Справа № 826/15350/13-а
Суддя: Пилипенко О.Є.
Дата ухвалення: 2014-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
у 1-й інстанції: Костенко Д.А.
Суддя-доповідач: Пилипенко О.Є.
У Х В А Л А

Іменем України

08 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді -
Пилипенко О.Є.

суддів - Глущенко
Я.Б. та Романчук О.М.,

при секретарі -
Грабовській Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Києві апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 11 листопада 2013
року у справі за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Атлант Електро" до
Державної податкової інспекції у
Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень - рішень
№, № від 03.09.2013 року, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2013 року позивач - Товариство з
обмеженою відповідальністю «Атлант
Електро» звернувся до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Святошинському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень - рішень
№, № від 03.09.2013 року, в якому
просив визнати протиправним та
скасувати податкові повідомлення -
рішення, прийняті Державною податковою
інспекцією у Святошинському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві № від 03.09.2012 року та №
від 03.09.2012 року.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
11 листопада 2013 року позов задоволено
повністю.

Не погоджуючись із прийнятим судовим
рішенням відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 11 листопада 2013
року та ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити в
повному обсязі. Свої вимоги апелянт
обґрунтовує тим, що судом першої
інстанції при постановленні
оскаржуваного рішення було порушено
норми матеріального та процесуального
права.

У судове засідання сторони та їх
представники не з'явилися, причини
неявки суду невідомі, про розгляд
справи були повідомлені належним
чином.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає необхідним апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві -
залишити без задоволення, а постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 11 листопада 2013 року -
без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

У відповідності до ст. 200 КАС України
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Приймаючи рішення про задоволення
позовних вимог в повному обсязі суд
першої інстанції виходив з того, що
матеріалами справи підтверджується
реальне здійснення господарської
операції за договором поставки
(рубильник - 2М), укладеної позивачем з
ТОВ «Технопромгруп», факт виконання
договору підтверджується належним
чином оформленими податковими
накладними, виданими зареєстрованим на
час їх виписки суб'єктом господарської
діяльності - платником податку на
додану вартість, видатковими
накладними, факт оплати товару
підтверджується банківськими
виписками, позивачем також надано
докази подальшої реалізації
отриманого товару третім особам.
Відповідачем, натомість єдиною
підставою для визнання укладених угод
нікчемними та, відповідно, порушення
позивачем норм ПК України є посилання
на неможливість проведення зустрічної
звірки контрагента позивача, що є
порушенням норм чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції
виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
було встановлено колегією суддів,
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Атлант Електро»
зареєстровано Святошинською районною
у м. Києві державною адміністрацією за
№ 12655 від 28.10.2003 року.

На підставі пп. 78.1 ст. 78 ПК та на
підставі наказу від 09.08.2013 року №241
відповідачем проведено документальну
позапланову невиїзну перевірку
позивача з питань достовірності,
повноти обчислення та своєчасності
сплати до бюджету ПДВ та податку на
прибуток підприємств по
взаємовідносинах з ТОВ "Технопромгруп"
за червень-липень 2012 року, за
результатами якої відповідачем
складено Акт від 16.08.2013 року
№108/26-57-22-04-09/32669441 і винесено позивачу
наступні податкові
повідомлення-рішення:

- від 03.09.2013 року №, яким збільшено
грошове зобов'язання з ПДВ на 1787,50 грн.
(у т.ч.: основний платіж - 1430 грн., штраф -
357 грн.);

- від 03.09.2013 року №, яким збільшено
грошове зобов'язання з податку на
прибуток на 1877,50 грн. (у т.ч.: основний
платіж - 1502 грн., штраф - 375,50 грн.).

Спірне грошове нарахування здійснено
за порушення позивачем ст. 138 та п. 198.2, п.
198.3 ст. 198, п. 200.1 ст. 200 ПК, що, як зазначено
в акті, призвело до заниження та
податку на прибуток за 3 кв. 2012 року на
1502 грн. та ПДВ на суму 1430 грн. (у т.ч.: за
червень 2012 на 807 грн., за липень 2012 на 623
грн.).

Згідно з актом зміст порушення полягає
у тому, що правочин між позивачем і ТОВ
"Технопромгруп" не створює реальних
правових наслідків, тому формування
валових витрат і податкового кредиту з
ПДВ є неправомірним. Вказані висновки
зроблено відповідачем на підставі
транзитного акта ДПІ у Ленінському
районі м. Дніпропетровська від 15.02.2013
року №653/226/37301047 про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
"Технопромгруп" щодо документального
підтвердження господарських відносин
із платниками податків, їх реальності
та повноти відображення в обліку за
період з 01.01.2012 року по 31.10.2012 року, в
якому зазначено про відсутність
підприємства за місцезнаходженням, а
також - про ненадання ТОВ
"Технопромгруп" до перевірки
необхідної первинної документації на
підтвердження ведення господарської
діяльності, що, на думку ДПІ, свідчить
про неможливість виконання ТОВ
"Технопромгруп" господарських
зобов'язань перед позивачем.

Вважаючи податкове повідомлення -
рішення, винесене контролюючим органом
протиправним, позивач звернувся до
суду.

Обговорюючи правомірність позовних
вимог, колегія суддів приходить до
наступного.

Згідно пункту 138.1 статті 138 Податкового
кодексу України витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті, інших витрат,
визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу,
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

У відповідності до пункту 138.2 статті 138
Податкового кодексу України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до пункту 139.1.9 пункту 139.1
статті 139 Податкового кодексу України
не включаються до складу витрат
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Відповідно до п . 198.1 та 198.2 Податкового
кодексу України (далі - ПК України)
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше;

дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Пунктом 198.4 ПК України передбачено, що
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту,
відповідно до п. 198.6 ПК України, суми
податку, сплаченого (нарахованого) у
зв'язку з придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 201.8 ст. 201 ПК України
встановлено, що право на нарахування
податку та складання податкових
накладних надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Статтями 3 та 9 Закону України від 16.07.1999
року №996-XIV "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
встановлено, що бухгалтерський облік є
обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством та на даних
якого ґрунтується, зокрема, податкова
звітність. Підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій визначено первинні документи,
які фіксують факти здійснення
господарських операцій.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
26.06.2012 року між ТОВ «Технопромгруп»
(постачальник) та позивачем (покупець)
укладено договір поставки
непродовольчої продукції та
виставлену на адресу покупця рахунок -
фактуру № СФ - 0001364 на оплату товару, а
саме: Рубильник Р-2М в кількості 39 шт.
загальною вартістю 8579,84 грн., в т.ч. ПДВ
1429,97 грн.

На підтвердження реальності
укладеного господарського договору
позивачем було надано контролюючому
органу та до суду наступні первинні
документи: рахунок-фактуру ТОВ
"Технопромгруп" від 26.06.2012 року №СФ-0001364
на загальну суму 8579,84 грн., видаткові
накладні від 27.06.2012 року №РН-001236 на суму
4839,91 грн. (у т.ч. ПДВ - 806,65 грн.), від 02.07.2012
року №РН-001252 на суму 3739,93 грн. (у т.ч. ПДВ
- 623,32 грн.), податкові накладні від 27.06.2012
року №183 на суму 4839,91 грн. (у т.ч. ПДВ - 806,65
грн.) та від 02.07.2012 року №1 на суму 3739,93
грн. (у т.ч. ПДВ-623,32 грн.), на загальну
суму 8579,84 грн. (у т.ч. ПДВ - 1429,97 грн.), що
підтверджують придбання позивачем у
ТОВ "Технопромгруп" товару,
відповідного найменування, кількості
та ціни, на загальну вартість 7149,87 грн.
та нарахування ПДВ у розмірі 1429,97 грн., а
разом - 8579,84 грн.

Також, матеріалами справи підтверджено
сплату позивачем вартості придбаного
товару (з ПДВ), згідно платіжних
доручень від 27.06.2012 року №, від
02.07.2012 року №.

Колегія суддів звертає увагу на той
факт, що усі первинні документи
оформлені у відповідності до вимог
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» від 16.07.1999 р. № 996-ХІV та
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 р. № 88, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05 червня
1995 року за № 168/704.

Наявні в матеріалах справи податкові
накладні, що були виписані
контрагентом позивача за результатами
укладених договорів містять усі
обов'язкові реквізити, передбачені п.
201.1 ст. 201 ПК України.

Судом першої інстанції також вірно
наголошено, що на час існування спірних
правовідносин, контрагент позивача був
належним чином зареєстрований як
юридична особа та як платник податку на
додану вартість, відтак мав належний
обсяг правосуб'єктності для здійснення
господарських операцій.

Важливим також є те, що придбані
позивачем товар використаний в межах
здійснення господарської діяльності
позивача, основним видом якої, як
встановлено в акті перевірки, є оптова
торгівля машинами та устаткуванням.
Зокрема, в подальшому отриманий від ТОВ
"Технопромгруп" товар позивачем
реалізовано ТОВ "Металтехно", що
підтверджують наявні у справі
видаткова накладна від 27.06.2013 року
№РН-0000039 та податкова накладна від
27.06.2013 року №9, а також банківські
виписки про одержання позивачем
виручки.

Варто наголосити, що єдиною підставою
для визнання укладених позивачем угод
недійсними є посилання відповідача на
Транзитний Акт ДПІ у Ленінському
районі м. Дніпропетровська ДПС від
15.02.2013 року №653/226/37301047 про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
"Технопромгруп", в якому зазначено про
відсутність реального виконання
господарських зобов'язань ТОВ
"Технопромгруп" перед контрагентами у
період з 01.01.2012 року по 31.10.2012 рік.

З даного приводу варто також зазначити,
що відповідно до правової позиції
Вищого адміністративного суду України,
викладеної у Листі від 02.06.2011 р. N 742/11/13-11,
оцінюватися при дослідженні факту
здійснення господарської операції
повинні відносини безпосередньо між
учасниками тієї операції, на підставі
якої сформовані дані податкового
обліку.

Не є обов'язковою передумовою для
визначення контролюючими органами
грошових зобов'язань визнання
недійсними (у тому числі нікчемними)
правочинів, які укладалися за ланцюгом
між попередніми посередниками, через
ланцюг яких декларувався рух товарів
чи послуг, нібито придбаних останнім у
такому ланцюгу платником податку. При
цьому відносини між учасниками
попередніх ланцюгів постачань товарів
та послуг не мають безпосереднього
впливу на дослідження факту реальності
господарської операції, вчиненої між
останнім у ланцюгу постачань платником
податків та його безпосереднім
контрагентом.

Крім того, постановою
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 26.07.2013 року
у справі №804/9090/13-а визнано
протиправними дії ДПІ у Ленінському
районі м. Дніпропетровська ДПС щодо
проведення зустрічної звірки ТОВ
"Технопромгруп", яка відображена в акті
від 15.02.2013 року №653/226/37301047. Ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 18.09.2013 року
у справі №804/9090/13-а апеляційну скаргу
ДПІ у Ленінському районі м.
Дніпропетровська ДПС на вказану
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду
повернуто.

За таких обставин, колегія суддів
дійшла висновку, що судом першої
інстанції було вірно встановлено
фактичні обставини справи, надано
належну оцінку дослідженим доказам. В
зв'язку з цим колегія суддів вважає
необхідним апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві -
залишити без задоволення, а постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 11 листопада 2013 року -
без змін.

Керуючись ст. ст. 41, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212,
254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Святошинському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві - залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 11 листопада 2013
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів в касаційному
порядку шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.Є.Пилипенко

Судді
Я.Б. Глущенко

О.М. Романчук

Головуючий суддя
Пилипенко О.Є.

Судді:
Глущенко Я.Б.

Романчук О.М