Справа № 816/802/14
Суддя: Л.М. Петрова
Дата ухвалення: 2014-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2014 року м. ПолтаваСправа
№816/802/14

Полтавський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Петрової
Л.М.,

за участю:

секретаря судового засідання -
Лисака С.В.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідачів - Березняк
О.М.,

представника третьої особи - Коваленко
М.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом ОСОБА_4 до Реєстраційної служби
Полтавського міського управління
юстиції, Полтавського міського
управління юстиції, третя особа:
Полтавська міська рада, про скасування
рішення, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

28 лютого 2014 року ОСОБА_4 звернулася до
Полтавського окружного
адміністративного суду з позовною
заявою до Реєстраційної служби
Полтавського міського управління
юстиції Полтавської області , третя
особа: Полтавська міська рада , про
скасування рішення про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень від 11 лютого 2014 року №10829712;
зобов'язання зареєструвати за фізичною
особою ОСОБА_4, податковий номер НОМЕР_1,
право оренди земельної ділянки, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1,
кадастровий номер земельної ділянки
:16:006:0381.

В обґрунтування заявлених позовних
вимог позивач зазначає, що документи,
подані ОСОБА_4 для державної
реєстрації права оренди частки
земельної ділянки площею 64 кв.м., яка
являється складовою частиною
земельної ділянки загальною площею 2771
кв.м. з кадастровим номером
:16:006:0381, розташованої за адресою:
АДРЕСА_1, повністю відповідали вимогам
чинного законодавства. Заявником було
виконано обов'язок щодо надання для
державної реєстрації
правовстановлюючого документу, що
підтверджує виникнення права на
нерухоме майно - договору оренди землі
від 07 листопада 2013 року б/н, укладеного
з Полтавською міською радою. Таким
чином, у зв'язку з наданням для
державної реєстрації права оренди
належним чином оформленого договору
оренди землі від 07 листопада 2013 року
б/н, є необґрунтованими посилання
державного реєстратора на
невідповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують, а саме,
статті 3 Закону України "Про оренду
землі". З огляду на це, рішення
державного реєстратора про відмову у
державній реєстрації речових прав та
їх обтяжень від 11 лютого 2014 року №10829712
є незаконним та підлягає скасуванню.

Ухвалою Полтавського окружного
адміністративного суду від 01 квітня 2014
року до участі у справі у якості
другого відповідача залучено
Реєстраційну службу Полтавського
міського управління юстиції
Полтавської області /а.с. 49-50/.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав,
просив суд задовольнити позов.

Представник відповідачів у судовому
засіданні заперечувала проти позову та
просила відмовити у задоволенні
позовних вимог з огляду на їх
безпідставність та необґрунтованість.

У своїх письмових запереченнях
Реєстраційна служба Полтавського
міського управління юстиції
Полтавської області зазначала, що
договором оренди землі від 07 листопада
2013 року б/н не визначено, яку саме
частку становить частина земельної
ділянки площею 64 кв.м. із земельної
ділянки загальною площею 2771 кв.м.,
наданої у спільну оренду кільком
орендарям. Частина (частка) земельної
ділянки не може бути об'єктом оренди
землі, оскільки відповідно до статі 3
Закону України "Про оренду землі"
об'єктом оренди є земельні ділянки, що
перебувають у власності громадян,
юридичних осіб, комунальній та
державній власності, а отже укладання
договору оренди землі можливе лише на
земельну ділянку із зазначенням у
ньому відомостей про об'єкт оренди
(земельної ділянки) та відповідно всіх
орендарів. Вказану позицію висловлено
Державним агентством земельних
ресурсів України у листі від 03 квітня
2013 року №5601/17/11-13 "Щодо порядку
укладання та реєстрації договорів
оренди". Таким чином, державний
реєстратор вважає, що рішення про
відмову у державній реєстрації речових
прав та їх обтяжень від 11 лютого 2014 року
№10829712 прийняте нею в межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Представник третьої особи у судовому
засіданні у судовому засіданні позовні
вимоги підтримала, просила суд
задовольнити позов.

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін та представника
третьої особи, вивчивши та дослідивши
матеріали справи, з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги та
заперечення, оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, приходить до
наступних висновків.

Судом встановлено, що 08 лютого 2014 року
за реєстраційним номером 5358517
державним реєстратором прав на
нерухоме майно РС Полтавського МУЮ
Полтавської області зареєстровано
заяву про державну реєстрацію прав та
їх обтяжень (щодо іншого речового
права) - права оренди земельної
ділянки, подану уповноваженою особою
позивача ОСОБА_1 /а.с. 63/.

11 лютого 2014 року державним
реєстратором прав на нерухоме майно РС
Полтавського МУЮ Полтавської області
прийнято рішення №10829712 про відмову у
державній реєстрації іншого речового
права - право оренди земельної ділянки,
що розташована: АДРЕСА_1, кадастровий
номер земельної ділянки :16:006:0381,
за ОСОБА_4, податковий номер /а.с.
9/.

Позивач не погодилася із відмовою
державного реєстратора прав на
нерухоме майно РС Полтавського МУЮ
Полтавської області у реєстрації права
оренди земельної ділянки та оскаржила
її до суду.

Відповідно до частини третьої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Зі змісту положень статті 9 Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень" від 01 липня 2004 №1952-IV (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) слідує, що
державний реєстратор є державним
службовцем, який, зокрема, приймає
рішення про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень, про відмову в державній
реєстрації, про її зупинення, внесення
змін до Державного реєстру прав та у
разі потреби вимагає подання
передбачених законодавством
додаткових документів, необхідних для
державної реєстрації прав та їх
обтяжень.

Частиною першою статті 4 вказаного
Закону визначено, що обов'язковій
державній реєстрації підлягають
речові права та обтяження на нерухоме
майно, розміщене на території України,
що належить фізичним та юридичним
особам, державі в особі органів,
уповноважених управляти державним
майном, іноземцям та особам без
громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування, а
саме, зокрема, право постійного
користування земельною ділянкою та
право оренди земельної ділянки.

Як вбачається з матеріалів справи,
згідно рішення тридцять четвертої
сесії шостого скликання Полтавської
міської ради від 24 жовтня 2013 року "Про
надання земельних ділянок, передачу в
постійне користування та в оренду
земельних ділянок, продовження права
користування земельними ділянками"
/а.с. 20/, враховуючи проект визначення
земельної частки в прибудинковій
території багатоквартирного житлового
будинку для обслуговування власних
нежитлових приміщень (магазину
непродовольчих товарів) по АДРЕСА_1,
передано в спільну оренду строком на 5
років земельну ділянку площею 0,2771 га по
АДРЕСА_2, кадастровий номер
:16:006:0381. Визначено право на
земельну ділянку відповідно до частки
власності на приміщення, а саме:
громадянці ОСОБА_4, частка земельної
ділянки 64/2771 (пл. 0,0064 га), для
експлуатації та обслуговування
нежитлових приміщень, (землі жилової та
громадської забудови).

07 листопада 2013 року між ОСОБА_4
(орендарем) та Полтавською міською
радою (орендодавцем) укладено договір
оренди землі №б/н /а.с. 10-11/.

Відповідно до розділу 1 договору
орендодавець на підставі рішення
тридцять четвертої сесії шостого
скликання Полтавської міської ради від
24 жовтня 2013 року надає, а орендар
приймає в спільну оренду земельну
ділянку для експлуатації та
обслуговування нежитлових приміщень,
яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно з розділом 2 даного договору
"Обєкт оренди" в спільну оренду
передається земельна ділянка площею 2771
кв.м. згідно з планом (схемою) земельної
ділянки, що є невід'ємною частиною
цього договору; кадастровий номер
земельної ділянки :16:006:0381;
земельна ділянка, яка передається в
оренду, немає недоліків, що можуть
перешкоджати її ефективному
використанню.

В розділах 3, 4 та 6 вказаного договору
визначено, що цей договір укладено на
термін з 24 жовтня 2013 року по 24 жовтня 2018
року. Після закінчення строку договору
орендар має переважне право на
поновлення його на новий строк. Орендна
плата за користування земельною
ділянкою розрахована відповідно до
частки земельної ділянки (64 кв.м.), що
визначена рішенням міської ради та
знаходиться в спільному користуванні
становить 1890,18 грн на рік. Нарахування
орендної плати за землю починається з 24
жовтня 2013 року. Передача земельної
ділянки в оренду здійснюється без
розроблення проекту її відведення.
Земельна ділянка в межах, визначених
кадастровим планом, передається в
користування орендарю відповідно до
умов, зазначених в акті
приймання-передачі в оренду земельної
ділянки.

З метою проведення державної
реєстрації права оренди частки
земельної ділянки площею 64 кв.м., яка є
частиною земельної ділянки загальною
площею 2771 кв.м. з кадастровим номером
:16:006:0381, розташованої за адресою:
АДРЕСА_1, ОСОБА_4 звернулася до
Реєстраційної служби Полтавського МУЮ
Полтавської області із заявою про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень /а.с. 63/.

Приймаючи рішення від 11 лютого 2014 року
№10829712 про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
державний реєстратор виходив з того, що
подані позивачем документи не
відповідають вимогам або не дають
змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують, а саме - статті 3 Закону
України "Про оренду землі", оскільки у
договорі оренди землі від 07 листопада
2013 року б/н, поданому для державної
реєстрації права оренди частки
земельної ділянки, вказано про
передачу в спільну оренду земельної
ділянки площею 2771 кв.м. та не визначено
при цьому, яку саме частку із земельної
ділянки загальною площею 2771 кв.м.
становить частина земельної ділянки 64
кв.м. За твердженням державного
реєстратора, частина (частка) земельної
ділянки не може бути об'єктом оренди
землі, оскільки відповідно до статі 3
Закону України "Про оренду землі"
об'єктом оренди є земельні ділянки, що
перебувають у власності громадян,
юридичних осіб, комунальній та
державній власності, а отже, укладання
договору оренди землі можливе лише на
земельну ділянку із зазначенням у
ньому відомостей про об'єкт оренди
(земельної ділянки) та відповідно всіх
орендарів.

Суд погоджується з висновком
державного реєстратора з огляду на
наступне.

Частиною першою статті 2 Закону України
"Про оренду землі" від 06 жовтня 1998 року
№161-XIV (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
визначено, що відносини, пов'язані з
орендою землі, регулюються Земельним
кодексом України, Цивільним кодексом
України, цим Законом, законами України,
іншими нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до них, а також
договором оренди землі.

Згідно з частинами першою, другою
статті 93 Земельного кодексу України
від 25 жовтня 2001 року №2768-III право оренди
земельної ділянки - це засноване на
договорі строкове платне володіння і
користування земельною ділянкою,
необхідною орендареві для провадження
підприємницької та іншої діяльності.
Земельні ділянки можуть передаватися в
оренду громадянам та юридичним особам
України, іноземцям і особам без
громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним об'єднанням і
організаціям, а також іноземним
державам.

Відповідно до частини першої статті 3
Закону України "Про оренду землі"
об'єктами оренди є земельні ділянки, що
перебувають у власності громадян,
юридичних осіб, комунальній або
державній власності.

Частиною першою статті 4 вказаного
Закону визначено, що орендодавцями
земельних ділянок є громадяни та
юридичні особи, у власності яких
перебувають земельні ділянки, або
уповноважені ними особи.

Орендарі набувають права оренди
земельної ділянки на підставах і в
порядку, передбачених Земельним
кодексом України, Цивільним кодексом
України, цим та іншими законами України
і договором оренди землі /частина перша
статті 6 Закону України "Про оренду
землі"/.

Статтею 13 Закону України "Про оренду
землі" встановлено, що договір оренди
землі - це договір, за яким орендодавець
зобов'язаний за плату передати
орендареві земельну ділянку у
володіння і користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства.

Згідно статті 15 Закону України "Про
оренду землі" істотними умовами
договору оренди землі є: - об'єкт оренди
(кадастровий номер, місце розташування
та розмір земельної ділянки); - строк
дії договору оренди; - орендна плата із
зазначенням її розміру, індексації,
форм платежу, строків, порядку її
внесення і перегляду та
відповідальності за її несплату; -
умови використання та цільове
призначення земельної ділянки, яка
передається в оренду; - умови
збереження стану об'єкта оренди; - умови
і строки передачі земельної ділянки
орендарю; та інші.

Відсутність у договорі оренди землі
однієї з істотних умов, передбачених
цією статтею, а також порушення вимог
статей 4 - 6, 11, 17, 19 цього Закону є
підставою для відмови в державній
реєстрації договору оренди, а також для
визнання договору недійсним
відповідно до закону. За згодою сторін
у договорі оренди землі можуть
зазначатися інші умови, зокрема
якісний стан земельних угідь, порядок
виконання зобов'язань сторін, порядок
страхування об'єкта оренди, порядок
відшкодування витрат на здійснення
заходів щодо охорони і поліпшення
об'єкта оренди, проведення
меліоративних робіт, а також обставини,
що можуть вплинути на зміну або
припинення дії договору оренди, тощо
/частини друга, третя статті 15 Закону
України "Про оренду землі"/.

Як свідчить зміст договору оренди
землі від 07 листопада 2013 року б/н,
укладеного між Полтавською міською
радою та ОСОБА_4, об'єктом оренди
визначена земельна ділянка загальною
площею 2771 кв.м., кадастровий номер
:16:006:0381, що розташована за адресою:
АДРЕСА_3, яка передається в спільну
оренду, однак, орендарем визначено лише
одну особу - позивача у справі.

Передача земельної ділянки в спільну
оренду зумовлена вимогами пункту 23
рішення тридцять четвертої сесії
шостого скликання Полтавської міської
ради від 24 жовтня 2013 року "Про надання
земельних ділянок, передачу в постійне
користування та в оренду земельних
ділянок, продовження права
користування земельними ділянками",
згідно якого земельну ділянку
загальною площею 0,2771 га по АДРЕСА_1,
кадастровий номер :16:006:0381,
вирішено передати у спільну оренду
строком на 5 років для експлуатації та
обслуговування нежитлових приміщень
(землі житлової та громадської
забудови) ОСОБА_4 частку земельної
ділянки 64/2771 (пл. 0,0064 га).

Частиною четвертою статті 15 Закону
України "Про оренду землі" невід'ємними
частинами договору оренди землі
визначені: план або схема земельної
ділянки, яка передається в оренду;
кадастровий план земельної ділянки з
відображенням обмежень (обтяжень) у її
використанні та встановлених
земельних сервітутів; акт визначення
меж земельної ділянки в натурі (на
місцевості); акт приймання-передачі
об'єкта оренди; проект відведення
земельної ділянки у разі його
розроблення згідно із законом.

Разом з тим, як встановлено судом,
кадастровий номер даній земельній
ділянці не присвоювався, межі
земельної ділянки площею 64 кв.м на
місцевості не встановлювались.
Кадастровий план земельної ділянки та
акт погодження меж земельної ділянки
складено на земельну ділянку загальною
площею 2771 кв.м., кадастровий номер
:16:006:0381 /а.с. 14-19/.

Таким чином, розділом 2 договору оренди
землі від 07 листопада 2013 року б/н
об'єктом оренди визначено земельну
ділянку загальною площею 2771 кв.м. з
кадастровим номером :16:006:0381,
однак, фактично об'єктом оренди є
частина вказаної земельної ділянки, а
саме, земельна ділянка площею 64 кв.м.,
яка передана в оренду ОСОБА_4, що
підтверджується матеріалами справи та
не заперечується представником
позивача.

З викладеного вбачається, що договір
оренди землі від 07 листопада 2013 року б/н
у порушення статті 15 Закону України
"Про оренду землі" не містить істотної
умови щодо фактичного об'єкту оренди -
частини земельної ділянки площею 64
кв.м., переданої в оренду ОСОБА_4, а саме,
кадастрового номеру вказаної частини
земельної ділянки.

Судом також враховано, що згідно статті
79 Земельного кодексу України земельна
ділянка - це частина земної поверхні з
установленими межами, певним місцем
розташування, з визначеними щодо неї
правами.

Зі змісту положень статті 791 Земельного
кодексу України встановлено, що
земельна ділянка може бути об'єктом
цивільних прав виключно з моменту її
формування (крім випадків суборенди,
сервітуту щодо частин земельних
ділянок) та державної реєстрації права
власності на неї.

Формування земельної ділянки полягає у
визначенні земельної ділянки як
об'єкта цивільних прав. Формування
земельної ділянки передбачає
визначення її площі, меж та внесення
інформації про неї до Державного
земельного кадастру. Сформовані
земельні ділянки підлягають державній
реєстрації у Державному земельному
кадастрі.

Формування земельних ділянок
здійснюється, зокрема, у порядку
відведення земельних ділянок із земель
державної та комунальної власності.

Земельна ділянка вважається
сформованою з моменту присвоєння їй
кадастрового номера.

Державна реєстрація речових прав на
земельні ділянки здійснюється після
державної реєстрації земельних
ділянок у Державному земельному
кадастрі.

Як пояснив у судовому засіданні
представник позивача, саме для
експлуатації та обслуговування
нежитлових приміщень ОСОБА_4 була
надана в оренду земельна ділянка
площею 64 кв.м., що є невід'ємною частиною
земельної ділянки загальною площею 0,2771
га з кадастровим номером :16:006:0381,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Суд вважає, що частина (частка)
земельної ділянки (її невідокремлена
частина) не може бути об'єктом оренди
землі, оскільки відповідно до статті 3
Закону України "Про оренду землі"
об'єктом оренди є земельні ділянки, що
перебувають у власності громадян,
юридичних осіб, комунальній та
державній власності, а отже, укладання
договору оренди землі можливе лише на
земельну ділянку із зазначенням у
ньому відомостей про об'єкт оренди
(земельної ділянки, її кадастрового
номеру) та відповідно всіх орендарів.

Відповідно до частини третьої статті 17
Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" документи, що
встановлюють виникнення, перехід,
припинення прав на нерухоме майно та їх
обтяжень і подаються для державної
реєстрації прав, повинні відповідати
вимогам, встановленим цим Законом та
іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 4 частини першої статті 24
Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" встановлено, що у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень може бути відмовлено у разі,
якщо подані документи не відповідають
вимогам, встановленим цим Законом, або
не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують.

З огляду на викладене, суд прийшов до
висновку, що державний реєстратор,
приймаючи оскаржуване рішення від 11
лютого 2014 року №10829712 про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень, діяв на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, а
також, з використанням повноважень з
метою, з якою ці повноваження йому
надано, обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення.

Таким чином, позовні вимоги у частині
скасування рішення від 11 лютого 2014 року
№10829712 задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про зобов'язання
зареєструвати за фізичною особою
ОСОБА_4, податковий номер НОМЕР_1, право
оренди земельної ділянки, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1,
кадастровий номер земельної ділянки
:16:006:0381 суд зазначає наступне.

У судовому засіданні представником
відповідачів було доведено
правомірність прийнятого рішення про
відмову у державній реєстрації прав та
їх обтяжень, оскільки позовні вимоги
про зобов'язання зареєструвати за
фізичною особою ОСОБА_4, податковий
номер НОМЕР_1, право оренди земельної
ділянки, що розташована за адресою:
АДРЕСА_1, кадастровий номер земельної
ділянки :16:006:0381 є похідними від
першої позовної вимоги, суд приходить
до висновку, що позовні вимоги в цій
частині задоволенню також не
підлягають.

Відповідно до положень, закріплених
статтею 11 Кодексу адміністративного
судочинства України, розгляд і
вирішення справ в адміністративних
судах здійснюються на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

Згідно з частинами першою, другою
статті 71 цього Кодексу кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу /частина 1/; в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову /частина 2/.

Таким чином, позивач скористався
правом на звернення до
адміністративного суду і його право не
може бути обмежене; заявлені ОСОБА_4
вимоги розглянуті судом по суті. Проте,
враховуючи відсутність протиправності
у діях відповідачів, підстави для
задоволення позову відсутні.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 2, 7, 8, 9, 10, 11, 71, 94, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_4 до Реєстраційної служби
Полтавського міського управління
юстиції, Полтавського міського
управління юстиції, третя особа:
Полтавська міська рада, про скасування
рішення, зобов'язання вчинити дії,
відмовити.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Полтавський окружний адміністративний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення постанови з одночасним
надісланням її копії до суду
апеляційної інстанції. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 Кодексу адміністративного
судочинства України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Повний текст постанови складено 14
квітня 2014 року.

Суддя
Л.М. Петрова