Справа № 817/744/14
Суддя: Гломб Ю.О.
Дата ухвалення: 2014-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/744/14

09 квітня 2014 року м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний
суд у складі судді Гломба Ю.О. за участю
секретаря судового засідання Маринич
В.М. та сторін і інших осіб, які беруть
участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1,

відповідача: представник Комар С.Г.,

третьої особи відповідача: представник
не прибув

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3

до Кузнецовської об'єднаної
державної податкової інспекції ГУ
Міндоходів у Рівненській області
третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача Управління
Пенсійного фонду України в
м.Кузнецовську про зобов'язання
вчинення певних дій , -
ВСТАНОВИВ :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3
звернулася до суду з позовом до
Кузнецовської об'єднаної державної
податкової інспекції ГУ Міндоходів у
Рівненській області про визнання дій
відповідача щодо нарахування єдиного
внеску після 13.07.2012 року протиправними
та зобов'язання звільнення позивача
від нарахування та сплати єдиного
внеску.

02.04.2014 року ухвалою Рівненського
окружного адміністративного суду на
підставі заявлено представником
позивача клопотання про відкликання
позовної заяви в частині позовних
вимог про визнання дій відповідача
щодо нарахування єдиного внеску після
13.07.2012 року протиправними позовну заяву
фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до
Кузнецовської об'єднаної державної
податкової інспекції ГУ Міндоходів у
Рівненській області в частині позовних
вимог про визнання дій щодо
нарахування єдиного внеску після 13.07.2012
року протиправними залишено без
розгляду.

В судовому засіданні позовна вимога -
про зобов'язання звільнення позивача
від нарахування та сплати єдиного
внеску, в повній мірі була підтримана
представником позивача та
обґрунтована наступним. Так, ОСОБА_3
будучи фізичною особою-підприємцем,
яка обрала спрощену систему
оподаткування, водночас є пенсіонером
за віком, а відтак, вважає, що згідно
Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування"
звільняється від сплати за себе
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування. На
підставі викладеного просить
зобов'язати відповідача звільнити
ОСОБА_3 від нарахування та сплати
єдиного внеску.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнала,
суду пояснила, що на позивача не
поширюється положення ч. 4 ст. 4 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", оскільки вона
не досягла загальновстановленого
пенсійного віку, отже зобов'язана була
сплачувати єдиний внесок, так як
отримує пенсію зі зменшенням
пенсійного віку, призначену відповідно
до Закону України "Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи". Разом з тим, вказала, що
звільнення від сплати єдиного внеску
не стосується тих осіб, які отримують
інші види пенсійних виплат, не
передбачені ст. 26 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

Крім того, зазначає, що судовому
захисту підлягає лише дійсне порушене
право. Оскільки в матеріалах справи
відсутні будь-які докази нарахування
позивачу єдиного внеску то відсутні
підстави для зобов'язання
Кузнецовської ОДПІ ГУ Міндоходів у
Рівненській області щодо звільнення
позивача від нарахування та сплати
єдиного внеску.

Просить в позові відмовити повністю.

Представник третьої особи в судове
засідання не прибув, належним чином
повідомлений про дату, час і місце
судового розгляду. Третя особа
пояснень, заперечень на
адміністративний позов та клопотань
про відкладення розгляду справи не
подавала, поважності причин неприбуття
не повідомляла.

Заслухавши пояснення представників
сторін, повно і всебічно з'ясувавши всі
обставини адміністративної справи в їх
сукупності, перевіривши їх
дослідженими у судовому засіданні
доказами, суд приходить до висновку, що
в задоволенні позову слід відмовити
повністю з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_3
зареєстрована як фізична особа -
підприємець виконавчим комітетом
Кузнецовської міської ради
Рівненської області 25.01.1993 року (а.с.26) з
11.11.1999 року перебуває на обліку у
Кузнецовській ОДПІ за №283 (а.с.28),
відповідно до свідоцтва Серії НОМЕР_1 є
платником єдиного податку (а.с.27) та
отримує пенсію за віком (а.с.8,49)

Матеріалами справи підтверджується, що
позивачу призначено пенсію за віком
відповідно до положень статті 26 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" із
застосуванням ст. 55 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" зі
зниженням пенсійного віку (а.с.36-37).

28.01.2014 року ОСОБА_3 звернулася із заявою
до Кузнецовської об'єднаної державної
податкової інспекції ГУ Міндоходів у
Рівненській області, в якій просила:
звільнити її від сплати за себе єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування як пенсіонера за
віком та фізичну особу-підприємця, яка
обрала спрощену систему оподаткування
у відповідності до ч. 4 ст. 4 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" (а.с. 7).

Від органів доходів і зборів на адресу
позивача надійшов лист № 94/667/17-18-17-244
від 24.02.2014 року, в якому відмовлено в
задоволенні вищевказаної заяви про
звільнення позивача від сплати єдиного
внеску у зв'язку з тим, що остання
вийшла на пенсію за віком з урахуванням
ст.55 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" та внаслідок чого зменшено
пенсійний вік (а.с.9).

Вирішуючи спір по суті суд виходив з
наступного.

Спеціальним законом, який визначає
правові та організаційні засади
забезпечення збору та обліку єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку, є Закон України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" № 2464-VI від 08.07.2010
року, що набрав чинності з 01.01.2011 року.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закон України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" єдиний внесок
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - це
консолідований страховий внесок, збір
якого здійснюється до системи
загальнообов'язкового державного
соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Згідно п.3.1 ч.1 ст.1 Закон України "Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" органи доходів
і зборів - центральний орган виконавчої
влади, що формує податкову і митну
політику (в частині адміністрування
податків і зборів, митних платежів,
єдиного внеску) та забезпечує її
реалізацію (центральний орган
виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
податкову і митну політику), та його
територіальні органи .

Відповідно до ст. 41 Податкового кодексу
України контролюючими органами є
органи доходів і зборів щодо податків,
які справляються до бюджетів та
державних цільових фондів, крім
зазначених у підпункті 41.1.2 цього
пункту, а також стосовно законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладається на органи державної
податкової служби; митні органи - щодо
мита, акцизного податку, податку на
додану вартість, інших податків, які
відповідно до податкового
законодавства справляються у разі
ввезення (пересилання) товарів і
предметів на митну територію України
або територію вільної митної зони або
вивезення (пересилання) товарів і
предметів з митної території України
або території вільної митної зони.
Розмежування повноважень і
функціональних обов'язків між
контролюючими органами визначається
цим Кодексом та Митним кодексом
України та іншими нормативно-правовими
актами. Порядок контролю митними
органами за сплатою платниками
податків податку на додану вартість,
акцизного податку та екологічного
податку встановлюється центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування державної
фінансової політики. Інші державні
органи не мають права проводити
перевірки своєчасності, достовірності,
повноти нарахування та сплати
податків, у тому числі на запит
правоохоронних органів. Органами
стягнення є виключно органи державної
податкової служби, які уповноважені
здійснювати заходи щодо забезпечення
погашення податкового боргу в межах їх
повноважень, а також державні
виконавці в межах своїх повноважень.
Стягнення податкового боргу за
виконавчими написами нотаріусів не
дозволяється.

У відповідності до п. 4. ч. 1 ст. 4 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" платниками
єдиного внеску є фізичні особи -
підприємці, в тому числі ті, які обрали
спрощену систему оподаткування, та
члени сімей цих осіб, які беруть участь
у провадженні ними підприємницької
діяльності.

Згідно з ч. 4 ст. 4 Закону України "Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" особи,
зазначені у пункті 4 частини першої
цієї статті, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.
Такі особи можуть бути платниками
єдиного внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" особи мають право на
призначення пенсії за віком після
досягнення віку 60 років та наявності
страхового стажу не менше 15 років. До
досягнення віку, встановленого абзацом
першим цієї статті, право на пенсію за
віком мають жінки 1961 року народження і
старші після досягнення ними такого
віку:

55 років - які народилися до 30 вересня 1956
року включно;

55 років 6 місяців - які народилися з 1
жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року;

56 років - які народилися з 1 квітня 1957
року по 30 вересня 1957 року;

56 років 6 місяців - які народилися з 1
жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року;

57 років - які народилися з 1 квітня 1958
року по 30 вересня 1958 року;

57 років 6 місяців - які народилися з 1
жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року;

58 років - які народилися з 1 квітня 1959
року по 30 вересня 1959 року;

58 років 6 місяців - які народилися з 1
жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року;

59 років - які народилися з 1 квітня 1960
року по 30 вересня 1960 року;

59 років 6 місяців - які народилися з 1
жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року;

60 років - які народилися з 1 квітня 1961
року по 31 грудня 1961 року.

Статтею 55 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" встановлюються умови
надання пенсій за віком особам, які
працювали або проживали на територіях
радіоактивного забруднення.

Так, абз. 1 ст. 55 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи"
передбачено, що особам, які працювали
або проживали на територіях
радіоактивного забруднення, пенсії
надаються із зменшенням пенсійного
віку, встановленого статтею 26 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування".

У даному випадку положення ст. 55 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" потрібно
розуміти в контексті з положеннями ст.
26 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування". Відтак, пенсія за віком
може бути надана особі яка не досягла
пенсійного віку, встановленого Законом
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування", за
умови, якщо остання працювала або
проживала на територіях
радіоактивного забруднення.

При прийнятті рішень контролюючий
орган повинен суворо дотримуватись
зазначених вище Законів, адже пенсія
призначена із зменшенням пенсійного
віку, встановленого статтею 26 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" на
підставі Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", також є пенсією за віком,
тому у випадку порушень Законів
України відповідачем потрібно
захищати своє порушене право, реагуючи
на конкретні дії, бездіяльність чи
рішення суб'єктів владних повноважень.
Крім цього, суд враховує, що позивачем
не наведено конкретних доказів, які би
свідчили про умисний намір відповідача
порушувати Закони України у
майбутньому і цього судом не
встановлено.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що за відсутності незаконних дій,
бездіяльності чи рішень відповідача на
думку суду, безпідставне очікування їх
позивачем у майбутньому не може бути
підставою для прийняття рішення
зобов'язального характеру до їх
вчинення за відсутності реальних
доказів можливості настання цього,
тому позовна вимога не підлягає
задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Згідно з вимогами ч.1 ст.6 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Таким чином, до адміністративного суду
вправі звернутися кожна особа, яка
вважає, що її право чи охоронюваний
законом інтерес порушено чи
оспорюється, водночас відповідно до
зазначених норм право особи на
звернення до адміністративного суду
обумовлено суб'єктивним уявленням
особи про те, що її право чи законний
інтерес потребує захисту, однак
обов'язковою умовою здійснення такого
захисту судом є наявність відповідного
порушення права або законного інтересу
на момент звернення до суду. Тобто,
неодмінною ознакою порушення права
особи є реальний, фактичний характер
порушення права, а не умовний, тобто
той, що може виникнути в майбутньому.

Виходячи зі змісту ст.5 Кодексу
адміністративного судочинства України
судом у конкретній справі вирішується
спір, предмет якого існує на час
розгляду справи. Отже, зобов'язання,
встановлені в рішенні суду, не можуть
поширюватись на майбутнє. Таким чином,
неможливо зобов'язати відповідача на
майбутнє вчиняти певні дії, оскільки
відсутні факти порушення прав позивача
в майбутньому.

Відповідно до ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Враховуючи наведене суд зазначає, що
вчинення дій суб'єктом владних
повноважень є способом реалізації
наданої суб'єкту владних повноважень
компетенції. Здійснення дії являє
собою процес реалізації наданих
законом функцій суб'єкту владних
повноважень. Самі по собі дії щодо
нарахування позивачу єдиного внеску не
тягнуть за собою будь-яких правових
наслідків для цієї особи. Правові
наслідки для позивача несуть акти
індивідуальної дії (в даному випадку -
вимоги про сплату боргу), саме вони
мають вплив на його права та обов'язки.

Виходячи із завдань Кодексу
адміністративного судочинства
України, як то захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства,
судовий захист права може бути
здійснений лише за умови наявності
порушення прав.

За таких обставин, характер відносин
між сторонами, що можуть мати місце в
майбутньому не може досліджуватися під
час судового розгляду даної справи, а
відтак позовні вимоги не підлягають до
задоволення.

Судові витрати відповідно до ст. 94 КАСУ
на користь позивача не присуджуються.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову, - відмовити
повністю.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Гломб Ю.О.