Справа № 815/1585/14
Суддя: Балан Я. В.
Дата ухвалення: 2014-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1585/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2014 року

Одеський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Балан Я.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження за наявними матеріалами
справу за адміністративним позовом
ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої
служби Ізмаїльського міськрайонного
управління юстиції про закриття
виконавчого провадження за постановою
Відділу Державної виконавчої служби
Ізмаїльського міськрайонного
управління юстиції № 42039741 від 12.02.2014
року, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного
адміністративного суду з позовом
звернувся ОСОБА_1 до Відділу державної
виконавчої служби Ізмаїльського
міськрайонного управління юстиції про
закриття виконавчого провадження за
постановою Відділу Державної
виконавчої служби Ізмаїльського
міськрайонного управління юстиції №
42039741 від 12.02.2014 року. Позовні вимоги
обґрунтовані тим, що виконавче
провадження відкрито за постановою
Укртрансінспекції в Одеській області
від 27.03.2013 року, якою на суб'єкта
господарювання ОСОБА_1 було накладено
фінансові санкції за порушення
законодавства про автомобільний
транспорт у розмірі 1 700 грн. 00 коп. У
зв'язку із тим, що 14.02.2014 року було
проведено припинення підприємницької
діяльності ФОП ОСОБА_1
виконавче провадження підлягає
закриттю, з підстав, передбачених
Законом України «Про виконавче
провадження» (аркуші справи 4-8).

В судове засідання прибув представник
позивача.

Відповідач у судове засідання не
прибув, належним чином повідомлений
про дату, час і місце судового розгляду
справи. Через канцелярію Одеського
окружного адміністративного суду за
вхід. № 8665/14 від 07.04.2014 року від позивача
надійшла заява про розгляд справи без
присутності представника Відділу ДВС
(аркуш справи 37).

Заперечення проти позову відповідачем
суду не надано.

На підставі вищезазначеного, в
судовому засіданні головуючим по
справі поставлено на обговорення
питання щодо продовження розгляду
справи в порядку письмового
провадження. Представник позивача не
заперечував проти розгляду справи в
порядку письмового провадження.

З урахуванням вказаного, відповідно до
приписів ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, справу розглянуто в порядку
письмового провадження за наявними
матеріалами.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши
обставини якими обґрунтовуються
вимоги позивача, докази, якими вони
підтверджуються, суд вважає, що
адміністративний позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27.03.2013 року
постановою Управління
Укртрансінспекції в Одеській області
до ОСОБА_1 (суб'єкта господарювання) на
підставі акту № 025280 від 07.03.2013 року, за
порушення законодавства про
автомобільний транспорт,
відповідальність за яке передбачена ч.
1, абз.3 ст. 60 Закону України «Про
автомобільний транспорт» застосовано
штрафні санкції у сумі 1 700 грн. 00 коп.
(аркуш справи 11).

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 17 Закону
України «Про виконавче провадження»,
відповідно до цього підлягають
виконанню державною виконавчою
службою, зокрема, постанови органів
(посадових осіб), уповноважених
розглядати справи про адміністративні
правопорушення у випадках,
передбачених законом.

21.01.2014 року Управління
Укртрансінспекції в Одеській області
звернулось до Відділу ДВС у м. Ізмаїла
та Ізмаїльському районі Управління
юстиції Одеської області із заявою про
відкриття виконавчого провадження з
примусового виконання боржником
постанови № 015070 від 27.03.2013 року про
стягнення з ФОП ОСОБА_1 на користь
держави штрафу у розмірі 1 700 грн. 00 коп.
вказана заява зареєстрована
відповідачем 10.02.2014 року за вхід. №
2351/04-40 (аркуш справи 41).

За результатами розгляду вказаної
заяви та доданих до неї документів,
12.02.2014 року виконавцем Відділу ДВС
Ізмаїльського МРУЮ, на підставі ст.ст.
17, 19, 21 та 25 Закону України «Про
виконавче провадження» № 606-XIV від
21.04.1999 року (надалі - закон України №
606-XIV від 21.04.1999 року) винесено постанову
про відкриття виконавчого провадження
ВП № 42039741 з виконання постанови № 015070
від 27.03.2013року, виданої Управлінням
Укртрансінспекції в Одеській області
27.03.2013 року, щодо застосування до ОСОБА_1
фінансових санкцій у розмірі 1 700 грн. 00
коп. та запропоновано боржнику
добровільно виконати в строк до 19.02.2014
року вимоги виконавчого документа
(аркуш справи 43).

Вказаною постановою позивача також
було повідомлено про проведення в
примусовому порядку, при невиконання
рішення в наданий для добровільного
виконання строк, виконання вимог
виконавчого документу зі стягненням з
боржника виконавчого збору та витрат,
пов'язаних з провадженням виконавчих
дій.

17.02.2014 року позивачем було отримано
вказану постанову та надіслано на
адресу відповідача заяву про закриття
виконавчого провадження на підставі п.
3 ст. 49 Закону України «Про виконавче
провадження», зареєстрована у Відділі
ДВС Ізмаїльського МРУЮ Одеської
області за вхід. № 906/04-39 від 18.02.2014 року
у якій зазначив, що 14.02.2014 року
реєстраційною службою Ізмаїльської
міськрайонного управління юстиції
Одеської області до Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб підприємців внесено запис за 32 010571 про припинення
підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1
(аркуш справи 44).

На вказане звернення листом № 4795 від
24.02.2014 року, Відділ ДВС Ізмаїльського
МРУЮ Одеської області ОСОБА_1 надав
відповідь щодо неможливості
завершення виконавчого провадження,
оскільки норми діючого законодавства,
на які посилається позивач у своєму
зверненні є неоднозначними та не дає
державному виконавцю особисто
прийняти рішення про можливість
завершити виконавче провадження (аркуш
справи 46).

У зв'язку із невиконанням боржником у
добровільному порядку, у строк,
встановлений державним виконавцем
згідно постанови про відкриття
виконавчого провадження від 12.02.2014
року, на підставі ст. 41 Закону України
«Про виконавче провадження», державним
виконавцем прийнято постанову від
20.02.2014 року про стягнення з боржника
виконавчого збору у розмірі 170 грн. 00
коп. (аркуш справи 47).

Суд вважає, що виконавче провадження з
примусового виконання постанови
Управління Укртрансінспекції в
Одеській області № 015070 від 27.03.2013 року
підлягає закриттю з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1 Закону України №
606-XIV від 21.04.1999 року - виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Приписами ч.ч. 1, 2 ст. 25 Закону України №
606-XIV від 21.04.1999 року передбачено, що
державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення такого документа до
виконання, він відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох
робочих днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження.

У постанові державний виконавець
вказує про необхідність боржнику
самостійно виконати рішення у строк до
семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення про
примусове виселення боржника - у строк
до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у
разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 17 Закону
України № 606-XIV від 21.04.1999 року,
примусове виконання рішень
здійснюється державною виконавчою
службою на підставі виконавчих
документів, визначених цим Законом.

Згідно з п. 2. ч. 2 ст. 17 Закону України №
606-XIV від 21.04.1999 року державною
виконавчою службою підлягають
виконанню виконавчі листи, що
видаються судами, і накази
господарських судів, у тому числі на
підставі рішень третейського суду та
рішень Міжнародного комерційного
арбітражного суду при
Торгово-промисловій палаті і Морської
арбітражної комісії при
Торгово-промисловій палаті.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 19 Закону
України № 606-XIV від 21.04.1999 року,
державний виконавець відкриває
виконавче провадження на підставі
виконавчого документа, зазначеного в
статті 17 цього Закону: за заявою
стягувача або його представника про
примусове виконання рішення; за заявою
прокурора у випадках представництва
інтересів громадянина або держави в
суді; у разі якщо виконавчий лист
надійшов від суду на підставі ухвали
про надання дозволу на примусове
виконання рішення іноземного суду в
порядку, встановленому законом; в інших
передбачених законом випадках.

Так, матеріали справи свідчать про те,
що виконавче провадження було відкрито
шляхом винесення відповідної
постанови на підставі постанови
Управління Укртрансінспекції в
Одеській області від 27.03.2013 року та
запропоновано боржнику самостійно
виконати вимоги виконавчого документа
строком в один день.

Проте, відповідно до ч. 2 ст. 55
Господарського Кодексу України,
громадяни України, які здійснюють
господарську діяльність та
зареєстровані відповідно до закону як
підприємці, поруч з господарськими
організаціями юридичними особами,
визнаються суб'єктами господарювання.

Згідно з ч. 7 ст. 59 Господарського
Кодексу України суб'єкт господарювання
вважається ліквідованим з дня внесення
до державного реєстру запису про
припинення його діяльності.

Приписами ч. 3 ст. 46 Закону України «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців»
передбачено, що фізична особа
позбавляється статусу підприємця з дня
внесення до Єдиного державного реєстру
запису про державну реєстрацію
припинення підприємницької діяльності
фізичної особи - підприємця.

Норми діючого законодавства, а саме ст.
51 Цивільного Кодексу України до
підприємницької діяльності фізичних
осіб застосовуються нормативно
правові акти, які регулюють
підприємницьку діяльність юридичних
осіб, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до п. 7 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, яка встановлює, що у разі
відсутності закону, що регулює
відповідні правовідносини, суд
застосовує закон, що регулює подібні
правовідносини (аналогія закону), а за
відсутністю такого закону суд виходить
із конституційних принципів і
загальних засад права (аналогія права).

З викладеного слідує, що до фізичних
осіб-підприємців застосовуються норми
права які регулюють діяльність
юридичних осіб, оскільки правові
підстави обов'язкового закриття
виконавчого провадження щодо фізичних
осіб - підприємців нормами
законодавства не встановлені, тому до
них мають бути застосовані норми для
юридичних осіб.

Статтею 49 Закону України «Про
виконавче провадження» встановлено, що
виконавче провадження підлягає
обов'язковому закриттю в зв'язку з
ліквідацією юридичної особи, якщо
виконання їх обов'язків та вимог не
передбачає правонаступництво.

У відповідності до ст. 104 Цивільного
Кодексу України юридична особа
припиняє свою дію з правонаступництвом
(виключно у випадках злиття, приєднання
та реорганізації) та без
правонаступництва (у випадку
ліквідації).

14.02.2014 року за номером № 4010571 до
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців
внесено запис про припинення
підприємницької діяльності фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, адреса:
АДРЕСА_1, реєстраційний номер картки
платника податків НОМЕР_1, що
підтверджується також витягом з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців
(аркуші справи 52-52-53).

З наведеного вбачається, що ОСОБА_1 як
суб'єкт господарювання - ліквідовано.

На думку позивача, враховуючи факт
державної реєстрації припинення
діяльності ФОП ОСОБА_1 - боржника по
постанові про відкриття виконавчого
провадження, застосування у даному
випадку положень ст. 49 Закону України
«Про виконавче провадження» є законним
та обґрунтованим.

Суд погоджується з доводами позивача,
та вважає їх такими, що підтверджені
письмовими доказами, оскільки у тому
числі, згідно отриманої на запит
державного виконавця відповіді №
від 28.02.2014 року щодо останнього
місця праці боржника - ФОП ОСОБА_1,
результат обробки запиту: 2- юридичну
особу ліквідовано (припинено) / фізичну
особу - підприємця - припинено (аркуші
справи 48-55).

Тобто, згідно вказаного документу,
ліквідація юридичної особи та
припинення фізичної особи - підприємця
є тотожними поняттями.

Вказане також вбачається і з приписів
ст.ст. 55, 59 Господарського кодексу
України, ч. 3 ст. 46 Закону України
«Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців».

Відповідно до приписів ст. 50-1
Цивільного кодексу України, фізична
особа - підприємець письмово
повідомляє державного адміністратора,
кредиторів про прийняте рішення щодо
припинення її підприємницької
діяльності, порядок і строк заявлення
кредиторами своїх вимог, що не може
становити менше двох і більше трьох
місяців з дня опублікування
повідомлення про прийняття фізичною
особою - підприємцем рішення щодо
припинення підприємницької
діяльності.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачем на адресу Управління
Укртрансінспекції було надіслано
заяву про припинення підприємницької
діяльності, на підставі якої, ліцензія
на право здійснення пасажирських
перевозок ФОП ОСОБА_1 була анульована
згідно з наказом Укртрансінспекції №
615 від 30.07.2013 року.

Статтею 49 Закону України «Про
виконавче провадження» закріплено
підстави для закінчення виконавчого
провадження, серед яких, згідно п. 3 ч. 1
цієї статті виконавче провадження
підлягає закінченню у разі смерті або
оголошення померлим стягувача чи
боржника, визнання безвісно відсутнім
боржника або стягувача, ліквідації
юридичної особи - сторони виконавчого
провадження, якщо виконання їх
обов'язків чи вимог у виконавчому
провадженні не допускає
правонаступництва.

Проте, на думку суду, вчинення дій щодо
закриття виконавчого провадження, як і
вчинення інших виконавчих дій, є
дискреційними повноваженнями
відповідача.

З поданих сторонами матеріалів
усвідомлюється, що ОСОБА_1 як фізична
особа - підприємець - суб'єкт
господарювання припинено
(ліквідовано), що є підставою для
закінчення виконавчого провадження
щодо такого боржника, проте, Законом не
передбачено повноважень суду стосовно
закриття виконавчого провадження.

Постановою Пленуму Верховного суду
України № 13 від 24.10.2008 року визначено,
суд не може підміняти собою органи
владних повноважень. Суд не може
підміняти собою орган, рішення якого
оскаржуються, приймаючи замість нього
рішення, яке визнається протиправним,
інше рішення, яке б відповідало закону,
та давати вказівки, які б свідчили про
вирішення питань, які належать до
компетенції такого суб'єкта владних
повноважень.

Така позиція узгоджується з позицією
Європейського суду з прав людини, який
неодноразово зазначав, що завдання
суду при здійсненні його контрольної
функції полягає не в тому, щоб
підміняти органи влади держави, суд не
повинен підміняти думку національних
органів будь-якою своєю думкою.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд розглядає адміністративні
справи не інакше як за позовною заявою,
поданою відповідно до цього Кодексу, і
не може виходити за межі позовних
вимог.

Поряд з цим, вказана норма передбачає
також можливість суду вийти за межі
позовних вимог тільки в разі, якщо це
необхідно для повного захисту прав,
свобод та інтересів сторін чи третіх
осіб, про захист яких вони просять.

Враховуючи встановлені судом
обставини щодо неповного з'ясування
відповідачем підстав для закінчення
виконавчих дій щодо ФОП ОСОБА_1, який
згідно наявних в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців як суб'єкт
господарювання - припинено, керуючись
приписами ст. 11 Кодексу
адміністративного судочинства
України, з метою повного захисту прав
позивача, суд вважає за доцільне вийти
за межі позовних вимог та зобов'язати
Відділ ДВС Ізмаїльського МРУЮ
закінчити виконавче провадження ВП №
42039741, відкрите за постановою
державного виконавця від 12.02.2014 року,
боржником у якому є ФОП ОСОБА_1

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій або бездіяльності суб'єктів
владних повноважень, адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноважень з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, які мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема, з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод, та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

На підставі з'ясованих обставин, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 69-71, 86, 159-164, 167,
181, 186, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Відділу державної виконавчої служби
Ізмаїльського міськрайонного
управління юстиції про закриття
виконавчого провадження за постановою
Відділу Державної виконавчої служби
Ізмаїльського міськрайонного
управління юстиції № 42039741 від 12.02.2014
року - задовольнити.

Зобов'язати Відділ Державної
виконавчої служби Ізмаїльського
міськрайонного управління юстиції
закінчити виконавче провадження №
42039741, відкрите постановою державного
виконавця від 12.02.2014 року з виконання
постанови Управління
Укртрансінспекції № 015070 від 27.03.2013
року, боржником у якому є суб'єкт
господарювання ОСОБА_1, у зв'язку із
припиненням підприємницької
діяльності фізичною особою -
підприємцем.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 (іпн НОМЕР_1, адреса:
АДРЕСА_1) витрати зі сплати судового
збору у розмірі 182 (сто вісімдесят дві)
грн.. 70 (сімдесят) коп.

Постанова суду може бути оскаржена в
порядку та строки, встановлені ст. 186
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Постанова набирає законної сили в
порядку та строки, встановлені ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Суддя
Я.В. Балан