Справа № 825/934/14
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2014-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

14 квітня 2014 року
Чернігів Справа №
825/934/14

Чернігівський окружний
адміністративний суд в складі:

головуючої судді
Соломко І.І.,

за участю секретаря
Розмовенко А.О.,

представника позивача
Джулай А.А.,

представника відповідача
Рокача А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Чернігові
справу за адміністративним позовом
Публічного акціонерного товариства
«Чернігівбуд» до Центрального відділу
Державної виконавчої служби
Чернігівського міського управління
юстиції Головного управління юстиції
про визнання протиправною та
скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

До Чернігівського окружного
адміністративного суду звернулось
Публічне акціонерне товариство
«Чернігівбуд» (далі - позивач, ПАТ
«Чернігівбуд») з адміністративним
позовом до Центрального відділу
Державної виконавчої служби
Чернігівського міського управління
юстиції Головного управління юстиції
(далі-відповідач), в якому просить суд
визнати протиправною та скасувати
постанову Центрального відділу
Державної виконавчої служби
Чернігівського міського управління
юстиції Головного управління юстиції
про арешт коштів та інших цінностей
боржника, що знаходяться на рахунках і
вкладах чи на зберіганні у банках або
інших фінансових установах від 26.02.2014
ВП № 20490227.

Позивач в обґрунтування позовних вимог
зазначив, що 26.02.2014 заступником
начальника Центрального відділу
державної виконавчої служби
Чернігівського міського управління
юстиції Головного управління юстиції у
Чернігівській області Рокачем А.В.
винесено постанову, якою накладено
арешт на кошти позивача, що знаходяться
на всіх відкритих рахунках на
зберіганні у банках. Позивач вважає
вищезгадані дії державного виконавця
такими, що порушують його права,
свободи та інтереси, а постанова від
26.02.2014 по зведеному виконавчому
провадженню ВП № 20490227 (дата об'єднання
23.04.2010) про накладення арешту на кошти
позивача - боржника такою, що підлягає
скасуванню. Також зазначає, що згідно
приписів статті 57 Закону України «Про
виконавче провадження» постановою
може бути накладений арешт у розмірі
суми стягнення з урахуванням
виконавчого збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій та застосованих
державним виконавцем штрафів, на все
майно боржника або на окремі предмети.
Проте, в порушення наведених норм, в
оскаржуваній постанові, жодним чином
не обумовлено в межах якої суми, в якому
розмірі, накладено арешт на кошти
боржника, що є грубим порушенням прав
останнього, оскільки без встановлення
чіткої суми коштів, які підлягають
арешту, такий арешт може бути
розповсюджений на кошти позивача, що
значно перевищують розмір коштів, що
підлягає стягненню у рамках зведеного
виконавчого провадження. Крім того,
13.02.2014 р. відповідачем вже приймалася
постанова в рамках виконавчого
провадженню ВП № 20490227, якою було
накладено арешт на кошти позивача в
сумі 1765580,88 грн., що входить до суми,
вказаної в оскаржуваній постанові А
тому, виконання двох постанов в рамках
одного виконавчого провадження не
передбачено діючим законодавством та
порушує права позивача.

Представник позивача у судовому
засіданні підтримав позовні вимоги та
просив позов задовольнити, посилаючись
на обставини, викладені в позовній
заяві.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позовних вимог
заперечував, надав заперечення на
адміністративний позов, в якому виклав
свою позицію проти доводів позивача та
просить суд відмовити в задоволенні
позову в повному обсязі, посилаючись на
те, що діяв в межах та в порядку,
визначеному чинним законодавством
України. Також вказав, що жодним
нормативно-правовим актом не
передбачено форми постанови про арешт
на кошти боржника, тому порушень при
винесенні даної постанова не вбачає.

Заслухавши пояснення представника
позивача, представника відповідача,
розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, судом
встановлено наступне.

Згідно облікової картки на зведене
виконавче провадження № ЄДРВП 20490227 на
виконанні в Центральному відділі
Державної виконавчої служби
Чернігівського міського управління
юстиції Головного управління юстиції
знаходиться зведене виконавче
провадження про стягнення з ПАТ
«Чернігівбуд» боргу по виконавчим
документам (судові накази Деснянського
районного суду м. Чернігова,
Новозаводського районного суду м.
Чернігова, посвідчення, що видані
Комісією по трудовим спорам УММ ПАТ
«Чернігівбуд», а.с.49-84).

При проведені виконавчих дій, 13.02.2014
державним виконавцем винесено
постанову про арешт коштів та інших
цінностей боржника, що знаходяться на
рахунках і вкладах чи на зберіганні у
банках або інших фінансових установах
ВП № 20490227, якою накладено арешт в межах
суми 1765580,88 грн. на кошти ПАТ
«Чернігівбуд», що містяться на всіх
рахунках, відкритих в ПАТ «Грін Банк», в
тому числі р/р № 0126, МФО 322324 (а.с.17).

26.02.2014 заступником начальника
Центрального відділу державної
виконавчої служби Чернігівського
міського управління юстиції Головного
управління юстиції у Чернігівській
області Рокачем А.В. винесено постанову
про арешт коштів та інших цінностей
боржника, що знаходяться на рахунках і
вкладах чи на зберіганні у банках або
інших фінансових установах ВП № 20490227,
якою накладено арешт на кошти ПАТ
«Чернігівбуд», що містяться на всіх
відкритих рахунках (касі боржника), в
якій вказано загальну суму стягнення
1619000,55 грн. (а.с.18-24).

Позивач вважає вказану постану
протиправною та просить її скасувати.

Спірні правовідносини даного
адміністративного позову регулюються
нормами Закону України «Про виконавче
провадження» від 21.04.1999 № 606 та
Інструкцією з організації примусового
виконання рішень, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України від 02.04.2012
№ 512/5 (далі - Інструкція).

З метою забезпечення гарантій прав
громадян і юридичних осіб у
виконавчому провадженні статтею 6
Закону України «Про виконавче
провадження» зобов'язано державного
виконавця використовувати надані йому
права у точній відповідності із
законом і не допускати у своїй
діяльності порушення прав та законних
інтересів громадян і юридичних осіб.

Відповідно до статті 17 Закону України
«Про виконавче провадження»
примусовому виконанню підлягають
також судові накази.

Відповідно до статті 32 Закону України
«Про виконавче провадження», звернення
стягнення на кошти та інше майно
(майнові права) боржника, у тому числі
якщо вони перебувають в інших осіб або
належать боржникові від інших осіб, є
заходом примусового виконання рішень,
який згідно статті 52 названого Закону
полягає в арешті, вилученні та
примусовій реалізації майна.

Відповідно до статті 52 Закону України
«Про виконавче провадження», звернення
стягнення на майно боржника полягає в
його арешті, вилученні та примусовій
реалізації. Стягнення за виконавчими
документами звертається в першу чергу
на кошти боржника у гривнях та
іноземній валюті, інші цінності, у тому
числі кошти на рахунках і вкладах
боржника у банках та інших фінансових
установах, на рахунки в цінних паперах
у депозитаріях цінних паперів.
Готівкові кошти, виявлені у боржника,
вилучаються. На кошти та інші цінності
боржника, що знаходяться на рахунках,
вкладах та на зберіганні у банках чи
інших фінансових установах,
накладається арешт. Арешт поширюється
також на кошти на рахунках, які будуть
відкриті після винесення постанови про
накладення арешту. Стягнення на майно
боржника звертається в розмірі і
обсязі, необхідних для виконання за
виконавчим документом, з урахуванням
стягнення виконавчого збору, витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій, штрафів,
накладених на боржника під час
виконавчого провадження.

Державний виконавець, згідно пункту 3
частини третьої статті 11 Закону
України «Про виконавче провадження» у
процесі здійснення виконавчого
провадження має право, з метою захисту
інтересів стягувача, одержувати
безоплатно від органів, установ,
організацій, посадових осіб, сторін та
учасників виконавчого провадження
необхідні для проведення виконавчих
дій пояснення, довідки та іншу
інформацію, у тому числі конфіденційну.

Отже, державний виконавець спочатку
має з'ясувати наявність коштів на
рахунках боржника, достатніх для
задоволення вимог стягувача, а потім
вирішувати питання щодо їх арешту.

Проте, державним виконавцем не надано
суду належних доказів, які б
підтверджували з'ясування цих питань.

Інформація на запит суду, яка надана
ПАТ «Банк Демарк», ПАТ «Міський
комерційний банк», ВАТ «ВІЕЙБІ Банк» та
ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» не містить
даних щодо наявності коштів на
рахунках боржника, які вказані в
оскаржуваній постанові (а.с.128, 139, 141, 148).
А з інформації, наданої Полікомбанком
та ПАТ «Промінвестбанк», вбачається
взагалі про відсутність рахунків
позивача в даних установах (а.с.127, 143).
Також, АТ «ОТП Банк» надана відповідь,
згідно якої останній повідомляє, що на
кошти, що обліковуються на рахунках ПАТ
«Чернігівбуд», арешт, на підставі
оскаржуваної постанови державного
виконавця, не накладався (а.с.137).

Відповідно до статті 57 Закону України
«Про виконавче провадження» арешт
майна боржника застосовується для
забезпечення реального виконання
рішення.

Арешт на майно боржника може
накладатися державним виконавцем
шляхом: винесення постанови про арешт
коштів та інших цінностей боржника, що
знаходяться на рахунках і вкладах чи на
зберіганні у банках або інших
фінансових установах; винесення
постанови про арешт коштів, що
перебувають у касі боржника або
надходять до неї; винесення постанови
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження;
проведення опису майна боржника і
накладення на нього арешту.

Постановами, передбаченими частиною
другою цієї статті, може бути
накладений арешт у розмірі суми
стягнення з урахуванням виконавчого
збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій та застосованих
державним виконавцем штрафів, на все
майно боржника або на окремі предмети.
Копії постанови, якою накладено арешт
на майно боржника та оголошено
заборону на його відчуження, державний
виконавець надсилає органам, що
здійснюють реєстрацію майна або ведуть
реєстр заборони на його відчуження.

Копії постанови державного виконавця
про арешт коштів чи майна боржника
надсилаються не пізніше наступного
робочого дня після її винесення
боржнику та банкам чи іншим фінансовим
установам або органам, зазначеним у
частині другій цієї статті та органам,
що ведуть Державний реєстр обтяжень
рухомого майна. Постанова державного
виконавця про арешт коштів чи майна
боржника може бути оскаржена в
десятиденний строк у порядку,
встановленому цим Законом.

Відповідно до пункту 4.1.8. Інструкції з
організації примусового виконання
рішень, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України від
02.04.2012 за № 512/5 розпочинаючи виконання
рішення про стягнення коштів,
державний виконавець зобов'язаний
винести постанову відповідно до
частини другої статті 57 Закону. Копії
постанови, якою накладено арешт на
майно боржника та оголошено заборону
на його відчуження, державний
виконавець надсилає органам, що
здійснюють реєстрацію майна або ведуть
реєстр заборон на його відчуження.
Постанова підписується державним
виконавцем та скріплюється печаткою
органу ДВС.

Після прийняття постанови про арешт
майна боржника відповідно до пункту 4.2
Інструкції, державний виконавець
здійснює опис та арешт майна боржника.
Зокрема, відповідно до підпункту 4.2.1
пункту 4.2 Інструкції після виявлення
майна боржника державний виконавець
проводить опис та арешт цього майна,
про що складає акт.

Згідно з пункту 4.1.9 Інструкції на кошти
та інші цінності боржника, що
знаходяться на рахунках і вкладах та на
зберіганні в банках чи інших
фінансових установах, накладається
арешт, про що виноситься постанова
державного виконавця. У постанові
зазначається сума коштів, яка підлягає
арешту, з урахуванням вимог за
виконавчими документами, виконавчого
збору, витрат на організацію та
проведення виконавчих дій та
вказується номер рахунку, на якому
знаходяться кошти, що підлягають
арешту, або зазначається, що арешт
поширюється на кошти на всіх рахунках
боржника, у тому числі тих, які будуть
відкриті після винесення постанови про
накладення арешту. Постанова
підписується державним виконавцем та
скріплюється печаткою органу ДВС.

Отже, державному виконавцю при
винесенні постанови про арешт коштів
боржника надано альтернативне право на
вчинення виконавчих дій, а саме: або
вказати номер рахунку, на якому
знаходяться кошти, що підлягають
арешту, із зазначенням розміру і
обсягу, необхідного для виконання за
виконавчим документом або вказати, що
арешт поширюється на кошти на всіх
рахунках боржника, у тому числі тих, які
будуть відкриті після винесення
постанови про накладення арешту.

Проте, постанова про арешт коштів та
інших цінностей боржника від 26.02.2014 ВП
№ 20490227 не відповідає вищевказаним
вимогам нормативно-правових актів,
оскільки з постанови вбачається, що
державним виконавцем накладено арешт
на кошти, що містяться на всіх
відкритих рахунках (касі) ПАТ
«Чернігівбуд», при цьому вказана
загальна сума - 1619000,55 грн., тоді як
стаття 57 Закону України «Про виконавче
провадження» не передбачає накладення
арешту на кошти боржника, які містяться
на всіх відкритих рахунках боржника,
якщо вказана сума, а також можливості
арешту каси боржника. Готівкові кошти
можуть бути вилучені у підприємства на
підставі акту державного виконавця, що
не є тотожним арешту коштів.

Крім того, судом встановлено, що
державним виконавцем при примусовому
виконанні зведеного виконавчого
провадження № 20490227 (дата об'єднання
23.04.2010) про стягнення боргів з ПАТ
«Чернігівбуд» вже прийнято постанову
про арешт коштів та інших цінностей
боржника, що знаходяться на рахунках і
вкладах чи на зберіганні у банках або
інших фінансових установах від 13.02.2014
ВП № 20490227, якою накладено арешт на
кошти боржника на рахунку № 0126 в
ПАТ «Грін Банк», МФО 322324 в сумі
1765580,88грн., яка на час розгляду справи є
чинною.

В судовому засіданні представник
відповідача не заперечував, що до
постанови про арешт коштів та інших
цінностей боржника від 26.02.2014 ВП № 20490227
також входять суми, які були вказані у
постанові про арешт коштів боржника
від 13.02.2014.

Таким чином, суд дійшов висновку, що в
рамках одного зведеного провадження
відповідачем прийнято дві постанови
про арешт коштів, в результаті
виконання яких подвоюється
зобов'язання боржника при примусовому
списанні коштів з рахунків боржника
банками.

Також суд вважає за необхідне
зазначити, що визначення примусового
списання надає пункту 1.39 Закону
України «Про платіжні системи та
переказ коштів в Україні» від 05.04.2001 №
2346, згідно з яким це - списання коштів,
що здійснюється стягувачем без згоди
платника на підставі встановлених
законом виконавчих документів у
випадках, передбачених законом.
Оскільки банки, в яких відкрито рахунки
Позивача отримали на виконання дві
постанови, то, відповідно, на виконання
вимог Інструкції про безготівкові
рахунки зобов'язані прийняти до
виконання та виконати дві постанови
про арешт коштів.

Відповідно до п. 10.1 Інструкції про
безготівкові розрахунки в Україні в
національній валюті, затвердженої
постановою Національного банку
України від 21.01.2004 № 22 та зареєстрована
в Міністерстві юстиції України 29.03.2004 №
377/8976 (далі-Інструкція) обмеження прав
клієнта щодо розпоряджання грошовими
коштами, що знаходяться на його
рахунку/ах, відповідно до статті 1074
Цивільного кодексу України не
допускається, крім випадків
обмеження права розпоряджання
рахунком/ами за рішенням суду або в
інших випадках, установлених законом.

Виконання банком арешту коштів, що
зберігаються на рахунку клієнта,
здійснюється за постановою
державного виконавця чи рішенням суду
(у тому числі ухвалою, постановою,
наказом, виконавчим листом суду) про
стягнення коштів або про накладення
арешту в порядку, установленому
законом.

Пунктом 10.2. Інструкції визначено, що
арешт за постановою державного
виконавця або за рішенням суду
накладається на кошти, що
обліковуються за рахунками,
відкритими клієнтами в банку,
відповідно до нормативно-правових
актів Національного банку, що
регулюють порядок відкриття та
використання рахунків. Згідно пункту
10.4 Інструкції Банк, у якому відкрито
рахунок/рахунки(далі - рахунок) клієнта,
уживає заходів щодо забезпечення
виконання документа про арешт коштів
після отримання документа про арешт
коштів.

Оскільки до банків на виконання
надійшло дві постанови про арешт
коштів, банки зобов'язані виконати дві
постанови про арешт коштів в порядку
надходження, як це визначено п. 10.8
Інструкції, на суму, що вдвічі
перевищує реальну заборгованість
позивача.

За таких обставин, не піддаються
нормативно-правовому обґрунтуванню
дії відповідача при прийнятті
постанови від 26.02.2014, з огляду на те, що
13.02.2014 державний виконавець вже приймав
постанову в рамках виконавчого
провадженню ВП № 20490227, якою було
накладено арешт на кошти позивача в
межах суми 1765580,88 грн., що містяться в
ПАТ «Грін Банк».

Самостійно банк не може прийняти
рішення про невиконання двох постанов
по одному виконавчому провадженню,
оскільки зняття арешту з рахунків
боржника банк здійснює за постановою
державного виконавця, прийнятою
відповідно до законодавства, як це
визначено в пункті 10.11. Інструкції.

Відповідно до п.10.10. Інструкції до
арешту суми в розмірі, який
визначений документом про арешт
коштів, банк продовжує арештовувати
кошти, що надходять на рахунок клієнта,
та виконує платіжні вимоги/інкасові
доручення (розпорядження) щодо
списання коштів з урахуванням тієї
суми, яку раніше частково списано на
підставі платіжних вимог/інкасових
доручень (розпоряджень) за тим
виконавчим документом, для
забезпечення якого було накладено
арешт на кошти на рахунку клієнта.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що державний виконавець при
вчиненні виконавчих дій не використав
надані йому права у точній
відповідності із законом, тим самим
допустив порушення прав та законних
інтересів позивача.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до частини третьої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: 1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Відповідно до положень статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.
У адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Розглядаючи спір по суті, суд дійшов
висновку, що постанова про арешт коштів
боржника, що знаходяться на рахунках і
вкладах чи на зберіганні у банках або
інших фінансових установах від 26.02.2014
ВП № 20490227 винесена без дотриманням
вимог чинного законодавства, тому є
протиправною та підлягає скасуванню, а
позов задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Керуючись статті 124 Конституції
України, статтями 9, 69-71, 94, 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Чернігівський окружний
адміністративний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Публічного
акціонерного товариства
«Чернігівбуд», - задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати
постанову Центрального відділу
Державної виконавчої служби
Чернігівського міського управління
юстиції Головного управління юстиції
про арешт коштів та інших цінностей
боржника, що знаходяться на рахунках і
вкладах чи на зберіганні у банках або
інших фінансових установах від 26.02.2014
ВП № 20490227.

Стягнути з Державного бюджету України
(р/р 4002 в ГУДКС України в
Чернігівській області, МФО 853592, код
38054398) на користь Публічного
акціонерного товариства «Чернігівбуд»
() судові витрати у
розмірі 478,20 грн.

Постанова суду набирає законної сили в
порядку статей 167,186 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до Київського
апеляційного адміністративного суду
протягом десяти днів з дня отримання її
копії.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення.

Суддя
І.І. Соломко