Справа № 826/2252/14
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2014-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 квітня 2014 року 12:51
№ 826/2252/14
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
при секретарі судового засідання Новик
В.М., розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу
за позовомОСОБА_1 доДержавного
кадастрового реєстратора Управління
Держземагентства у Макарівському
районі Київської області Петрук А.М.
(відповідач-1) Управління
Держземагентства у Макарівському
районі Київської області
(відповідач-2)провизнання дій та
бездіяльності протиправними,
зобов'язання вчинити певні дії, -
представників позивача - ОСОБА_3,
відповідача-1 - Петрук А.М.,
представника відповідача-2 - Петрика
До Окружного адміністративного суду
міста Києва звернувся ОСОБА_1 (надалі -
позивач) з позовом до державного
кадастрового реєстратора Управління
Держземагентства у Макарівському
районі Київської області Петрук Аліни
Миколаївни (надалі - відповідач-1),
Управління Держземагентства у
Макарівському районі Київської
області (надалі - відповідач-2), в якому
просить (з урахуванням уточненого
адміністративного позову від 14.03.2014
- визнати протиправною відмову
Управління Держземагентства у
Макарівському районі Київської
області щодо визначення та присвоєння
кадастрового номера на земельну
ділянку площею 0,301 га, розташовану за
адресою: АДРЕСА_1, для ведення
особистого підсобного господарства;
- визнати протиправною бездіяльність
Управління Держземагентства у
Макарівському районі Київської
області щодо визначення та присвоєння
кадастрового номера на земельну
ділянку площею 0,301 га, розташовану за
адресою: АДРЕСА_1, для ведення
особистого підсобного господарства;
- зобов'язати Управління
Держземагентства у Макарівському
районі Київської області усунути
перешкоди щодо отримання кадастрового
плану та номеру на земельну ділянку
згідно державного акту на право
приватної власності на землю серії
ІІІ-КВ №044438 від 25.04.1998 року, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1;
- зобов'язати Управління
Держземагентства у Макарівському
районі Київської області здійснити
визначення та присвоєння кадастрового
номера на земельну ділянку площею 0,301
га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, для
ведення особистого підсобного
- визнати неправомірними дії
державного кадастрового реєстратора
Управління Держземагентства у
Макарівському районі Київської
області Петрук А.М. щодо відмови у
внесенні відомостей про земельну
ділянку загальною площею 0,301 га, по
АДРЕСА_1, що належить на праві приватної
власності ОСОБА_1 згідно державного
акту на право приватної власності на
землю серії ІІІ-КВ №044438 від 25.04.1998 року,
на підставі технічної документації із
земелеустрою щодо встановлення меж
земельної ділянки для ведення
особистого підсобного господарства до
Державного земельного кадастру;
- зобов'язати державного кадастрового
реєстратора Управління
Держземагентства у Макарівському
районі Київської області Петрук А.М.
внести відомості щодо земельної
ділянки загальною площею 0,301 га, по
АДРЕСА_1, що належить на праві приватної
власності ОСОБА_1 згідно державного
акту на право приватної власності на
землю серії ІІІ-КВ №044438 від 25.04.1998 року
на підставі технічної документації із
земелеустрою щодо встановлення меж
земельної ділянки для ведення
особистого підсобного господарства, та
виконати всі передбачені чинним
законодавством дії щодо включення
запису про дану земельну ділянку до
державного земельного кадастру та
автоматизованої системи ПК «Кадастр»;
- судові витрати стягнути з
Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 20.03.2014 року
відкрито провадження у справі,
закінчено підготовче провадження та
призначено справу до судового розгляду
у судовому засіданні на 08.04.2014 року.
В обґрунтування позовних вимог,
представник позивача зазначає, що,
звернувшись до відповідача-2 із заявою
про внесення відомостей (змін до них) до
Державного земельного кадастру, 02.09.2013
02.09.2013 року державного кадастрового
реєстратора Петрук А.М. про відмову у
внесенні відомостей до Державного
земельного кадастру з підстав перетину
ділянки позивача з іншими ділянками.
Проте, представник позивача вважає
необґрунтованим вищезазначене
рішення, оскільки, на його думку,
питання щодо перетину ділянки позивача
з іншими ділянками вже було предметом
розгляду у судовому порядку, в процесі
якого встановлено, що земельні ділянки
не можуть накладатись.

У судове засідання від 08.04.2014 року
з'явилися представники сторін.

Представники позивача у судовому
засіданні позов підтримали у повному
обсязі та просили суд задовольнити
його з підстав, викладених у позовній
заяві.

Відповідач-1 та представник
відповідача-2 проти позову
заперечували, вказуючи, що при
прийнятті рішення №РВ-013 від
02.09.2013 року про відмову у внесенні
відомостей до Державного земельного
кадастру державний кадастровий
реєстратор Петрук А.М. діяла у межах
наданих повноважень з підстав перетину
ділянки позивача з іншими ділянками.

Розглянувши наявні в матеріалах справи
документи і матеріали, заслухавши
пояснення представників сторін,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини справи, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд зазначає
про наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням №РВ-013 про відмову у
внесенні відомостей до Державного
земельного кадастру від 02.09.2013 року
державним кадастровим реєстратором
Петрук А.М. за результатами розгляду
заяви про внесення відомостей (змін до
них) до Державного земельного кадастру
від 02.09.2013 року разом з доданими до неї
документами прийнято рішення про
відмову у внесенні відомостей (змін до
них) до Державного земельного кадастру
з підстав знаходження в межах
земельної ділянки, яку передбачається
зареєструвати, іншої земельної ділянки
або її частини.

Вважаючи вищезазначене рішення
необґрунтованим, а свої права та
охоронювані законом інтереси
порушеними, позивач звернувся з
позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд
виходить з наступного.

Нормативно-правовим актом, який
установлює правові, економічні та
організаційні основи діяльності у
сфері Державного земельного кадастру,
є Закон України «Про Державний
земельний кадастр» від 07.07.2011 року
№3613-VI (надалі - Закон №3613).

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону №3613,
внесення відомостей до Державного
земельного кадастру і надання таких
відомостей здійснюються державними
кадастровими реєстраторами
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
земельних відносин.

Державний кадастровий реєстратор має
доступ до всіх відомостей Державного
земельного кадастру, самостійно
приймає рішення про внесення
відомостей до нього, надання таких
відомостей, про відмову у здійсненні
таких дій (ч. 6 ст. 9 Закону №3613).

Втручання будь-яких органів, посадових
і службових осіб, громадян чи їх
об'єднань у діяльність Державного
кадастрового реєстратора, пов'язану із
здійсненням державної реєстрації
земельних ділянок, забороняється (ч. 7
ст. 9 Закону №3613).

При цьому, приписами ч. 8 ст. 9 Закону №3613
передбачено, що державна реєстрація
земельних ділянок, обмежень у їх
використанні, ведення поземельних
книг, внесення до Державного
земельного кадастру відомостей про
земельні ділянки здійснюються
Державними кадастровими
реєстраторами, які здійснюють свою
діяльність за місцем розташування
земельної ділянки (район, місто
республіканського значення Автономної
Республіки Крим, місто обласного
значення).

Згідно ч. 3 ст. 5 Закону №3613, порядок
ведення Державного земельного
кадастру визначається Кабінетом
Міністрів України відповідно до вимог
цього Закону.

На виконання вищезазначеного
положення, Постановою Кабінету
Міністрів України від 17.10.2012 року №1051
затверджено Порядок ведення
Державного земельного кадастру (надалі
- Порядок №1051), яким визначено
процедуру та вимоги щодо ведення
Державного земельного кадастру.

Як вбачається з матеріалів справи та
підтверджено представниками позивача
під час судового розгляду справи,
ОСОБА_1 набув право власності на
земельну ділянку загальною площею 0,611
га, розташовану на території АДРЕСА_1,
що засвідчується державним актом на
право власності на землю ІІІ-КВ №044438,
копія якого наявна у матеріалах справи,
виданого 25.04.1998 року.

Відповідно до п. 115 Порядку №1051,
державна реєстрація земельних ділянок,
переданих у власність (користування)
без проведення їх державної реєстрації
(в тому числі у разі, коли відомості про
земельні ділянки, право власності
(користування) на які виникло до 2004
року, не внесені до державного реєстру
земель), здійснюється на підставі
технічної документації із землеустрою
щодо встановлення (відновлення) меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) за заявою їх власників
(користувачів земельних ділянок
державної чи комунальної власності) в
порядку, визначеному для державної
реєстрації земельної ділянки.

При цьому, приписами п. 111 Порядку №1051
передбачено, що державний кадастровий
реєстратор для здійснення державної
реєстрації земельної ділянки протягом
14 календарних днів з дня реєстрації
відповідної заяви перевіряє: 1)
відповідність поданих документів
вимогам, передбаченим пунктом 67 цього
Порядку; 2) електронний документ
відповідно до пункту 74 цього Порядку.

За результатами перевірки Державний
кадастровий реєстратор виконує одну з
таких дій: здійснює державну
реєстрацію земельної ділянки:

- за допомогою програмного
забезпечення Державного земельного
кадастру присвоює кадастровий номер
земельній ділянці;

- відкриває Поземельну книгу та вносить
відомості до неї (крім відомостей про
затвердження документації із
землеустрою, на підставі якої
здійснена державна реєстрація
земельної ділянки, а також про
власників, користувачів земельної
ділянки);

- робить позначку про проведення
перевірки електронного документа та
внесення відомостей до Державного
земельного кадастру відповідно до
підпункту 2 пункту 75 цього Порядку;

- надає за допомогою програмного
забезпечення Державного земельного
кадастру відомості, зазначені у
підпункті 1 пункту 197 цього Порядку,
відповідним органам державної влади,
органам місцевого самоврядування;

приймає рішення про відмову у
державній реєстрації земельної
ділянки відповідно до пунктів 70, 73, 77 - 85
цього Порядку в разі:

- невідповідності поданих документів,
зазначених у пункті 110 цього Порядку,
вимогам законодавства;

- розташування в межах земельної
ділянки, яку передбачається
зареєструвати, іншої земельної ділянки
або її частини;

- розташування земельної ділянки на
території дії повноважень іншого
Державного кадастрового реєстратора;

- подання заявником документів,
зазначених у пункті 110 цього Порядку, не
в повному обсязі.

Як вбачається з письмових заперечень
відповідача-1 та представника
відповідача-2, а також наданих у
судовому засіданні пояснень по суті
спору, земельна ділянка позивача, з
метою державної реєстрації якої
останній звернувся до державного
кадастрового реєстратора Управління
Держземагентства у Макарівському
районі Київської області,
перетинається з іншими земельними
ділянками, що, зокрема, підтверджується
наданою відповідачами під час судового
розгляду справи та залученою судом до
матеріалів справи схемою розміщення
земельних ділянок на проекті
формування території Лишнянської
сільської ради.

При цьому, слід зазначити, що суд
критично оцінює твердження
представника позивача щодо
встановлення у судовому порядку
неможливості накладення земельної
ділянки позивача на інші земельні
ділянки, оскільки з рішення
Макарівського районного суду
Київської області від 13.01.2010 року,
залишеного без змін ухвалою
Апеляційного суду Київської області
від 18.05.2010 року, вбачається, що ОСОБА_1 не
надано суду безспірних доказів
порушення його права на землю
відповідачами справі - ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9 та Макарівською РДА, у зв'язку з
чим ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні
позову про визнання договорів міни
земельних ділянок, державних актів на
право власності на земельні ділянки
незаконними та їх скасування.

З огляду на викладене вище, суд дійшов
висновку, що державний кадастровий
реєстратор (відповідач-1), відмовляючи у
внесенні відомостей (змін до них) до
Державного земельного кадастру щодо
вищезазначеної земельної ділянки, діяв
у межах та на підставі наявних у нього
повноважень, а, відтак, така відмова є
обґрунтованою. Таким чином, твердження
представника позивача щодо
протиправності бездіяльності
Управління Держземагентства у
Макарівському районі Київської
області щодо визначення та присвоєння
кадастрового номера на земельну
ділянку площею 0,301 га, розташовану за
адресою: АДРЕСА_1, для ведення
особистого підсобного господарства, а
також неправомірності дій державного
кадастрового реєстратора Управління
Держземагентства у Макарівському
районі Київської області Петрук А.М.
щодо відмови у внесенні відомостей про
земельну ділянку загальною площею 0,301
га, по АДРЕСА_1, що належить на праві
приватної власності ОСОБА_1 згідно
державного акту на право приватної
власності на землю серії ІІІ-КВ №044438
від 25.04.1998 року, на підставі технічної
документації із земелеустрою щодо
встановлення меж земельної ділянки для
ведення особистого підсобного
господарства до Державного земельного
кадастру, є передчасними.

При цьому, позовні вимоги щодо
зобов'язання вчинити певні дії є
похідними від розглянутих вище, а тому,
відповідно, також не підлягають
задоволенню.

Відповідно до ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ч. 1 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
(надалі - КАС України), суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їх посадові і службові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

При цьому суд, оцінюючи спірні дії
відповідача, виходить з критеріїв
оцінки рішень, дій чи бездіяльності
суб'єкта владних повноважень,
встановлених ч. 3 ст. 2 КАС України, до
яких, зокрема, відносяться вчинення дій
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано, обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для вчинення дії.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в
сукупності, проаналізувавши матеріали
справи та надані сторонами докази, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги є
необґрунтованими та відповідно такими,
що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 69-71, 94, 158-163, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову відмовити
повністю.

Постанова набирає законної сили в
строк і порядку, передбачені ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена за
правилами, встановленими ст.ст. 185-187
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Суддя
Т.О. Скочок