Справа № 260/10903/13-а
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2014-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Шестопалов
Суддя-доповідач - Гімон М.М.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2014 року
справа №260/10903/13-а

Донецький апеляційний
адміністративний суд в складі колегії
суддів: судді-доповідача Гімона М.М.,
суддів Гайдара А.В., Старосуда М.І.,
розглянув в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління праці та соціального
захисту населення Ленінської районної
в м. Донецьку ради на постанову
Ленінського районного суду м. Донецька
від 10 січня 2014 року у справі № 260/10903/13-а
за позовом ОСОБА_2 до Управління праці
та соціального захисту населення
Ленінської районної в м. Донецьку ради,
третя особа Державна казначейська
служба України в Ленінському районі м.
Донецька про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
певні дії, -

В С Т А Н О
В И В:

Постановою Ленінського районного суду
м. Донецька від 10 січня 2014 року позов
ОСОБА_2 до Управління праці та
соціального захисту населення
Ленінської районної в м. Донецьку ради,
третя особа Державна казначейська
служба України в Ленінському районі м.
Донецька про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
певні дії, задоволено частково. Визнано
дії відповідача неправомірними та
зобов'язано відповідача здійснити
нарахування та виплату позивачу
недоплаченої суми допомоги по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку у розмірі
встановленого законом прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років за
період з 07.05.2013 року по 10.01.2014 року та
стягнуто перераховану суму з
відповідача за рахунок коштів
Державного бюджету України, з
урахуванням фактично виплачених сум. В
задоволені решти позовних вимог
відмовлено.

Відповідач, не погодившись з
постановою суду першої інстанції,
подав апеляційну скаргу, в якій просив
постанову суду першої інстанції
скасувати та прийняти нову постанову,
якою відмовити у задоволені позовних
вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги
апелянт посилається на те, що на час
виплати щорічної грошової допомоги на
оздоровлення відповідач діяв на
підставі Постанови Кабінету Міністрів
України від 27.12.2001 року № 1751 «Про
затвердження Порядку призначення і
виплати державної допомоги сім'ям з
дітьми», а тому дії відповідача не
можливо вважати такими, що суперечать
законодавству.

Сторони в судове засідання суду
апеляційної інстанції не з'явились, про
дату, час та місце розгляду справи
повідомлені належним чином. За
приписами п.2 ч.1 ст.197 КАС України
розгляд справи колегією суддів
здійснюється в письмовому
провадженні.

Вивчивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів,
здійснюючи апеляційний перегляд
справи в межах доводів апеляційної
скарги, дійшла висновку, що останню
необхідно залишити без задоволення, а
рішення суду першої інстанції залишити
без змін з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції
встановлено, що позивач є матір'ю
ОСОБА_3, народженої ІНФОРМАЦІЯ_1, що
підтверджено свідоцтвом про
народження (арк. справи 10).

Позивач у зв`язку з народженням дитини
перебуває на обліку відповідача та з
18.10.2011 р. отримує допомогу по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку у розмірі 130 грн. (арк. справи 9).
Відповідачем вказана допомога була
нарахована та виплачена позивачу
відповідно до Постанови Кабінету
Міністрів України від 27.12.2001 року № 1751
«Про затвердження Порядку призначення
і виплати державної допомоги сім'ям з
дітьми».

Частково задовольняючи позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
відповідач неправомірно виплачував
позивачу допомогу по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку у розмірі, який суперечить статті
15 Закону України "Про державну допомогу
сім'ям з дітьми".

В частині відмови в задоволені решти
позовних вимог постанова суду першої
інстанції сторонами по справі не
оскаржується.

Колегія суддів вважає, що висновки суду
першої інстанції про задоволення
позову зроблені на підставі всебічно
досліджених доказів, обставинам справи
дана правильна правова оцінка, а при
прийнятті рішення вірно застосовані
норми матеріального та процесуального
права.

Статтею 5 Закону України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми» від 21
листопада 1992 року № 2811-XII (зі змінами та
доповненнями) передбачено, що всі види
державної допомоги сім'ям з дітьми,
крім допомоги у зв'язку з вагітністю та
пологами жінкам, зазначеним у частині
другій статті 4 цього Закону,
призначають і виплачують органи
соціального захисту населення за
місцем проживання батьків
(усиновителів, опікуна, піклувальника).

З 1 січня 2008 року відповідно до статті 15
Закону України "Про державну допомогу
сім'ям з дітьми" та пункту 3 Прикінцевих
Положень цього Закону, пункту 22 Порядку
про призначення та виплату державної
допомоги сім'ям з дітьми затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 27 грудня 2001 року № 1751, розмір
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається у розмірі, що дорівнює
різниці між: з 1 січня 2008 року - 50%; з 1
січня 2009 року -75%; з 1 січня 2010 року - 100%
прожиткового мінімуму встановленого
для працездатних осіб та
середньомісячним сукупнім доходом
сім'ї в розрахунку на одну особу за
попередні шість місяців, але не менше 130
грн.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачем призначено допомогу по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку відповідно до частини
першої статті 15 Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми» в
редакції Закону № 107-VІ, тобто у розмірі
не менше 130 гривень без врахування
різниці між прожитковим мінімумом,
встановленим для працездатних осіб, та
середньомісячним сукупним доходом
сім'ї в розрахунку на одну особу за
попередні шість місяців.

В той же час, колегія суддів зазначає,
що відповідно до Прикінцевих положень
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік», розділ П «Внесення
змін до деяких законодавчих актів
України», яким викладена зазначена
редакція частини першої статті 15
Закону України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми», діяла по 31 грудня 2008
року.

Порядок призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми був
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України 27 грудня 2001 року N 1751
саме на виконання Закону N 2811-XII (пункт 1).

Таким чином, станом на день звернення
позивача до відповідача із заявою при
призначення їй допомоги по догляду за
дитиною до досягнення трирічного віку,
частина 1 статті 15 Закону діє в
наступній редакції: допомога по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку надається у розмірі
встановленого законом прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років.

В подальшому, ані Законом України «Про
Державний бюджет на 2013 рік», ані
Законом України «Про Державний бюджет
на 2014 рік», ані іншими законами не
встановлювався інший розмір допомоги,
ніж в Законі №2811-ХІІ.

Таким чином, відповідач, виплачуючи
позивачу з 07.05.2013 року допомогу по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку в розмірі 130 грн., діяв
неправомірно та з порушенням вимог
законодавства.

Посилання апелянта на те, що на час
виплати грошової допомоги відповідач
діяв на підставі Постанови Кабінету
Міністрів України від 27.12.2001 року № 1751
«Про затвердження Порядку призначення
і виплати державної допомоги сім'ям з
дітьми», колегія суддів не приймає до
уваги, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 9
КАС України, у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, Закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу, в даному випадку положення ст. 15
Закону №2811-ХІІ.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та задовольнив позов
з дотриманням норм матеріального та
процесуального права, що в свою чергу, є
підставою для залишення рішення суду
першої інстанції без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 24, 195, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Ленінської районної в м. Донецьку ради
залишити без задоволення.

Постанову Ленінського районного суду
м. Донецька від 10 січня 2014 року у справі
№ 260/10903/13-а за позовом ОСОБА_2 до
Управління праці та соціального
захисту населення Ленінської районної
в м. Донецьку ради, третя особа Державна
казначейська служба України в
Ленінському районі м. Донецька про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити певні дії
залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за
наслідками апеляційного перегляду
набирає законної сили через п'ять днів
після направлення її копії особам, які
беруть участь у справі та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом 20 днів після
набрання законної сили.

Колегія суддів
М.М. Гімон

А.В. Гайдар

М.І.
Старосуд