Справа № 815/2108/14
Суддя: Токмілова Л. М.
Дата ухвалення: 2014-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2108/14
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2014 року
м.
Одеса

Одеський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Токмілової Л.М.,

при секретарі - Музика А.О.,

за участю:

представника позивача - Манюта С.В.,

представника відповідача - Середи В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Одесі
адміністративну справу за позовом
Публічного акціонерного товариство
"Комерційний банк "НАДРА" до відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Одеській області про скасування
постанови та зобов'язання вчинити
певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

07 квітня 2014 року до Одеського окружного
адміністративного суду надійшла
позовна заява Публічного акціонерного
товариство "Комерційний банк "НАДРА" до
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Одеській області в якій позивач
просить скасувати постанову про
відмову у відкритті виконавчого
провадження від 20.03.2014 року за номером
42592308, яка видана головним державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції України в Одеській
області та зобов'язати відділ
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції
України в Одеській області, відкрити
виконавче провадження з примусового
виконання виконавчого напису
нотаріуса № 278 від 04.03.2014 року, який
видано приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_3.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
оскаржена постанова прийнята
внаслідок невірного застосування
відповідачем норм Закону України "Про
виконавче провадження" до такого
виконавчого документу, як виконавчий
напис нотаріуса.

Представник позивача в судовому
засіданні позов підтримав та просив
його задовольнити в повному обсязі,
посилаючись на обставини, викладені в
позовній заяві (а.с.3-5).

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечував проти позову в
повному обсязі зазначаючи, що
державний виконавець відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції
України в Одеській області діяв в межах
чинного законодавства України та не
порушував Закону України «Про
виконавче провадження», а отже позов не
підлягає задоволенню.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд встановив наступне.

Як вбачається із матеріалів справи,
відповідно до постанови про відмову у
відкритті виконавчого провадження
(відмову в прийнятті до провадження
виконавчого документу) від 20.03.2014 року
(а.с.12) державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції
України в Одеській області в прийнятті
виконавчого напису № 278, виданого 04.03.2014
року приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_3,
яким було звернено стягнення на
предмет іпотеки, яка знаходиться в
іпотеці Публічного акціонерного
товариство "Комерційний банк "НАДРА", а
саме: земельна ділянка площею 0,1007 га,
кадастровий номер: :02:006:0145, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1,
відмовлено.

Як вбачається з вищезазначеної
постанови таке рішення прийнято ним на
підставі п. 2 ст. 18 Закону України «Про
виконавче провадження», згідно якого у
виконавчому документі повинен бути
зазначений один боржник і один
стягувач.

Ураховуючи викладене та керуючись п. 6
ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче
провадження», державний виконавець
прийняв рішення про відмову в
прийнятті до провадження Виконавчого
документу та у відкритті виконавчого
провадження.

Заслухавши доводи представника
позивача та представника відповідача,
дослідивши матеріали справи та
оцінивши докази в їх сукупності, суд,
приходить до висновку, що позовні
вимоги підлягають частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

У відповідності до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України
«Про державну виконавчу службу»
державний виконавець є представником
влади і здійснює примусове виконання
судових рішень, постановлених іменем
України, та рішень інших органів
(посадових осіб), виконання яких
покладено на державну виконавчу
службу, у порядку, передбаченому
законом. Згідно ст. 6 Закону України
«Про державну виконавчу службу»
державний виконавець с державним
службовцем.

Однак, рішення державного виконавця
про відмову в прийнятті до провадження
виконавчого документу таким вимогам
Закону України «Про державну виконавчу
службу», Конституції України не
відповідає.

Вимоги до виконавчих документів
передбачені ст. 18 Закону України «Про
виконавче провадження», а не ст. 19 цього
ж Закону, на п.3 якої Державний
виконавець посилається в постанові та
вказує, що згідно з цією нормою у
виконавчому документі повинні бути
зазначені найменування або ім'я
стягувача та боржника, їх
місцезнаходження, перебування.

В свою чергу, п. 3 ст. 19 Закону України
«Про виконавче провадження»
передбачає право стягувача просити
державного виконавця у заяві про
відкриття виконавчого провадження
щодо виконання рішення про майнове
стягнення накласти арешт на майно та
кошти боржника та оголосити заборону
на його відчуження.

Вищевказаний житловий будинок
належить на підставі договору
купівлі-продажу, посвідченого
приватним нотаріусом Овідіопольського
районного нотаріального округу
Одеської області, ОСОБА_4, реєстровий №
645 від 02.04.2004 року, боржникам - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, місце народження: м.
Харків, місце роботи: невідомо, який
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1,
реєстраційний номер облікової картки
платника податків НОМЕР_1, ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_3, місце народження: м. Одеса,
місце роботи: невідомо, яка
зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1,
реєстраційний номер облікової картки
платника податків НОМЕР_2 та ОСОБА_7.
ІНФОРМАЦІЯ_4, місце народження: с.
Зеніків, Віньковецького району,
Хмельницької області, місце роботи:
невідомо, яка зареєстрована за адресою:
АДРЕСА_1, реєстраційний мер облікової
картки платника податків НОМЕР_3.

Зазначений житловий будинок та
земельна ділянка були передані ОСОБА_5,
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в іпотеку стягувачу -
Публічному акціонерному товариству
«Комерційному банку «НАДРА»,
місцезнаходження: 02094, м. Київ, вул.
Артема, буд. 15, код платника податків
згідно з Єдиним державним реєстром
підприємств та організацій України
20025456, рахунок № 8077 в ПАТ «КБ
«НАДРА», МФО 380764, за іпотечним
договором, посвідченим приватним
нотаріусом Овідіопольського районного
нотаріального округу Одеської області,
ОСОБА_8, 18.09.2007 року, реєстровий № 8480, в
забезпечення виконання зобов'язань
ОСОБА_7 за кредитним договором №
ОД17/09/2007/840-К/93, укладеним між ОСОБА_7 та
ПАТ «КБ ДРА» 18.09.2007 року, строк за який
провадиться стягнення з 18.09.2007 року по
19.09.2013 року.

Крім того, у виконавчому документі
чітко вказано, що боржником за
кредитним договором № ОД17/09/2007/840-К/93
від 18.09.2007 р. перед Публічним
акціонерним товариством "Комерційний
банк "НАДРА" є ОСОБА_7, тобто одна особа,
а інші особи, які вказані у виконавчому
документі, а саме: ОСОБА_5, ОСОБА_6 разом
із ОСОБА_7 є співвласниками земельної
ділянки та житлового будинку, на яку
нотаріусом було запропоновано
звернути стягнення як на предмет
іпотеки.

Таким чином, у виконавчому документі
зазначений один боржник - ОСОБА_7 та
один стягувач - ПАТ "Комерційний банк
"НАДРА" і відповідно жодних
невідповідностей виконавчого
документу вимогам ч. 2 ст. 18 Закону
України «Про виконавче провадження»
немає.

Інших невідповідностей змісту
виконавчого документу вимогам, що
ставляться до виконавчих документів,
які перелічені у ст. 18 Закону України
«Про виконавче провадження» в
постанові державного виконавця не
зазначено, а тому він мав бути
прийнятим державним виконавцем до
виконання.

Також, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 26 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець відмовляє у
відкритті виконавчого провадження у
разі невідповідності виконавчого
документа вимогам, передбаченим
статтею 18 цього Закону.

Однак, в своїй постанові державний
виконавець жодним чином не обґрунтував
неможливості здійснення виконавчого
провадження за виконавчим документом
за тих обставин, що зазначені ним в
постанові.

Отже, позивач, приходить до висновку, що
оскаржувана постанова прийнята з
порушенням вимог Закону України «Про
виконавче провадження» .

Задовольняючи позовні вимоги в частині
скасування постанови, суд виходить з
наступного.

Зі змісту оскаржуваної постанови та з
пояснень представника відповідача
судом встановлено, що підставою
прийняття зазначеної постанови стало
відсутність зазначення боржника у
виконавчому написі нотаріуса.

Проте, суд не погоджується із такими
висновками відповідача, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч. 1 ст.17 Закону України
«Про виконавче провадження» примусове
виконання рішень здійснюється
державною виконавчою службою на
підставі виконавчих документів,
визначених цим Законом.

Згідно п.4 ч.2 ст.17 Закону України «Про
виконавче провадження» підлягають
виконанню державною виконавчою
службою виконавчі написи нотаріусів.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про
виконавче провадження» встановлено
вимоги до виконавчого документа, а
саме: у виконавчому документі
зазначаються: 1) назва і дата видачі
документа, найменування органу,
прізвище та ініціали посадової особи,
що його видали; 2) дата прийняття і
номер рішення, згідно з яким
видано документ; 3) повне
найменування (для юридичних осіб)
або ім'я (прізвище, власне ім'я та по
батькові за наявності) (для фізичних
осіб) стягувача і боржника, їх
місцезнаходження (для юридичних осіб)
або місце проживання чи перебування
(для фізичних осіб), ідентифікаційний
код суб'єкта господарської
діяльності стягувача та боржника за
наявності (для юридичних осіб),
індивідуальний ідентифікаційний
номер стягувача та боржника за
наявності (для фізичних осіб -
платників податків), а також інші дані,
якщо вони відомі суду чи іншому
органу, що видав виконавчий документ,
які ідентифікують стягувача та
боржника чи можуть сприяти
примусовому виконанню, зокрема, дата
народження боржника та його місце
роботи (для фізичних осіб),
місцезнаходження майна боржника,
рахунки стягувача та боржника тощо;
4) резолютивна частина рішення; 5)
дата набрання законної (юридичної) сили
рішенням; 6) строк пред'явлення
виконавчого документа до виконання.

Згідно до ч.1 ст. 18 Закону України «Про
виконавче провадження» у разі, якщо
рішення ухвалено на користь кількох
позивачів або проти кількох
відповідачів, а також, якщо належить
передати майно, що перебуває в
кількох місцях, у виконавчому
документі зазначаються один боржник та
один стягувач, а також визначається, в
якій частині необхідно виконати таке
рішення, або зазначається, що
обов'язок чи право стягнення є
солідарним.

Відповідно до ч.3 ст. 18 Закону України
«Про виконавче провадження»
виконавчий документ повинен бути
підписаний уповноваженою осадовою
особою із зазначенням її прізвища та
ініціалів і скріплений печаткою.
Скріплення виконавчого документа
гербовою печаткою є обов'язковим у
разі, якщо орган (посадова особа), який
видав виконавчий документ, за законом
зобов'язаний мати печатку із
зображенням Державного Герба України.

Як встановлено із матеріалів справи
позивачем надано на виконання
виконавчий напис № 278 від 04.03.2014 року
приватного нотаріуса Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_3
(а.с. 10) .

У виконавчому документі вказано, що
боржником за кредитним договором №
ОД17/09/2007/840-К/93 від 18.09.2007 р. перед
Публічним акціонерним товариством
"Комерційний банк "НАДРА" є ОСОБА_7,
тобто одна особа, а інші особи, які
вказані у виконавчому документі, а
саме: ОСОБА_5, ОСОБА_6 разом із ОСОБА_7 є
співвласниками земельної ділянки та
житлового будинку, на яку нотаріусом
було запропоновано звернути стягнення
як на предмет іпотеки.

Таким чином, у виконавчому документі
зазначений один боржник - ОСОБА_7 та
один стягувач - Публічне акціонерне
товариство "Комерційний банк "НАДРА" і
відповідно жодних невідповідностей
виконавчого документу вимогам ч. 2 ст. 18
Закону України «Про виконавче
провадження» суд не вбачає.

Інших невідповідностей змісту
виконавчого документу вимогам, що
ставляться до виконавчих документів,
які перелічені у ст. 18 Закону України
«Про виконавче провадження» в
постанові державного виконавця не
зазначено.

Отже, зміст зазначеного виконавчого
листа дає підстави вважати, що
виконавчий напис № 278, виданий 04.03.2014
року приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_3
відповідає вимогам визначеним ст. 18
Закону України «Про виконавче
провадження», а тому суд приходить до
висновку, що оскаржувана постанова про
відмову у відкритті виконавчого
провадження (відмову в прийнятті до
провадження виконавчого документу) від
05.03.2012 р., винесена державним виконавцем
відділу державної виконавчої служби
Сумського міського управління юстиції
Місник В.М. є протиправною та такою, що
підлягає скасуванню.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що позовні вимоги щодо скасування
постанови про відмову у відкритті
виконавчого провадження (відмову в
прийнятті до провадження виконавчого
документу) від 20.03.2014 р., винесену
головним державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції
України в Одеській області є
обґрунтованими та таким, що
підлягають задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позову щодо
зобов'язання відповідача відкрити
виконавче провадження на підставі
виконавчого напису № 278, виданого 04.03.2014
р. приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_3.
про звернення стягнення на предмет
іпотеки: нерухоме майно - земельну
ділянку та житловий будинок, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1, суд
виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 25 Закону України
«Про виконавче провадження»
встановлено державний виконавець
зобов'язаний прийняти до виконання
виконавчий документ і відкрити
виконавче провадження, якщо не
закінчився строк пред'явлення такого
документа до виконання, він
відповідає вимогам, передбаченим цим
Законом, і пред'явлений до виконання
до відповідного органу державної
виконавчої служби.

Відповідно до положень частини 2 статті
19 Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Таким чином, діяльність органів
державної влади регулюють закони та
підзаконні акти, які дають суб'єктам
владних повноважень можливість
користування певною свободою розсуду
при вирішенні питань і встановлюють
лише межі такої свободи, тобто
наділяють їх дискреційними
повноваженнями.

Як вбачається зі змісту Рекомендації №
R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи
державам-членам щодо виконання
дискреційних повноважень
адміністративними органами від 11
березня 1980 року під дискреційним
повноваженням слід розуміти
повноваження, яке адміністративний
орган, приймаючи рішення, може
здійснювати з певною свободою розсуду -
тобто, коли такий орган може обирати з
кількох юридично допустимих рішень те,
яке він вважає найкращим за даних
обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи
рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта
владних повноважень на відповідність
закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
критеріям, не втручається у дискрецію
(вільний розсуд) суб'єкта владних
повноважень поза межами перевірки за
названими критеріями. Завдання
адміністративного судочинства полягає
не у забезпеченні ефективності
державного управління, а в
гарантуванні дотримання вимог права,
без порушень принципу розподілу влади.

Таким чином, позовні вимоги позивача
передбачають втручання в діяльність
суб'єкта владних повноважень, який
уповноважений приймати відповідні
рішення.

Тобто, відкриття виконавчого
провадження з примусового виконання
виконавчого напису є виключною
компетенцією державного виконавця.

Отже, позовні вимоги, щодо зобов'язання
відкрити виконавче провадження на
підставі виконавчого напису № 278,
виданого 04.03.2014 р. приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_3. про звернення стягнення
на предмет іпотеки: нерухоме майно -
земельну ділянку та житловий будинок,
що розташована за адресою: АДРЕСА_1
задоволенню не підлягають.

Така позиція суду щодо неможливості
суду підміняти собою органи владних
повноважень, повністю узгоджується із
позицією Верховного суду України,
викладеною в постанові Пленуму № 13 від
24.10.2008 року, згідно якої, суд не може
підміняти державний орган, приймаючи
замість нього рішення, яке визнається
протиправним, інше рішення, яке б
відповідало закону, та давати вказівки,
які б свідчили про вирішення питань,
які належать до компетенції такого
суб'єкта владних повноважень та з
позицією Європейського суду з прав
людини, який неодноразово зазначав, що
завдання суду при здійсненні його
контрольної функції полягає не в тому,
щоб підміняти органи влади держави, і
суд не повинен підміняти думку
національних органів будь-якою своєю
думкою.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 Кодексу
адміністративного судочинства України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів,
висновків експертів. Належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмету доказування.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
позову.

Відповідно до ст.86 КАС України, суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Судові витрати розподілити відповідно
до приписів ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якою передбачено, що якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

На підставі вимог частини 3 статті 160
КАС України, в судовому засіданні 14
квітня 2014 року проголошено вступну та
резолютивну частини постанови.

Керуючись ст.ст. 7,8, 9, 14, 158-163, 167 КАС
України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Публічного
акціонерного товариство "Комерційний
банк "НАДРА" до відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в Одеській області
про скасування постанови та
зобов'язання вчинити певні дії -
задовольнити частково.

Скасувати постанову про відмову у
відкритті виконавчого провадження
(відмову в прийнятті до провадження
виконавчого документа) від 20.03.2014 року
за номером № 42592308, яка видана головним
державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції
України в Одеській області.

В решті позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку шляхом подачі до
Одеського апеляційного
адміністративного суду через Одеський
окружний адміністративний суд
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня отримання копії постанови.
Копія апеляційної скарги на постанову
суду одночасно надсилається особою,
яка її подає, до Одеського апеляційного
адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого ст. 186 КАС
України, якщо таку скаргу не було
подано.

Повний текст постанови суду
виготовлено та підписано суддею 18
квітня 2014 року.

Суддя
Л.М.Токмілова

18 квітня 2014 року