Справа № 820/4259/14
Суддя: Панов М.М.
Дата ухвалення: 2014-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

15 квітня 2014 р.
№ 820/4259/14

Харківський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого - судді - Панова М.М.,

за участю:

секретаря судового засідання - Каряки
С.Г.,

представників сторін:

позивача - Караван Р.В.,

відповідача - Кулієва Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м.
Харкові адміністративну справу за
позовом

Товариства з обмеженою
відповідальністю "СІГУР" до
Дергачівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Харківській
області про скасування податкового
повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Товариство з обмеженою
відповідальністю "СІГУР" звернувся до
Харківського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Дергачівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Харківській
області, в якому просить суд скасувати
податкові повідомлення-рішення
Дергачівської об'єднаної ДПІ ГУ
Міндоходів у Харківській області форми
"Ш" № від 10.01.2014 року та №
від 10.01.2014 року.

В обгрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що ним своєчасно було
сплачено податкові зобов"язання з
орендної плати з юридичних осіб, але
відповідачем це не було враховано з
підстав помилкової сплати позивачем
грошових коштів на невірний технічний
рахунок але з зазначення інших вірних
реквізитів, а саме, правильно
зазначених призначення платежу -
орендна плата з юридичних осіб та коду
бюджетної класифікації 13050200, який
відповідає зазначеному у Наказі
Міністерства фінансів України від
14.01.2011р. № 11 "Про бюджетну класифікацію"
коду для орендної плати з юридичних
осіб.

Представник позивача у судовому
засіданні позов підтримав та просив
задовольнити в повному обсязі з
підстав та мотивів викладених у
позовній заяві.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти позову заперечував та
просив відмовити в повному обсязі. В
обгрунтування заперечень зазначив, що
при прийнятті спірних рішень
відповідач діяв на підставі, у межах
повноважень та у спосіб що передбачені
Конституцією та законами України.

Суд, вислухавши пояснення
представників сторін, розглянувши
подані сторонами документи, з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги і
заперечення проти позову,
проаналізувавши наявні в матеріалах
справи докази у їх сукупності, дійшов
висновку виходячи з наступного.

Судом встановлено , що фахівцями
Дергачівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Харківській
області на підставі п.п 20.1.4 п.20.1 ст.20 та
п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України
зі змінами та доповненнями було
проведено камеральну перевірку
податкової декларації з плати за землю
(земельний податок та/або орендна плата
за земельні ділянки державної і
комунальної власності) за результатами
якої складено акт від 10.12.2013 року №
513/20-11-15-03-42/32334759/83.

Висновками зазначеного акту перевірки
встановлено порушення: платник порушує
терміни сплати самостійно визначеного
грошового зобов'язання по податковій
декларації з плати за землю (земельний
податок та/або орендна плата за
земельні ділянки державної і
комунальної власності), визначених п.
287.3 ст. 287 Податкового Кодексу України №
2755-6 від 2 грудня_2010 року зі змінами та
доповненнями .

На підставі висновків зазначеного акту
відповідачем винесені податкові
повідомлення - рішення № від
10.01.2014 року та № від 10.01.2014 року.

Суд зазначає, що пунктом 287.3 ст. 287 ПК
встановлено, що податкове зобов'язання
щодо плати за землю, визначене у
податковій декларації на поточний рік,
сплачується рівними частками
власниками та землекористувачами
земельних ділянок за
місцезнаходженням земельної ділянки
за податковий період, який дорівнює
календарному місяцю, щомісяця протягом
30 календарних днів, що настають за
останнім календарним днем податкового
(звітного) місяця.

Пунктом 126.1 ст. 126 ПК встановлено, що у
разі якщо платник податків не сплачує
узгоджену суму грошового зобов'язання
протягом строків, визначених цим
Кодексом, такий платник податків
притягується до відповідальності у
вигляді штрафу у таких розмірах: при
затримці до 30 календарних днів включно,
наступних за останнім днем строку
сплати суми грошового зобов'язання, - у
розмірі 10 відсотків погашеної суми
податкового боргу; при затримці більше
30 календарних днів, наступних за
останнім днем строку сплати суми
грошового зобов'язання, - у розмірі 20
відсотків погашеної суми податкового
боргу.

Суд зазначає, що положенням п.п. 14.1.156. п.
14.1 ст. 14 ПК України передбачено, що
податкове зобов'язання - сума коштів,
яку платник податків, у тому числі
податковий агент, повинен сплатити до
відповідного бюджету як податок або
збір на підставі, в порядку та строки,
визначені податковим законодавством (у
тому числі сума коштів, визначена
платником податків у податковому
векселі та не сплачена в установлений
законом строк).

У даному разі, на думку ДПІ ТОВ «Сігур»
нібито допустило порушення п. 126.1. ст.. 126
ПК України, оскільки помилково
сплатило визначені за податкової
декларацією з плати за землю податкові
зобов'язання в рахунок земельного
податку, а не орендної плати.

Як вбачається з платіжних доручень
наданих позивачем призначенням
платежу в них зазначено орендну плату з
юридичних осіб, код бюджетної
класифікації зазначено 13050200, який
відповідає зазначеному у Наказі
Міністерства фінансів України від
14.01.2011р. № 11 "Про бюджетну класифікацію"
коду для орендної плати з юридичних
осіб. Єдиною помилкою в даних платіжних
дорученнях є зазначення технічного
рахунку 0201 замість потрібного
технічного рахунку 0201.

Факт помилкового перерахування
визначеної в декларації з плати за
землю грошового зобов'язання не на той
рахунок, не може розцінюватися як
порушення п. 126.1. ст. 126 ПК України.

Відповідно до п. 269.1. ст.. 269 ПК України
платниками земельного податку є:
власники земельних ділянок, земельних
часток (паїв) та землекористувачі.
Згідно ст.. 270.1. ПК України об'єктами
оподаткування є земельні ділянки, які
перебувають у власності або
користуванні.

Відповідно до п. 290.1. ст.. 290 ПК України,
що є загальною нормою як для земельного
податку так і для орендної плати, плата
за землю зараховується до відповідних
місцевих бюджетів у порядку,
визначеному Бюджетним кодексом
України для плати за землю. Тобто саме
Бюджетним кодексом України
визначаються загальні вимоги до
порядку та процедури здійснення
платежів до відповідного бюджету.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 69 Бюджетного
кодексу України плата за землю
зараховується («належить») до доходів
загального фонду місцевих бюджетів, що
не враховуються при визначенні обсягу
міжбюджетних трансфертів.

Відповідно до ч. 5 ст. 78 БК України
податки і збори (обов'язкові платежі) та
інші доходи місцевого бюджету
визнаються зарахованими до місцевого
бюджету з дня зарахування на єдиний
казначейський рахунок і не можуть
акумулюватися на рахунках органів, що
контролюють справляння надходжень
бюджету.

Відповідно до Положення про єдиний
казначейський рахунок, затвердженого
наказом Державного казначейства
України 26.06.2002 N 122 (далі Положення),
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 18 липня 2002 р. за N 594/6882
єдиний казначейський рахунок (далі ЄКР)
- це консолідований рахунок, відкритий
Державному казначейству України в
Національному банку України для обліку
коштів та здійснення розрахунків у
системі електронних платежів
Національного банку України (далі -
СЕП).

Відповідно до п. 2.1. Положення ЄКР
консолідує кошти державного та
місцевих бюджетів, фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, коштів інших
клієнтів, обслуговування яких
здійснюється органами Державного
казначейства України та
регламентується законодавством,
учасниками СЕП є Державне казначейство
України та Головні управління
Державного казначейства України в
Автономній Республіці Крим, областях,
містах Києві та Севастополі. Для
відображення операцій, проведених
через СЕП протягом банківського дня, у
центрі оброблення СЕП Державному
казначейству України та Головним
управлінням Державного казначейства
України відкрито технічні рахунки.

Відповідно до пп. 14.1.136 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України орендна
плата за земельні ділянки державної і
комунальної власності - це обов'язковий
платіж, який орендар вносить
орендодавцеві за користування
земельною ділянкою.

Згідно з п. 288.7 ст. 288 Податкового
кодексу України податковий період,
порядок обчислення орендної плати,
строк сплати та порядок її зарахування
до бюджетів застосовується відповідно
до вимог статей 285-287 цього розділу.

У ст. 285 Податкового кодексу України
зазначено, що базовим податковим
(звітним) періодом для плати за землю є
календарний рік. Базовий податковий
(звітний) рік починається 1 січня і
закінчується 31 грудня того ж року (для
новостворених підприємств та
організацій, а також у зв'язку із
набуттям права власності та/або
користування на нові земельні ділянки
може бути меншим 12 місяців).

Згідно з п. 286.2 Податкового кодексу
України платники плати за землю (крім
фізичних осіб) самостійно обчислюють
суму податку щороку станом на 1 січня і
не пізніше 20 лютого поточного року
подають відповідному органу державної
податкової служби за
місцезнаходженням земельної ділянки
податкову декларацію на поточний рік
за формою, встановленою у порядку,
передбаченому статтею 46 цього Кодексу,
з розбивкою річної суми рівними
частками за місяцями. Подання такої
декларації звільняє від обов'язку
подання щомісячних декларацій. При
поданні першої декларації (фактичного
початку діяльності як платника плати
за землю) разом з нею подається довідка
(витяг) про розмір нормативної грошової
оцінки земельної ділянки, а надалі така
довідка подається у разі затвердження
нової нормативної грошової оцінки
землі.

Пунктом 287.1 ст. 287 Податкового кодексу
України передбачено, що власники землі
та землекористувачі сплачують плату за
землю з дня виникнення права власності
або права користування земельною
ділянкою.

За правилами п. 287.3 ст. 287 Податкового
кодексу України податкове
зобов'язання щодо плати за землю,
визначене у податковій декларації на
поточний рік, сплачується рівними
частками власниками та
землекористувачами земельних ділянок
за місцезнаходженням земельної
ділянки за податковий період, який
дорівнює календарному місяцю, щомісяця
протягом 30 календарних днів, що
настають за останнім календарним днем
податкового (звітного) місяця.

Таким чином, ТОВ «Сігур» у встановлені
п. 287.3 ст. 287 ПК України строки здійснило
оплату на єдиний казначейський
рахунок, відповідно будь-яких порушень
ст.. 126 ПК України товариством допущено
не було, оскільки відсутні негативні
наслідки у вигляді недоотриманих
місцевим бюджетом коштів та платежів.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти
тільки на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, передбачений Конституцією
та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до положень ст. 71 КАС
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.
У адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Розглядаючи спір по суті, суд дійшов
висновку, що оскаржувані податкові
повідомлення-рішення № від 10.01.2014
року та № від 10.01.2014 року прийняті
не обґрунтовано, тобто без урахування
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення, не пропорційно,
зокрема, без дотримання необхідного
балансу між будь-якими несприятливими
наслідками для прав та інтересів особи
і цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 9, 11, 71, 94, 159, 160- 163, 186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю "СІГУР" до
Дергачівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Харківській
області про скасування
податкового повідомлення-рішення -
задовольнити в повному обсязі.

Скасувати податкові
повідомлення-рішення Дергачівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Харківській області №
від 10.01.2014 року та № від
10.01.2014 року.

Стягнути з Державного бюджету України
(УДКСУ у Червонозаводському районі м.
Харкова, код 37999628, банк ГУДКСУ у
Харківській області, МФО 851011, рахунок
4011) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "СІГУР"
(адреса: пров. Університетський, 1, м.
Харків, 61003, код 32334759) 182 (сто вісімдесят
дві) грн. 70 коп. витрат зі сплати
судового збору.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення протягом десяти днів з дня його
проголошення, у разі застосування
судом частини третьої статті 160 КАСУ, а
також прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 18
квітня 2014 року.

Суддя
Панов М.М.