Справа № 805/2846/14
Суддя: Ткаченко Т.С.
Дата ухвалення: 2014-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
У Х В А Л А

08 квітня 2014 р.
Справа №805/2846/14

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

Донецький окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді
Ткаченко Т.С., розглянувши в порядку
письмового провадження справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Добропіллі та Добропільському
районі Донецької області,
Добропільської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області про визнання протиправними та
скасування вимог № Ф-393 від 03.05.2013 року
№ Ф-810 від 01.08.2013 року та № Ф-1196-17 від
03.02.2014 року про сплату боргу (недоїмки), -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Донецького
окружного адміністративного суду із
позовом до Управління Пенсійного фонду
України в м. Добропіллі та
Добропільському районі Донецької
області, Добропільської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області про визнання
протиправними та скасування вимог №
Ф-393 від 03.05.2013 року № Ф-810 від 01.08.2013 року
та № Ф-1196-17 від 03.02.2014 року про сплату
боргу (недоїмки).

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що
позивач зареєстрований як суб'єкт
підприємницької діяльності та в той же
час отримує пенсію за віком на
пільгових умовах, при цьому,
посилаючись на Закон України «Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», вважає, що його
звільнено від сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування. Як зазначає
позивач у своїй позовній заяві, судом
вже надавалася оцінка правовідносинам,
які виникли між сторонами, з приводу
обов'язку позивача щодо сплати єдиного
внеску. Зокрема, постановою Донецького
окружного адміністративного суду від
20.05.2013 року, залишеною без змін ухвалою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 08.07.2013 року,
задоволено позов ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України в м.
Добропіллі та Добропільському районі
про визнання протиправною та
скасування вимоги про сплату боргу №
Ф-27 від 19.02.2013 року. Скасовано вимогу
управління Пенсійного фонду України в
м. Добропіллі та Добропільському
районі Донецької області від 19.02.2013
року № Ф-27. Суд першої та апеляційної
інстанції дійшли висновку про те, що
позивач, як пенсіонер за віком,
звільнений від сплати за себе єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування. Разом із тим,
відповідачами безпідставно, з
порушенням норм чинного законодавства
нараховано єдиний внесок та сформовано
вимоги № Ф-393 від 03.05.2013 року № Ф-810 від
01.08.2013 року та № Ф-1196-17 від 03.02.2014 року
про сплату боргу (недоїмки).

Дослідивши матеріали справи, суд
встановив наступне.

Листом від 20.01.2014 року позивач
звернувся до Управління Пенсійного
фонду України в м. Добропіллі та
Добропільському районі Донецької
області із заявою, в якій просив
повідомити за який саме період з нього
утримується єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а також надати
розрахунок суми єдиного внеску за 2013
рік та за період з 01.01.2014 року по 10.01.2014
року.

Як зазначено у листі, позивач мав
заборгованість перед Пенсійним фондом
зі сплати єдиного внеску, яка
стягувалася органами виконавчої
служби, та була погашена влітку 2013 року.
З приводу обов'язку щодо сплати єдиного
внеску за 2012 рік висновки були зроблені
судовими рішеннями, згідно яких
позивача звільнено від сплати за себе
єдиного внеску. Проте, на думку
позивача, органи виконавчої служби
продовжують утримувати недоїмку вже за
2013 рік, оскільки було виявлено факт
зменшення розміру пенсії.

Так, листом від 03.02.2014 року позивача
було повідомлено, що з 11.01.2006 року він
отримує пенсію на пільгових умовах зі
зниженням пенсійного віку, тобто він не
досяг загальновстановленого
пенсійного віку, а тому зобов'язаний
нараховувати, обчислювати та
сплачувати єдиний внесок. У зв'язку з
чим йому нараховано єдиний внесок за 2013
рік: за 1 квартал 2013 року - 1194,03 гривень,
за 2 квартал 2013 року - 1194,03 гривень.
Оскільки станом на 01.05.2013 року та 01.08.2013
року позивач мав заборгованість по
єдиному внеску на виконання вимог п. 4
ст. 25 Закону України № 2464 йому були
надіслані вимоги № Ф-393 від 03.05.2013 року
на суму 1194,03 гривень та № Ф-810 від 01.08.2013
року на суму 1194,03 гривень.

Проте, відомостей щодо дати надіслання
та отримання вказаних вимог позивачем
матеріали справи не містять.

Із вказаною позовною заявою ОСОБА_1
звернувся до суду 26 лютого 2014 року, про
що свідчить штамп підприємства зв'язку
на конверті, в якому здійснено поштове
відправлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) адміністративний
позов може бути подано в межах строку
звернення до адміністративного суду,
встановленого цим Кодексом або іншими
законами.

Згідно з ч. 3 ст. 99 КАС України строк для
звернення до адміністративного суду,
якщо не встановлено інше, обчислюються
з дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів.

Частиною 5 ст. 99 КАС України
передбачено, що для звернення до
адміністративного суду щодо
оскарження рішення суб'єкта владних
повноважень, на підставі якого ним може
бути заявлено вимогу про стягнення
грошових коштів, встановлюється
місячний строк.

Предметом спору по справі є вимоги про
сплату недоїмки, тобто рішення суб'єкта
владних повноважень на підставі якого
ним, відповідно до положень Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», може бути
заявлено вимогу про стягнення грошів.

Як встановлено судом, позивач
звернувся до суду із даним позовом поза
межами строку, передбаченого ч. 5 ст. 99
КАС України.

Згідно з ч. 1 ст. 100 КАС України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд на підставі позовної заяви та
доданих до неї матеріалів не знайде
підстав для визнання причин пропуску
строку звернення до адміністративного
суду поважними, про що постановляється
ухвала.

Вирішуючи питання щодо можливості
визнання поважними причин пропуску
позивачем строку звернення до
адміністративного суду, суд виходить з
того, що сам по собі інститут строку на
звернення до адміністративного має на
меті полегшення надання учасниками
адміністративного процесу доказів,
підвищує їх достовірність, а також
забезпечує правову визначеність
учасників спірних правовідносин.
Іншими словами, обмеження строку
реалізації права на судовий захист
покликане передусім дисциплінувати
учасників адміністративних
правовідносин.

Поряд із цим, право особи на судовий
захист гарантується Конституцією
України та Конвенцією про захист прав
людини та основоположних свобод, а тому
має пріоритетне значення під час
здійснення правосуддя, зокрема, при
вирішенні судом питання щодо надання
можливості його реалізації особою,
якій воно надано.

Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 8 КАС України суд при
вирішенні справи керується принципом
верховенства права, відповідно до
якого зокрема людина, її права та
свободи визнаються найвищими
цінностями та визначають зміст і
спрямованість діяльності держави. Суд
застосовує принцип верховенства права
з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини.

Згідно з прецедентною практикою
Європейського суду з прав людини,
зокрема з п.п. 22-23 рішення від 28 березня
2006 року у справі «Мельник проти
України» право на суд, одним з аспектів
якого є право доступу до суду, не є
абсолютним, воно може бути обмеженим,
особливо щодо умов прийнятності
скарги; однак право доступу до суду не
може бути обмежено таким чином або у
такій мірі, що буде порушена сама його
сутність; ці обмеження повинні мати
законну мету та бути пропорційними між
використаними засобами та досягнутими
цілями. Правила регулювання строків
подання скарги, безумовно, мають на
меті забезпечення відправлення
правосуддя і дотримання принципу
юридичної визначеності. Зацікавлені
особи повинні розраховувати на те, що
ці правила будуть застосовані. У той же
час такі правила в цілому або їх
застосування не повинні перешкоджати
сторонам використовувати доступні
засоби захисту.

В п. 30 рішення від 25 жовтня 2007 року у
справі «Балацький проти України»
йдеться, що неможливо припустити, щоб п.
1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини
та основоположних свобод детально
описував процесуальні гарантії, які
надаються сторонам у спорі, а саме:
справедливий, публічний і швидкий
розгляд,- і водночас не гарантував
сторонам, що спір щодо їх прав та
обов'язків цивільного буде остаточно
вирішено.

Крім того, у рішеннях по справі
«Мірагаль Есколано та інші проти
Іспанії» від 13 січня 2000 року та по
справі «Перес де Рада Каваніллес проти
Іспанії» від жовтня 1998 року,
Європейський суд з прав людини
зазначив, що надто суворе тлумачення
внутрішніми судами процесуальної
норми позбавило заявників права
доступу до суду і завадило розгляду
їхніх позовних вимог, що визнано
порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод.

Оцінивши в сукупності повідомлені
позивачем обставини та надані ним
докази, суд дійшов висновку про
можливість визнання причин пропуску
позивачем строку звернення до суду
поважними.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст. 55 Конституції України, п. 1 ст. 6
Конвенції про захист прав людини та
основоположних свобод ст. ст. 99, 100, 160, 165,
185, 186, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, -

У Х В А Л И В :

Визнати поважними причини пропуску
ОСОБА_1 строку звернення до суду з
адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Добропіллі та Добропільському
районі Донецької області,
Добропільської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області про визнання протиправними та
скасування вимог № Ф-393 від 03.05.2013 року
№ Ф-810 від 01.08.2013 року та № Ф-1196-17 від
03.02.2014 року про сплату боргу (недоїмки).

Ухвала постановлена, складена і
підписана у нарадчій кімнаті 08 квітня
2014 року.

Ухвала оскарженню не підлягає і
набирає законної сили з моменту
постановлення.

Суддя
Ткаченко Т.С.