Справа № 754/21210/13-а
Суддя: Галась І. А.
Дата ухвалення: 2014-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/754/54/14
ПОСТАНОВА

Іменем України

31.03.2014 Деснянський районний суд м.
Києва в складі:

головуючого судді Галась
І.А.

при секретарі
Фацул М.

розглянув у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві, 3-тя
особа: Управління Пенсійного фонду
України у Деснянському районі м. Києва
про визнання дій неправомірними,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві про визнання дій
неправомірними, в якому просила
визнати неправомірними дії
відповідача у закінченні виконавчого
провадження з примусового виконання
виконавчого листа Деснянського
районного суду м. Києва від 20.10.2011 року
виданого 20.08.2012 року по справі № 2а-5973/11
за позовом ОСОБА_1 до УПФУ у
Деснянському районі м. Києва про
перерахунок пенсії; скасувати
постанову старшого державного
виконавця Мурихіна С.В. про закінчення
виконавчого провадження від 17.05.2013
року, винесену у виконавчому
провадженні № 34766411. В позовній заяві
посилається на те, що постановою
Деснянського районного суду м. Києва
від 20.10.2011 року адміністративний позов
задоволено, зобов'язано Управління
Пенсійного фонду в Деснянському районі
м. Києва здійснити ОСОБА_1 перерахунок
та виплату основної та додаткової
пенсії, встановленої ст..ст. 49, 50, 54
Закону України «Про статус в
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» в розмірі 8 мінімальних
пенсій за віком - основної пенсії та 75%
мінімальної пенсії за віком -
додаткової пенсії з 01.01.2010 року з
урахуванням положень ч.3 ст. 67 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
встановленої ч. 1 ст.28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» з урахуванням
встановленого законодавством
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність. Постанова не
оскаржувалась та набрала законної сили
31.10.2011 року. До сьогодні, всупереч
закону України, Постанова суду не
виконана, гроші не виплачені, тому
просить скасувати постанову від 17.05.2013
року про закінчення виконавчого
провадження.

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримала, посилаючись
на обставини викладені в
адміністративному позові, просила
задовольнити.

Державний виконавець Управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві
повідомлений про час та дату розгляду
справи в судове засідання не з'явився,
причину неявки до суду не повідомив.

Представник Управління пенсійного
фонду України в Деснянському районі
м.Києва обставини, викладені у
адміністративному позові не оспорював,
проти задоволення позову не
заперечував.

Суд, заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи,
приходить до слідуючого.

Встановлено, що постановою
Деснянського районного суду м. Києва
від 20.10.2011 року адміністративний позов
задоволено, визнано дії Управління
Пенсійного фонду України в
Деснянському районі м. Києва що відмови
ОСОБА_1 в перерахунку розміру її
пенсійного забезпечення
неправомірними; зобов'язано Управління
Пенсійного фонду України в
Деснянському районі м. Києва здійснити
ОСОБА_1 перерахунок та виплату
основної та додаткової пенсії,
встановленої ст.. 49, 50, 54 Закону України
«Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» в розмірі 8
мінімальних пенсій за віком - основної
пенсії та 75% мінімальної пенсії за
віком - додаткової пенсії з 01.01.2010 року з
урахуванням положень ч. 3 ст. 67 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
встановленої ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» з урахуванням
встановленого законодавством
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність. Постанова не
оскаржувалась та набрала законної сили
31.10.2011 року.

Постановою державного виконавця
Відділу примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції
Мурихіним С.В. від 17.05.2013 року було
закінчено виконавче провадження на
виконання Постанови Деснянського
районного суду м. Києва 20.10.2011 року, якою
задоволені вимоги, зобов'язано
Управління Пенсійного фонду України в
Деснянському районі м.Києва здійснити
з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008
року по 31.12.2009 року перерахунок
основної та додаткової пенсії ОСОБА_1
виходячи з розміру визначеному ст. ст.
50,54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», а саме: державної пенсії -
в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком,
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю - у розмірі 75% від мінімальної
пенсії за віком та виплатити
недоплачені суми з урахуванням
проведених виплат.

В оскаржуваній постанові вказано, що на
виконання рішення суду УПФУ в
Деснянському районі м. Києва в межах
компетенції проведено перерахунок
пенсії ОСОБА_1 Сума перерахунку
становить 84700,52грн. У відповідності до
положення про ГУ ПФУ в м.Києві, виплата
пенсії здійснюється Управлінням з
координації та контролю за виплатою
пенсії Головного управління
Пенсійного фонду України в м.Києві.

Встановлено, що проведено перерахунок
пенсії ОСОБА_1 в розмірі 84700,52грн., але
виплата ОСОБА_1 не відбулась. Постанова
Деснянського районного суду від 20.10.2011
року виконана частково, тобто
фактичного виконання в повному обсязі
рішення згідно з виконавчим документом
не здійснено.

Відповідно ст. 49 Закону України «Про
виконавче провадження», виконавче
провадження підлягає закінченню у
разі: 1) визнання судом відмови
стягувача від примусового виконання
рішення суду; 2) визнання судом мирової
угоди між стягувачем і боржником у
процесі виконання; 3) смерті або
оголошення померлим стягувача чи
боржника, визнання безвісно відсутнім
боржника або стягувача, ліквідації
юридичної особи - сторони виконавчого
провадження, якщо виконання їх
обов'язків чи вимог у виконавчому
провадженні не допускає
правонаступництва; 4) скасування
рішення суду або іншого органу
(посадової особи), на підставі якого
виданий виконавчий документ, або
визнання судом виконавчого
документа таким, що не підлягає
виконанню; 5) письмової відмови
стягувача від одержання предметів,
вилучених у боржника під час
виконання рішення про передачу їх
стягувачу, або знищення речі, що має
бути передана стягувачу в натурі; 6)
закінчення строку, передбаченого
законом для відповідного виду
стягнення; 7) визнання боржника
банкрутом; 8) фактичного виконання в
повному обсязі рішення згідно з
виконавчим документом; 9) повернення
виконавчого документа без виконання
на вимогу суду або іншого органу
(посадової особи), який видав
виконавчий документ; 10) направлення
виконавчого документа за належністю до
іншого відділу державної виконавчої
служби; 11) повернення виконавчого
документа до суду чи іншого органу
(посадової особи), який його видав,
у випадку, передбаченому частиною
третьою статті 75 цього Закону; 12) якщо
рішення фактично виконано під час
виконання рішення Європейського суду з
прав людини; 13) непред'явлення
виконавчого документа за
відновленим виконавчим провадженням
у строки, визначені статтею 51 цього
Закону; 14) списання згідно із
Законом України "Про деякі питання
заборгованості за спожитий
природний газ та електричну енергію"
заборгованості, встановленої
рішенням суду, яке підлягало
виконанню на підставі виконавчого
документа. 2. У випадках, передбачених
пунктами 1-6, 8, 9, 11-13 частини першої цієї
статті, виконавчий документ
надсилається до суду або іншого органу
(посадовій особі), який його видав. 3. Про
закінчення виконавчого
провадження державний виконавець
виносить постанову з обов'язковим
мотивуванням підстав її винесення, яка
затверджується начальником відділу,
якому він безпосередньо
підпорядкований. Копія постанови у
триденний строк надсилається сторонам
і може бути оскаржена в десятиденний
строк у порядку, встановленому цим
Законом.

Відповідно до ч.1 та ч. 2 ст.2 КАС
України, завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

До адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.9 КАС
України, суд при вирішення справи
керується принципом законності,
відповідно до якого суд вирішує справи
відповідно до Конституції та законів
України.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст.71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст. 124 Конституції
України, рішення суду ухвалюється
іменем України та є обов'язковим до
виконання не всій території України.

Державним виконавцем не надано суду
доказів, які б підтверджували виплату
коштів ОСОБА_1 на виконання Постанови
Деснянського районного суду міста
Києва від 18.08.2010р., згідно з виконавчим
документом.

Таким чином, оцінивши за правилами,
встановлені ст. 86 КАС України, наявні у
матеріалах справи, суд вважає, що
заявлений адміністративний позов є
обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 94 КАС
України, судові витрати суд відносить
на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 2, 9, 17, 18, 71, 72, 86, 161-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Конституцією України, Законом
України «Про виконавче провадження»,
суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві, заінтересована особа:
Управління пенсійного фонду України в
Деснянському районі м.Києва про
визнання дій неправомірними,
зобов'язання вчинити дії -
задовольнити.

Визнати неправомірними дії Управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві у
закінченні виконавчого провадження з
примусового виконання виконавчого
листа Деснянського районного суду м.
Києва від 20.08.2012 року по справі № 2а-5973/11
за позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного Фонду України у
Деснянському районі міста Києва про
зобов'язання вчинити певні дії.

Скасувати постанову старшого
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції
Мурихіна С.В. від 17.05.2013 року про
закінчення виконавчого провадження.

Зобов'язати Відділ примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у місті Києві
продовжити виконання за виконавчим
листом Деснянського районного суду м.
Києва № 2а-5973/2011 виданий 20.08.2012 року.

Постанова може бути оскаржена до
Київського апеляційного
адміністративного суду через
Деснянський районний суд м. Києва
протягом десяти днів з дня її
проголошення.

Суддя