2013
року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 09 квітня 2013
року і ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

У запереченні на касаційну скаргу
ОСОБА_2, посилаючись на те, що постанова
Київського окружного
адміністративного суду від 17 січня 2013
року та ухвала Київського апеляційного
адміністративного суду від 09 квітня 2013
року є законними та обґрунтованими, а
положення касаційної скарги жодним
чином це не спростовують, просить
відмовити в задоволенні касаційної
скарги та залишити без змін рішення
судів попередніх інстанцій.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
пояснення присутнього у судовому
засіданні представника позивача,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступне.

ДПС у Київській області була проведена
документальна позапланова невиїзна
перевірка фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2 з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства при здійсненні
фінансових операцій з ПП «Протесілай»
за період з 01 липня 2009 року по 01 липня 2011
року, за результатами якої складений
акт № 4/16/НОМЕР_1 від 01 серпня 2012 року.

За висновками акта перевірки,
позивачем були порушені вимоги
підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4 статті 7
Закону України «Про податок на додану
вартість», в результаті чого занижено
податок на додану вартість на загальну
суму 791395,38 грн., у тому числі по
періодах: за липень 2009 року - 153557,92 грн.,
за серпень 2009 року - 55911,58 грн., за
вересень 2009 року - 60923,33 грн., за жовтень
2009 року - 21618,33 грн., за листопад 2009 року -
286446,94 грн., за грудень 2009 року - 212937,28 грн.

Зокрема, в акті перевірки було вказано,
що позивач неправомірно включив до
складу податкового кредиту
відповідного податкового періоду
податок на додану вартість, сплачений у
складі вартості придбаних у ПП
«Протесілай» товарно-матеріальних
цінностей згідно договору поставки №
05/2009 від 02 лютого 2009 року (з урахуванням
додаткової угоди № 1 від 02 березня 2009
року до цього договору), оскільки
вироком Солом'янського районного суду
міста Києва від 24 квітня 2012 року у
справі № 1-485/12 громадянина ОСОБА_3, який
є директором ПП «Протесілай», було
визнано винним у скоєнні злочинів,
передбачених частиною 5 статті 27,
частиною 1 статті 205, частиною 1 статті 366
Кримінального кодексу України. Вказані
обставини слугували підставою для
висновку податкового органу про те, що
первинні бухгалтерські, виписані ПП
«Протесілай», не можуть бути прийняті
до уваги як первинні бухгалтерські
документи у розумінні Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» та, як наслідок, не
дають позивачу права на формування
податкового кредиту.

15 серпня 2012 року Білоцерківська ОДПІ
Київської області ДПС на підставі
вказаного акта перевірки прийняла
податкове повідомлення-рішення №
1609//134, яким згідно з підпунктом
54.3.2 пункту 54.3 статті 54, пунктом 123.1
статті 123 Податкового кодексу України
збільшила ОСОБА_2 суму грошового
зобов'язання за платежем: податок на
додану вартість 989244,23 грн., у тому числі:
791395,38 грн. - за основним платежем, 197848,85
грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами).

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги, з висновками якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що податковим органом
не було доведено правомірності
збільшення позивачу грошових
зобов'язань (з урахуванням штрафних
(фінансових) санкцій) з податку на
додану вартість, оскільки факт
поставки товарно-матеріальних
цінностей та оплати її вартості (у тому
числі податку на додану вартість)
підтверджений належним чином
оформленими первинними
бухгалтерськими документами, в зв'язку
з чим позивач правомірно включив
податок на додану вартість, сплачений у
складі такої вартості - до податкового
кредиту відповідного податкового
періоду, з урахуванням того, що на
момент виконання господарських
операцій ПП «Протесілай» було належним
чином зареєстрованою юридичною особою
та платником податку на додану
вартість, а також зважаючи на те, що
встановлена вироком Солом'янського
районного суду міста Києва від 24 квітня
2012 року у справі № 1-485/12 обставина щодо
реєстрації ПП «Протесілай» з метою
незаконної діяльності не може
вважатись обов'язковою для суду щодо
фактичного укладення та виконання
договору між позивачем та ПП
«Протесілай», оскільки вказані
обставини в рамках розгляду
кримінальної справи № 1-485/12 не
досліджувались та не встановлювались.
Також, суд виходив з того, що доказів
несхвалення ПП «Протесілай» правочину
податковим органом надано не було.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій,
з огляду на наступне.

Відповідно до абзацу 1 пункту 1.4 статті 1
Закону України «Про податок на додану
вартість» (в редакції, яка діяла на
момент виникнення спірних
правовідносин) поставка товарів - це
будь-які операції, що здійснюються
згідно з договорами купівлі-продажу,
міни, поставки та іншими
цивільно-правовими договорами, які
передбачають передачу прав власності
на такі товари за компенсацію
незалежно від строків її надання, а
також операції з безоплатної поставки
товарів (результатів робіт) та операції
з передачі майна орендодавцем
(лізингодавцем) на баланс орендаря
(лізингоотримувача) згідно з
договорами фінансової оренди (лізингу)
або поставки майна згідно з будь-якими
іншими договорами, умови яких
передбачають відстрочення оплати та
передачу права власності на таке майно
не пізніше дати останнього платежу.

Згідно положень підпункту 7.4.1 пункту 7.4
статті 7 Закону України Закону України
«Про податок на додану вартість» (в
редакції, яка діяла на момент
виникнення спірних правовідносин)
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін, у разі
якщо договірна ціна на такі товари
(послуги) відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8 1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Абзацом 1 підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті
7 Закону України Закону України «Про
податок на додану вартість» (в
редакції, яка діяла на момент
виникнення спірних правовідносин)
встановлено, що не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Відповідно до підпункту 7.5.1 пункту 7.5
статті 7 Закону України Закону України
«Про податок на додану вартість» (в
редакції, яка діяла на момент
виникнення спірних правовідносин)
датою виникнення права платника
податку на податковий кредит
вважається дата здійснення першої з
подій: або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків; або дата
отримання податкової накладної, що
засвідчує факт придбання платником
податку товарів (робіт, послуг).

Тобто, у податковому обліку понесені
витрати мають бути підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами, які
містять відомості про господарську
операцію, підтверджують її фактичне
здійснення та понесення витрат. І
тільки за повної відсутності таких
документів, або у разі, коли такі
документи є недостовірними, тобто не
відображають реальних подій
(господарської операції), податковий
кредит може вважатись не
підтвердженим.

За умови реального здійснення
платником податку господарської
операції з придбання товару (робіт,
послуг), яка призвела до об'єктивної
зміни складу активів такого платника,
придбання такого товару (робіт, послуг)
з метою використання у господарській
діяльності, наявності первинних
документів, які підтверджують понесені
витрати, платник податку має право на
віднесення таких витрат до складу
валових, а податку на додану вартість -
до складу податкового кредиту.

У справі, що розглядається, суди першої
та апеляційної інстанцій встановили,
що господарські операції з придбання
позивачем (покупцем)
товарно-матеріальних цінностей у ПП
«Протесілай» (постачальника) мали
реальний характер, що підтверджується
належним чином оформленими первинними
бухгалтерськими документами, а саме:
видатковими та податковими накладними
(т.1 арк. справи 89-154), оплата вартості
товарно-матеріальний цінностей (у тому
числі податку на додану вартість)
підтверджена платіжними дорученнями
(т.1 арк. справи 155-188), транспортування
товару підтверджене
товарно-транспортними накладними (т.1
арк. Справи 189-218), оприбуткування
товарно-матеріальних цінностей
підтверджене книгою обліку доходів та
витрат (т.2 арк. справи 33-72).

Судами також було встановлено, що в
подальшому придбані у ПП «Протесілай»
товарно-матеріальніцінності були
використані позивачем у власній
господарській діяльності, зокрема,
реалізовані ВАТ «ВНП
«Укрзооветпромпостач» згідно договору
поставки від 09 лютого 2009 року, що
підтверджується належним чином
оформленими первинними
бухгалтерськими документами, зокрема,
податковими та видаткуовими
накладними, номенклатура товарів у
яких співпадає з номенлатурою товарів,
придбаних позивачем у ПП «Протесілай»
(т.2 арк. справи 73-149).

Відповідно до пункту 18 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 06
листопада 2009 року № 9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» при
кваліфікації правочину за статтею 228
Цивільного кодексу України має
враховуватися вина, яка виражається в
намірі порушити публічний порядок
сторонами правочину або однією зі
сторін. Доказом вини може бути вирок
суду, постановлений у кримінальній
справі, щодо знищення, пошкодження
майна чи незаконного заволодіння ним
тощо.

Як вбачається з матеріалів справи,
судами попередніх інстанцій було
встановлено, що вирок Солом'янського
районного суду міста Києва від 24 квітня
2012 року у справі № 1-485/12, яким
громадянина ОСОБА_3, який є директором
ПП «Протесілай», було визнано винним у
скоєнні злочинів, передбачених
частиною 5 статті 27, частиною 1 статті 205,
частиною 1 статті 366 Кримінального
кодексу України, не містить посилань на
те, що ОСОБА_3 умисно ухилявся від
сплати податкових зобов'язань які
виникли за оспорюваним договором
поставки № 05/2009 від 02 лютого 2009 року (з
урахуванням додаткової угоди № 1 від 02
березня 2009 року до цього договору).

Доказів на спростування вказаних
обставин податковим органом до
касаційної скарги додано не було.

Відповідно до статті 241 Цивільного
кодексу України (в редакції, яка діяла
на момент виникнення спірних
правовідносин) правочин, вчинений
представником з перевищенням
повноважень, створює, змінює, припиняє
цивільні права та обов'язки особи, яку
він представляє, лише у разі наступного
схвалення правочину цією особою.
Правочин вважається схваленим зокрема
у разі, якщо особа, яку він представляє,
вчинила дії, що свідчать про прийняття
його до виконання. Наступне схвалення
правочину особою, яку представляють,
створює, змінює і припиняє цивільні
права та обов'язки з моменту вчинення
цього правочину.

Частиною 2 статті 1158 Цивільного кодексу
України (в редакції, яка діяла на момент
виникнення спірних правовідносин)
встановлено, що особа, яка вчинила дії в
майнових інтересах іншої особи без її
доручення, зобов'язана при першій
нагоді повідомити її про свої дії. Якщо
ці дії будуть схвалені іншою особою,
надалі до відносин сторін
застосовуються положення про
відповідний договір.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, доказів несхвалення ПП
«Протесілай» правочину, укладеного з
ОСОБА_2, податковим органом судам
надано не було, з урахуванням того, що
на дату укладення оспорюваного
договору та на дату ухвалення судами
першої та апеляційної інстанцій рішень
у даній справі ПП «Протесілай»
знаходилось в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців як юридична особа.

Доказів на спростування вказаних
обставин податковим органом до
касаційної скарги також додано не було.

Таким чином, висновки судів попередніх
інстанцій про те, що якщо суб'єктом
господарювання здійснено законну
господарську діяльність та за її
результатами правомірно сформовано
податковий кредит, то такий суб'єкт
господарювання безперечно має право на
податковий кредит.

За таких обставин, суди першої та
апеляційної інстанції дійшли
обґрунтованого висновку, з яким
погоджується суд касаційної інстанції,
про безпідставність збільшення
позивачу грошового зобов'язання з
податку на додану вартість та
застосування до нього штрафних
(фінансових) санкцій (штрафів)
оспорюваним податковим
повідомленням-рішенням.

Доводи касаційної скарги викладеного
не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна
скарга Білоцерківська ОДПІ Київської
області ДПС підлягає залишенню без
задоволення, а постанова Київського
окружного адміністративного суду від 17
січня 2013 року та ухвала Київського
апеляційного адміністративного суду
від 09 квітня 2013 року підлягають
залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 221, 223, 224, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Білоцерківської
об'єднаної державної податкової
інспекції Київської області Державної
податкової служби залишити без
задоволення, а постанову Київського
окружного адміністративного суду від 17
січня 2013 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 09 квітня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строк та у порядку, визначеному
статтями 237, 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий:
_____________________ Л.І. Бившева

Судді:
_____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна