Справа № 2а-4725/12/2670
Суддя: Рецебуринський Ю.Й.
Дата ухвалення: 2014-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" квітня 2014 р. м. Київ
К/800/8347/13

Вищий адміністративний суд України у
складі:

Суддів
Рецебуринського Ю.Й.
(доповідача),

Ємельянової В.І.,

Тракало В.В.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу ОСОБА_3 на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 22 жовтня 2012 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 17 січня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_3 до
Київського міського центру
медико-соціальної експертизи про
визнання неправомірним та скасування
рішення, зобов'язання вчинити певні
дії,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2012 року ОСОБА_3 звернувся
до суду з позовом, в якому просив:
визнати неправомірним та скасувати
абзац 3 рішення, викладеного у листі
Київського міського центру
медико-соціальної експертизи від 24
вересня 2012 року №448; змінити причину
інвалідності «з дитинства» на «інвалід
війни»; зобов'язати відповідача видати
довідку про зміну причини інвалідності
«з дитинства» на «інвалід війни».

В обґрунтування позовних вимог
зазначав, що він є дитиною війни,
інвалідом з дитинства. З 1944 року по 1950
рік лікувався вдома з періодичним
оглядом в поліклініці. Через об'єктивні
причини воєнного часу, спеціалізоване
лікування, яке йому було необхідне,
надано не було. Зазначає, що
захворювання на туберкульоз можливо
вилікувати, якщо лікувати своєчасно в
спеціалізованих медичних закладах.
Однак, такої можливості у воєнні та
повоєнні роки у нього не було. Вважає,
що воєнні дії, німецька окупація,
застуда, відсутність своєчасної та
ефективної медичної та соціальної
допомоги призвели до настання
інвалідності. На виконання рішення
Окружного адміністративного суду м.
Києва, відповідач повторно розглянув
звернення позивача щодо зміни причини
інвалідності з «дитинства» на «інвалід
війни». Проте, в задоволення такої
заяви відмовив. Вказану відмову
позивач вважає незаконною.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 22
жовтня 2012 року, залишеною без
змін ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 17 січня 2013
року, в задоволенні позовних вимог
відмовлено.

У касаційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати ухвалені ними судові
рішення та постановити нове рішення
про задоволення позовних вимог.

З'ясувавши обставини справи,
перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права згідно статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів приходить до
наступних висновків.

Судами встановлено, що в
результаті захворювання, отриманого у
період Великої Вітчизняної війни,
ОСОБА_3 отримав інвалідність ІІІ групи
у 1944 році за діагнозом - анкілоз правого
тазостегнового суглоба внаслідок
туберкульозного кокситу зі
скороченням кінцівки на 12 см.

31 жовтня 1994 року позивачу відмовлено
Центром медико-соціальної експертизи у
його зверненні про зміну категорії
інвалідності з «інваліда дитинства» на
«інваліда війни» і залишено ІІІ групу
інвалідності з дитинства (безстроково).

У 2000 році позивачем отримано довідку
Київського міського Центру
медико-соціальної експертизи про зміну
ІІІ групи інвалідності на ІІ групу
інвалідності. Категорія інвалідності
«інвалід з дитинства» залишена без
змін.

10 травня 2012 року ОСОБА_3 звернувся до
Київського міського центру
медико-соціальної експертизи з заявою
про надання йому статусу інваліда
війни.

Листом від 25 травня 2012 року №295
позивачу відмовлено з посиланням на
пункт 4 частини 2 статті 7 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту».

Вказану відмову позивач оскаржив до
суду. Постановою суду від 20 серпня 2012
року у справі №2а-7916/12/2670 позовні вимоги
задоволено частково. Визнано
протиправним та скасовано рішення
Київського міського центру
медико-соціальної експертизи,
викладене у листі від 25 травня 2012 року
№295 та зобов'язано повторно розглянути
подану 10 травня 2012 року заяву ОСОБА_3

На виконання вказаного рішення суду
Центральна МСЕК №2 повторно розглянула
заяву ОСОБА_3 про зміну причини
інвалідності «з дитинства» на «інвалід
війни» та провела експертний огляд.

Листом №448 від 24 вересня 2012 року
Київський міський центр
медико-соціальної експертизи
повідомив позивача про те, що на даний
час позитивно вирішити порушене ним
питання неможливо, оскільки не надані
первинні медичні документи за 1944 рік
про захворювання або рішення суду, яке
підтверджує факт захворювання ОСОБА_3
під час Великої Вітчизняної війни, що
передбачено пунктом 15 «Положення про
порядок, умови та критерії
встановлення інвалідності»,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 3 грудня 2009 року
№1317 (далі - Положення про порядок, умови
та критерії встановлення
інвалідності).

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» інвалідність як
міра втрати здоров'я визначається
шляхом експертного обстеження в
органах медико-соціальної експертизи
Міністерства охорони здоров'я України.

Положенням про медико-соціальну
експертизу, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України від 3
грудня 2009 року №1317 встановлено, що
повноваження щодо встановлення
інвалідності покладено на
медико-соціальні експертні комісії, з
яких утворюються в установленому
порядку центри (бюро), що належить до
закладів охорони здоров'я при
Міністерстві охорони здоров'я
Автономної Республіки Крим,
управліннях охорони здоров'я обласних,
Київської та Севастопольської міських
держадміністрацій (в даному випадку -
Київський міський Центр
медико-соціальної експертизи).

Пунктом 5 частини 2 статті 7 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту»
передбачено, що до інвалідів війни
належать також інваліди з числа осіб,
які стали інвалідами внаслідок воєнних
дій громадянської та Великої
Вітчизняної воєн або стали інвалідами
від зазначених причин у
неповнолітньому віці у воєнні та
повоєнні роки.

Пунктом 26 Положення про порядок, умови
та критерії встановлення інвалідності
визначені причини інвалідності,
зокрема, захворювання одержані у
неповнолітньому віці внаслідок
воєнних дій громадянських і Великої
Вітчизняної воєн та в повоєнний період.

Таким чином, статус інваліда війни може
бути встановлено інваліду з дитинства,
якщо документально підтверджено
причинний зв'язок інвалідності у
неповнолітньому віці з воєнними діями.

Як встановлено судами та вбачається з
матеріалів справи, документи, які б
підтверджували причинний зв'язок
інвалідності позивача у
неповнолітньому віці з воєнними діями,
відсутні.

Що стосується твердження позивача, що
довідка, видана Вищедубечанською
районною поліклінікою від 18 червня 1957
року підтверджує причинний зв'язок
його інвалідності із воєнними діями,
колегія суддів вважає помилковим,
оскільки така довідка свідчить лише
про початок захворювання позивача, яке
перенесене ним до 18-річного віку, що
може бути підставою лише для
встановлення причинного зв'язку
інвалідності з хворобою, перенесеною у
дитинстві.

Враховуючи викладене, суди попередніх
інстанцій прийшли до правильного
висновку про відмову у задоволенні
позовних вимог.

Суди першої та апеляційної інстанцій
повно і всебічно встановили обставини
справи, дали їм належну юридичну
оцінку, правильно застосували норми
матеріального і процесуального права,
тому відсутні підстави для скасування
або зміни прийнятих ними рішень.

Керуючись статтями 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

У Х В А Л И
В:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 22
жовтня 2012 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 17 січня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Ю.Й. Рецебуринський

Судді
В.І. Ємельянова

В.В. Тракало