Справа № 2518/2-а-17295/11
Суддя: Петрик І.Й.
Дата ухвалення: 2014-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

10 квітня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Петрика
І.Й.,

Суддів:
Ключковича В.Ю.,

Собківа
Я.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління праці та соціального
захисту населення Ріпкинської
районної державної адміністрації на
постанову Ріпкинського районного суду
Чернігівської області від 25 січня 2012
року у справі за позовом ОСОБА_3 до
Управління праці та соціального
захисту населення Ріпкинської
районної державної адміністрації про
визнання дій протиправними та
зобов'язання нарахування і виплати
щомісячної грошової допомоги, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Управління
праці та соціального захисту населення
Ріпкинської районної державної
адміністрації про: визнання
протиправними дій щодо не здійснення
нарахування і виплати щомісячної
грошової допомоги пенсіонеру, що
проживає на території посиленого
радіоекологічного контролю у зв'язку з
обмеженням споживання продуктів
харчування місцевого виробництва та
особистого підсобного господарства в
розмірі 30% від мінімальної заробітної
плати; щодо не здійснення нарахування
та виплати щорічної допомоги на
оздоровлення як особі, що постраждала
від Чорнобильської АЕС в розмірі
чотирьох мінімальних заробітних плат
відповідно до ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» та
зобов'язання здійснити такі виплати за
2011 рік.

Постановою Ріпкинського
районного суду Чернігівської області
від 25 січня 2012 року позовні вимоги
задоволено.

На вказану постанову
відповідачем подано апеляційну скаргу,
в якій просить її скасувати та ухвалити
нове рішення, яким у задоволенні позову
відмовити, посилаючись на порушення
судом норм матеріального права.

Згідно ст. 183-2 КАС України, справа
підлягає розгляду в порядку письмового
провадження.

Дослідивши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до матеріалів справи,
позивач належить до осіб, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи у зв'язку з чим є інвалідом 3
групи і віднесений до 1 категорії.

Ппозивач постійно проживає на
території, яка відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України «Про
організацію виконання постанов
Верховної Ради Української РСР про
порядок введення в дію законів
Української РСР «Про правовий режим
території, що зазнала радіоактивного
забруднення внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 23 липня 1991 року № 106
віднесена до зони посиленого
радіоекологічного контролю та є
непрацюючим пенсіонером, що не
оскаржується відповідачем.

Відповідно до ст. 37 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»,
громадянам, які проживають на
територіях радіоактивного
забруднення, виплачується щомісячна
грошова допомога у зв'язку з обмеженням
споживання продуктів харчування
місцевого виробництва та особистого
підсобного господарства в таких
розмірах: - у зоні посиленого
радіоекологічного контролю - 30
процентів від мінімальної заробітної
плати; - у зоні гарантованого
добровільного відселення - 40 процентів
від мінімальної заробітної плати; - у
зоні безумовного (обов'язкового)
відселення - 50 процентів від
мінімальної заробітної плати. Перелік
населених пунктів, жителям яких
виплачується щомісячна грошова
допомога, затверджується Кабінетом
Міністрів України.

Проте, відповідач всупереч ст. 37
вказаного Закону виплачував позивачу
щомісячну грошову допомогу в меншому
розмірі, який встановлений постановою
Кабінету Міністрів України «Про
компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 26.07.1996 № 836, що є
неправомірним.

Згідно ст. 48 Закону України «Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» (в чинній редакції на час
виникнення спірних правовідносин)
щорічна допомога на оздоровлення
особам, які стали інвалідами внаслідок
Чорнобильської катастрофи, зокрема
інвалідам 3-ї групи виплачується в
розмірі чотирьох мінімальних
заробітних плат.

Всупереч вказаній нормі Закону
позивачу нараховування та виплата
щорічної допомоги на оздоровлення у 2011
році здійснювалась в меншому розмірі,
який встановлений постановою Кабінету
Міністрів України «Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 17.07.2005
№ 562, що є неправомірним виходячи з
наступного.

Згідно ст. 70 Закону України «Про
державний бюджет України на 2011 рік»
Кабінету Міністрів України у 2011 році
було надано право встановлювати
розміри соціальних виплат, які
відповідно до законодавства
визначаються залежно від розміру
мінімальної заробітної плати, в
абсолютних сумах у межах асигнувань,
передбачених за відповідними
бюджетними програмами.

Разом з тим, Кабінетом Міністрів
України не було реалізовано у 2011 році
вказані повноваження та не прийнято
відповідного нормативно-правового
акту, в якому було б закріплено
абсолютні суми щорічної допомоги на
оздоровлення у межах асигнувань,
передбачених за відповідними
бюджетними програмами.

З огляду на те, що постанова Кабінету
Міністрів України, на яку посилається
відповідач, була прийнята у 2005 році,
колегія суддів вважає, що у ній не
враховано та не могло бути враховано
межі бюджетних асигнувань, що мали
місце у 2011 році.

Таким чином, судом першої інстанції
було зроблено вірний висновок про те,
що Закон України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» має вищу юридичну силу в
порівняні з постановами Кабінету
Міністрів України № 562 та № 836, та є
пріоритетним у застосуванні.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції, щодо задоволення позову, а
тому апеляційну скаргу відповідача
необхідно залишити без задоволення, а
постанову суду першої інстанції - без
змін, оскільки вона ухвалена з
дотриманням норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 183-2, 197, 198, 200, 205, 206 КАС
України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Ріпкинської районної державної
адміністрації на постанову
Ріпкинського районного суду
Чернігівської області від 25 січня 2012
року залишити без задоволення.

Постанову Ріпкинського районного суду
Чернігівської області від 25 січня 2012
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та відповідно до ст. 183-2
КАС України є остаточною і оскарженню
не підлягає.

Головуючий суддя
Петрик І.Й.

Судді:
Ключкович В.Ю.

Собків Я.М.

.

Головуючий суддя
Петрик І.Й.

Судді:
Ключкович В.Ю.

Собків Я.М.