Справа № 2а-6556/11
Суддя: Заверуха О.Б.
Дата ухвалення: 2014-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2014 року
Справа № 55773/12/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді -
Заверухи О.Б.,

суддів -
Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову Калуського
міськрайонного суду
Івано-Франківської області від 28 липня
2011 року в справі за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення
Калуської міської ради про стягнення
недоплаченої разової щорічної
грошової допомоги як учаснику війни,-

В С Т А Н О В И В :

19.07.2011 року ОСОБА_1 звернулась до суду з
позовом до Управління праці та
соціального захисту населення
Калуської міської ради (надалі
Управління) про стягнення недоплаченої
разової щорічної грошової допомоги як
учаснику війни відповідно до Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантій їх соціального захисту».
Просить зобов'язати відповідача
виплатити недоплачену щорічну разову
допомогу до 5-ого травня за 2011 рік у
розмірі трьох мінімальних пенсій за
віком.

Постановою Калуського міськрайонного
суду Івано-Франківської області від 28
липня 2011 року в задоволенні
адміністративного позову ОСОБА_1
відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою постановою
її оскаржила ОСОБА_1, в апеляційній
скарзі просить скасувати оскаржувану
постанову і прийняти нову, якою
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

У відповідності до п.3 ч. 1 ст. 197 КАС
України, суд апеляційної інстанції
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами,
оскільки апеляційну скаргу подано на
рішення суду першої інстанції, яке
прийнято у порядку скороченого
провадження за результатами розгляду
справ, передбачених пунктами 1,2 ч.1
ст.183-2 цього Кодексу.

Перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів приходить до
переконання, що апеляційна скарга
задоволенню підлягає, з наступних
підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог позивача, суд першої інстанції
виходив з того, що дії відповідача при
виплаті допомоги є правомірними, а
розмір виплат належним, відповідно до
Постанови КМУ №341 від 04 квітня 2011 року.

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку колегії суддів, не відповідають
фактичним обставинам справи та не є
вірними.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач має право щорічно до 5-ого
травня отримувати грошову допомогу
відповідно до вимог Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту». Однак, розмір
отриманої позивачем за 2011 рік разової
грошової допомоги до 5-ого травня був
визначений у меншому розмірі ніж це
передбачено Законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 95 Конституції
України виключно Законом України про
Державний бюджет України визначаються
будь-які видатки держави на
загальносуспільні потреби, розмір і
цільове спрямування цих видатків.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Бюджетного кодексу
України при здійсненні бюджетного
процесу в Україні положення
нормативно-правових актів
застосовуються лише в частині, в якій
вони не суперечать Конституції
України, Бюджетного кодексу України та
Закону України «Про державний бюджет
України».

Рішенням Конституційного Суду України
від 22.05.2008 року № 10 рп/2008 - нормою Закону
України «Про державний бюджет України
на 2008 рік» зупинено на 2008 рік дію ст.ст.
12, 13, 14 та 15 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантій їх
соціального захисту».

При цьому відповідно до ч.2 ст.152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність. Тобто
рішення Конституційного Суду України
не має зворотної дії в часі. Оскільки
норми Законів, якими обмежувалась дія
ст. 14 Закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" 3551-XII від 22.10.1993
року визнані неконституційними і
втратили свою чинність, то у 2011 році ст.
14 цього Закону діяла у редакції
відповідно до якої, щорічно до 5 травня
учасникам війни, виплачується разова
грошова допомога. Розмір вказаної
допомоги регламентується ст. 14
вищенаведеного закону, яка встановлює,
що щорічно до 5 травня учасникам війни,
нагородженим орденами і медалями
колишнього СРСР за
самовіддану працю та бездоганну
військову службу в тилу в роки Великої
Вітчизняної війни, виплачується разова
грошова допомога у розмірі чотирьох
мінімальних пенсій за віком, іншим
учасникам війни - у розмірі трьох
мінімальних пенсій за віком".

Суд апеляційної інстанції вважає, що
виходячи із загальних засад пріоритету
законів над підзаконними нормативними
актами при вирішенні даного спору суд
першої інстанції дійшов невірного
висновку про те, що виплата такої
допомоги здійснювалась відповідачем у
відповідності до чинного
законодавства.

Окрім цього відповідно до ч. 3 ст. 2
Закону України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту"
нормативні акти органів державної
влади і органів місцевого
самоврядування, які обмежують права і
пільги ветеранів війни, передбачені
цим Законом, є недійсними.

Разом з тим, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що при
нарахуванні та виплаті щорічної
одноразової грошової допомоги
позивачу, слід виходити із розміру
мінімальної пенсії за віком
встановленої ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» відповідно до якої
мінімальний розмір пенсії за віком
встановлюється у розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом.

Положення ч.3 ст.28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", на думку колегії суддів
не є перешкодою для застосування даної
величини (мінімального розміру пенсії
за віком) до обрахування інших пенсій
чи доплат пов'язаних з мінімальною
пенсією за віком, оскільки чинним
законодавством не встановлено іншого
крім передбаченого ч.1 цієї статті
мінімального розміру пенсії за віком.

За таких обставин суд апеляційної
інстанції приходить до переконання про
підставність позовних вимог позивача
щодо стягнення недоплаченої разової
щорічної грошової допомоги до 5-го
травня як учаснику війни за 2011 рік в
розмірі п'яти мінімальних пенсій за
віком.

Відповідно до ч.4 ст.202 Кодексу
адміністративного судочинства
України, оскільки постанова суду
першої інстанції винесена з порушенням
норм матеріального права, що призвело
до неправильного вирішення справи, то
апеляційна скарга підлягає до
часткового задоволення, а оскаржувану
постанову слід скасувати та прийняти
нову постанову.

Керуючись ст. ст. 158-163, 195, ст. 197, п. 3 ч. 1
ст. 198, ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. 207, ст.254 КАС
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити.

Постанову Калуського міськрайонного
суду Івано-Франківської області від 28
липня 2011 року у справі № 2а-6556/11 -
скасувати та прийняти нову, якою позов
ОСОБА_1 щодо стягнення недоплаченої
разової щорічної грошової допомоги як
учаснику війни за 2011 рік задовольнити.

Зобов'язати Управління праці та
соціального захисту населення
Калуської міської ради нарахувати та
виплатити на користь ОСОБА_1 разову
грошову допомогу як учаснику війни до
5-го травня за 2011 рік у розмірі трьох
мінімальних пенсій за віком відповідно
до ст. 14 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантій їх
соціального захисту».

Постанова апеляційного
адміністративного суду є остаточною і
оскарженню не підлягає.

Головуючий:
О.Б. Заверуха

Судді:
О.М. Гінда

В.В. Ніколін