Справа № 810/1941/14
Суддя: Головенко О.Д.
Дата ухвалення: 2014-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2014 року 810/1941/14

Київський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючий суддя: Головенко О.Д.,

при секретарі судового засідання
Вишневському Ю.А.,

за участю:

представника позивача: Бугаренко Т.В.;

представника відповідача: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Києві адміністративну
справу за позовом Спільного
підприємства «Київський
експериментальний виробничо -
рекламний комбінат» до Державної
податкової інспекції в Києво -
Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у Київській
області про визнання протиправними дії
та скасування податкових повідомлень -
рішень -

в с т а н о в и в:

Спільне підприємство «Київський
експериментальний виробничо -
рекламний комбінат» звернулось до суду
з позовом до Державної податкової
інспекції в Києво - Святошинському
районі Головного управління
Міндоходів у Київській області про
визнання протиправними дії та
скасування податкових повідомлень -
рішень № та №
від 20.08.2013.

В обґрунтування своїх позовних вимог
вказує, що відповідачем було проведено
невиїзну позапланову документальну
перевірку позивача з питань дотримання
вимог податкового законодавства по
взаємовідносинах з ТОВ ВКФ «Мілана» за
період серпень, вересень 2012 року, що
оформлена актом від 11.07.2013 за №
436/22-2/01728985.

Зазначає, що на підставі даного акту
перевірки відповідачем були
сформовані оскаржувані податкові
повідомлення - рішення № від
20.08.2013 (форми Р), якими йому було
нараховано грошове зобов'язання з
податку на прибуток на загальну суму
5562,00 грн. та № від 20.08.2013 (форми Р),
яким було нараховано грошове
зобов'язання з податку на додану
вартість на загальну суму 5416,00 грн.

На думку позивача оскаржувані
податкові повідомлення - рішення є
незаконними та такими, що суперечать
нормам чинного податкового
законодавства України.

Вважає, що висновки відповідача є
необґрунтованими, оскільки позивач має
всі без винятку первинні бухгалтерські
документи, які підтверджують виконання
зобов'язань за укладеним правочином з
ТОВ ВКФ «Мілана» на перевезення
вантажу, в тому числі податкові
накладні, оформлені відповідно до
вимог Податкового кодексу України
(надалі - ПК України) та Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність».

Представник позивача в судовому
засіданні позов уточнив та просив
скасувати податкові повідомлення -
рішення відповідача № та №
від 20.08.2013.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився. Подав суду
письмові заперечення проти позову в
яких просив відмовити у задоволенні
позову. В обґрунтування своїх
заперечень вказав, що під час
проведення перевірки позивача з питань
дотримання вимог податкового
законодавства по взаємовідносинах з
ТОВ ВКФ «Мілана» було встановлено ряд
порушень норм податкового
законодавства, а саме: п. 185.1 ст. 185 та
п. 188.1 ст. 188, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст.
198, п. 201.1 ст. 201, п. 201.6 ст. 201 ПК України та
п. 4 Порядку проведення реєстру
отриманих та виданих податкових
накладних, затвердженого наказом ДПА
України від 21.12.2010 № 969, зареєстрованого
в Міністерстві юстиції України 29.12.2010
за № 1401/18696, що призвело до заниження
сплати податку на додану вартість,
рядок 25 Декларації з податку на додану
вартість, на загальну суму податку на
додану вартість - 4 333,00 грн., в тому числі
за вересень 2012 року; п.п. 14.1.27, п.п. 14.1.36 п.
14.1 ст. 14, п.п. 138.1.1 п. 138.1, п. 138.2 ст. 138, п.п.
139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України, що призвело
до заниження суми податку на прибуток,
що підлягає сплаті до бюджету на суму 4
450,00 грн., в тому числі за ІІІ квартал 2012
року на суму 4 450,00 грн.

Вважає, що оскаржувані податкові
повідомлення - рішення винесені
правомірно, про що свідчить акт
перевірки, яким встановлено ряд
порушень податкового законодавства з
боку позивача, також вважає, що
відповідачем було дотримано усі вимоги
закону при винесені даних податкових
повідомлень - рішень.

Розглянувши подані документи і
матеріали, оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, заслухавши
пояснення представника позивача, суд
вважає, що позов слід задовольнити,
виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідачем на
підставі п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п.п. 78.1.1
п. 78.1 ст. 78, п. 79.1 ст. 79 ПК України,
відповідно до наказу від 10.07.2013 № 605
посадовими особами відповідача було
проведено документальну невиїзну
позапланову перевірку Спільного
підприємства «Київський
експериментальний виробничо -
рекламний комбінат» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства при взаємовідносинах з
ТОВ ВКФ «Мілана» за період серпень,
вересень 2012 року.

Підпунктом 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України
визначено право податкового органу
проводити перевірки платників
податків (крім Національного банку
України) в порядку, встановленому цим
Кодексом.

Також п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України
визначено, що документальною
перевіркою вважається перевірка,
предметом якої є своєчасність,
достовірність, повнота нарахування та
сплати усіх передбачених цим Кодексом
податків та зборів, а також дотримання
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на контролюючі органи,
дотримання роботодавцем законодавства
щодо укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами) та яка
проводиться на підставі податкових
декларацій (розрахунків), фінансової,
статистичної та іншої звітності,
регістрів податкового та
бухгалтерського обліку, ведення яких
передбачено законом, первинних
документів, які використовуються в
бухгалтерському та податковому обліку
і пов'язані з нарахуванням і сплатою
податків та зборів, виконанням вимог
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби, а також
отриманих в установленому
законодавством порядку органом
державної податкової служби
документів та податкової інформації, у
тому числі за результатами перевірок
інших платників податків.
Документальна планова перевірка
проводиться відповідно до
плану-графіка перевірок.

Як встановлено судом зазначена
перевірка проводилась на підставі
п.п.78.1.1 п. 78.1 ст. 78 ПК України, а саме за
наслідками перевірок інших платників
податків або отримання податкової
інформації виявлено факти, що свідчать
про можливі порушення платником
податків податкового, валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби, якщо
платник податків не надасть пояснення
та їх документальні підтвердження на
обов'язковий письмовий запит органу
державної податкової служби протягом 10
робочих днів з дня отримання запиту.

В результаті проведеної перевірки
встановлено порушення, а саме:

п. 185.1 ст. 185 та п. 188.1 ст. 188, п. 198.2, п. 198.3, п.
198.6 ст. 198, п. 201.1 ст. 201, п. 201.6 ст. 201
ПК України та п. 4 Порядку проведення
реєстру отриманих та виданих
податкових накладних, затвердженого
наказом ДПА України від 21.12.2010 № 969,
зареєстрований в Міністерстві юстиції
України від 29.12.2010 № 1401/18696, що призвело
до заниження сплати податку на додану
вартість, рядок 25 Декларації з податку
на додану вартість, на загальну суму
податку на додану вартість - 4 333,00 грн., в
тому числі за вересень 2012 року;

п.п. 14.1.27, п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14, п.п. 138.1.1 п.
138.1, п. 138.2 ст. 138, п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК
України, що призвело до заниження суми
податку на прибуток, що підлягає сплаті
до бюджету на суму 4 450,00 грн., в тому
числі за ІІІ квартал 2012 року на суму 4
450,00 грн.

Судом встановлено, що між СП «Київський
експериментальний виробничо -
рекламний комбінат» та його
контрагентом ТОВ ВКФ «Мілана» укладено
договір № 63 від 03.08.2012 про надання
послуг з придбання приміщень майнового
комплексу та договір № 64 від 03.08.2012 про
надання послуг.

Відповідно до договору № 63 від 03.08.2012
виконавець - ТОВ ВКФ «Мілана»
зобов'язується за вказівкою замовника
в особі позивача надати послуги з
придбання приміщень майнового
комплексу та прилеглої при будинкової
території СП «Київський
експериментальний виробничо -
рекламний комбінат», що знаходиться за
адресою Київська область, м. Вишневе,
вул. Залізнична, 92.

За договором № 64 від 03.08.2012 позивач, в
якості замовника доручає виконавцю ТОВ
ВКФ «Мілана» виконати дій з подальшого
оновлення бази даних потенційних
орендарів для здачі в оренду вільних
приміщень замовника, що знаходиться за
адресою Київської області, м. Вишневе,
вул. Залізнична, 92.

На підставі отриманих від контрагента
податкових накладних № 197 від 31.08.2012,
№ 148 від 28.09.2012, № 198 від 31.08.2012 та № 154
від 30.09.2012 позивачем сформовано
податковий кредит.

Також сторонами на підтвердження
наданих послуг підписано звіти про
наданні послуги за серпень 2012 року та
вересень 2012, акти наданих послуг № 197
від 31.08.2012, № 148 від 28.09.2012, № 198 від 31.08.2012
та № 154 від 30.09.2012.

Однак, під час перевірки позивача щодо
повноти визначення податкового
кредиту встановлено його завищення та,
як наслідок, заниження податку на
додану вартість, яка підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету за вересень
2012 року, однак суд не погоджується з
вказаними висновками перевіряючи з
таких підстав.

Підпунктом 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України
визначено, що податковий кредит - сума,
на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Відповідно до п. 185.1 ст. 185 ПК України
об'єктом оподаткування є операції
платників податку з: постачання
товарів, місце постачання яких
розташоване на митній території
України, відповідно до ст. 186 цього
Кодексу, у тому числі операції з
передачі права власності на об'єкти
застави позичальнику (кредитору), на
товари, що передаються на умовах
товарного кредиту, а також з передачі
об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю;
постачання послуг, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу; ввезення товарів (супутніх
послуг) на митну територію України в
митному режимі імпорту або реімпорту
(далі - імпорт); вивезення товарів
(супутніх послуг) у митному режимі
експорту або реекспорту (далі -
експорт); з метою оподаткування цим
податком до експорту також
прирівнюється постачання товарів
(супутніх послуг), які перебувають у
вільному обігу на території України, до
митного режиму магазину безмитної
торгівлі, митного складу або
спеціальної митної зони, створених
згідно з положеннями глав 35 - 37 Митного
кодексу України; з метою оподаткування
цим податком до імпорту також
прирівнюється постачання товарів
(супутніх послуг) з-під митного режиму
магазину безмитної торгівлі, митного
складу або спеціальної митної зони,
створених згідно з положеннями глав 35 -
37 Митного кодексу України, для їх
подальшого вільного обігу на території
України; постачання послуг з
міжнародних перевезень пасажирів і
багажу та вантажів залізничним,
автомобільним, морським і річковим та
авіаційним транспортом.

Пунктом 188.1 ст. 188 ПК України визначено
базу оподаткування, а саме база
оподаткування операцій з постачання
товарів/послуг визначається виходячи з
їх договірної (контрактної) вартості,
але не нижче звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу, з
урахуванням загальнодержавних
податків та зборів (крім податку на
додану вартість та акцизного податку
на спирт етиловий, що використовується
виробниками - суб'єктами
господарювання для виробництва
лікарських засобів, у тому числі
компонентів крові і вироблених з них
препаратів (крім лікарських засобів у
вигляді бальзамів та еліксирів), а
також збору на обов'язкове державне
пенсійне страхування на вартість
послуг стільникового рухомого зв'язку).

Згідно п. 198.1 ст. 198 ПК України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 ст. 198 ПК України
встановлено, що датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше; дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Датою виникнення права замовника на
віднесення сум до податкового кредиту
з договорів (контрактів), визначених
довгостроковими відповідно до п. 187.9 ст.
187 цього Кодексу, є дата фактичного
отримання замовником результатів
робіт (оформлених актами виконаних
робіт) за такими договорами
(контрактами).

Для товарів/послуг, постачання
(придбання) яких контролюється
приладами обліку, факт постачання
(придбання) таких товарів/послуг
засвідчується даними обліку.

Також, відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК
України податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до ст. 39 цього Кодексу, та складається з
сум податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Щодо встановлених порушень з податку
на прибуток суд зазначає наступне.

Згідно п.п. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 ПК України
витрати операційної діяльності
включають: собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг та інші витрати беруться для
визначення об'єкта оподаткування з
урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї
статті, п. 140.2 - 140.5 ст. 140, ст. 142 і 143 та
інших статей цього Кодексу, які прямо
визначають особливості формування
витрат платника податку; витрати
банківських установ, до яких
відносяться: процентні витрати за
кредитно-депозитними операціями, в
тому числі за кореспондентськими
рахунками та коштами до запитання,
цінними паперами власного обігу;
комісійні витрати, в тому числі за
кредитно-депозитними операціями,
розрахунково-касове обслуговування,
інкасацію та перевезення цінностей,
операціями з цінними паперами,
операціями на валютному ринку,
операціями з довірчого управління;
від'ємний результат (збиток) від
операцій з купівлі/продажу іноземної
валюти та банківських металів; від'ємне
значення курсових різниць від
переоцінки активів та зобов'язань у
зв'язку зі зміною офіційного курсу
національної валюти до іноземної
валюти відповідно до п.п. 153.1.3
п. 153.1 ст. 153 цього Кодексу; суми
страхових резервів, сформованих у
порядку, передбаченому ст. 159 цього
Кодексу; суми коштів (зборів), внесені
до Фонду гарантування вкладів фізичних
осіб; витрати з придбання права вимоги
на виконання зобов'язань у грошовій
формі за поставлені товари чи надані
послуги (факторинг); витрати, пов'язані
з реалізацією заставленого майна; інші
витрати, прямо пов'язані зі здійсненням
банківських операцій та наданням
банківських послуг; інші витрати,
передбачені цим розділом.

Крім того, п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК
України встановлено, що витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку не
включаються до складу витрат.

Судом було оглянуто надану позивачем
податкові накладні, на підставі яких
було сформовано податковий кредит, та
встановлено, що вони мають усі
обов'язкові реквізити.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
реєстрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Водночас ст. 1 Закону України від 16.07.1999
№ 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
визначено, що первинний документ - це
документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

На підтвердження реальності
укладеного договору позивач надав суду
копії вищевказаних договорів № 63 та 64
від 03.08.2012, копії звітів про надані
послуги, копії актів наданих послуг,
копії податкових накладних № 197 від
31.08.2012, № 148 від 28.09.2012, № 198 від
31.08.2012 та № 154 від 30.09.2012, копії платіжних
доручень № 411, 413 щодо оплати наданих
послуг, копії банківських виписок.

У листі Вищого адміністративного суду
України від 02.06.2011 № 742/11/13-11 проведено
аналіз відповідних законодавчих норм
та наголошено на тому, що для
підтвердження податкового обліку
можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції, тобто достовірні первинні
документи. Також у вказаному листі
визначено приблизний перелік обставин,
які можуть указувати на відсутність
відповідної господарської операції, а
саме рух активів у процесі здійснення
господарської операції.

Визначальною ознакою господарської
операції є те, що вона повинна
спричиняти реальні зміни майнового
стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового
стану платника податків, як обов'язкова
ознака господарської операції,
кореспондує з нормами ПК України.

Необхідною умовою для віднесення
сплачених у ціні послуг (товарів) сум
податку на додану вартість є факт
придбання товарів та послуг з метою їх
використання в господарській
діяльності.

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені і підтверджені належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

При цьому дослідженню підлягають усі
первинні документи, які належить
складати залежно від певного виду
господарської операції:

- договори, акти виконаних робіт,
документи про перевезення, зберігання
товарів тощо, необхідно перевірити
фізичні, технічні та технологічні
можливості певної особи до вчинення
тих чи інших дій, що становлять зміст
господарської операції, як-от:
наявність кваліфікованого персоналу,
основних фондів, у тому числі
транспортних засобів для перевезення
або виробництва, приміщень для
зберігання товарів тощо, якщо такі
умови необхідні для здійснення певної
операції;

- можливість здійснення операцій з
відповідною кількістю певного товару у
відповідні строки з урахуванням
терміну його придатності, доступності
на ринку тощо;

- наявність відповідних ліцензій
та інших дозвільних документів, що
необхідні для ведення певного виду
господарської діяльності.

Як вбачається з матеріалів справи
договори надання послуг, а саме з
придбання приміщень майнового
комплексу та прилеглої прибудинкової
території позивача та подальшого
оновлення бази даних потенційних
орендарів для здачі в оренду вільних
приміщень має розумні економічні
причини, ділову мету, а також з наданих
первинних документів вбачається
реальна зміна майнового стану платника
податків. Тобто, встановлені умови, що
платник податку мав намір одержати
економічні ефект у результаті
підприємницької діяльності.

Отже, позивачем підтверджено наявність
отримання послуг від ТОВ ВКФ «Мілана»,
що свідчить про те, що правочини між
ними здійснені з метою настання
реальних наслідків та збільшення
обсягів продажу.

Зокрема, суд вважає посилання
відповідача на акт Бориспільської ОДПІ
від 18.04.2013 № 214/22-1/30523272 про результати
документальної позапланової невиїзної
перевірки ТОВ ВКФ «Мілана» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства при фінансово -
господарських взаємовідносин із ТОВ
«Маркітант груп» за період з 1.05.2012 по
30.06.2012, з 01.08.2012 по 31.08.2012, з 01.11.2012 по
30.11.2012, яким встановлено порушення
вимог податкового законодавства
безпідставними, оскільки позивач не
несе юридичної відповідальності за
дії, або бездіяльність своїх
контрагентів.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено,
що у справах щодо оскарження рішень,
дій чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно із ч. 1 ст. 69 КАС України доказами
в адміністративному судочинстві є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення осіб, які беруть
участь у справі, та інші обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Відповідно до ст. 70 КАС України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмету доказування.
Обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Суд вважає, що відповідач як суб'єкти
владних повноважень не довів суду
правомірність прийнятих оскаржуваних
податкових повідомлень - рішень
№ та № від 20.08.2013.

За наведених обставин суд вважає
позовні вимоги обґрунтованими і
такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 11-14, 69-71, 79, 86, 94, 122,
159-163, 167, 185, 186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

п о с т а н о в и в:

Позов задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення -
рішення Державної податкової
інспекції в Києво - Святошинському
районі Головного управління
Міндоходів у Київській області
№ та № від 20.08.2013.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Спільного підприємства
«Київський експериментальний
виробничо - рекламний комбінат»
сплачений судовий збір в сумі 182 (сто
вісімдесят дві) грн. 70 коп.

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 254 КАС
України.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо не скасовано,
набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Київського апеляційного
адміністративного суду у порядку,
встановленому статтями 185-187 КАС
України, шляхом подання апеляційної
скарги через Київський окружний
адміністративний суд протягом десяти
днів з дня отримання копії постанови.

Суддя
Головенко О.Д.

Дата виготовлення і підписання повного
тексту постанови - 11 квітня 2014 р.