Справа № 2а-17319/12/2670
Суддя: Білуга С.В.
Дата ухвалення: 2014-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" квітня 2014 р. м. Київ
К/800/37063/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого Білуги
С.В.,

суддів Гаманка
О.І.,

Загороднього А.Ф.

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Державної виконавчої служби України на
постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 20 червня 2013
року у справі за позовом Державної
судової адміністрації України до
Державної виконавчої служби України
про визнання незаконною та скасування
постанови,

встановила:

У грудні 2012 року Державна судова
адміністрація України звернулась до
суду з позовом до Державної виконавчої
служби України про визнання незаконною
та скасування постанови.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва
від 25 січня 2013 року в задоволені
позову Державної судової
адміністрації України відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 20 червня 2013
року постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва
від 25 січня 2013 року скасовано. Прийнято
нове рішення про задоволення позову.
Визнано незаконною та скасовано
постанову державного виконавця
відділу примусового виконання рішення
Державної виконавчої служби України
ВП № 6600936 від 27 листопада 2012 про
стягнення з Державної судової
адміністрації України виконавчого
збору в розмірі 2369,98 грн.

Державна виконавча служба України
подала касаційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 20 червня 2013 року скасувати та
прийняти нове рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Перевіривши наведені доводи в
касаційній скарзі, рішення судів щодо
застосування судами першої та
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що постановою
Конотопського міськрайонного суду
Сумської області від 22 січня 2008 року у
справі № 2а-61 задоволено позов ОСОБА_3
до Державної судової адміністрації
України, Міністерства фінансів
України, Головного управління
Державного казначейства України при
Міністерстві фінансів України, третя
особа: територіальне управління
Державної судової адміністрації
України в Сумській області про
стягнення щомісячної премії, премії
до свята 8 Березня 2005 року та надбавки
за напруженість і складність роботи.
Зокрема, суд постановив стягнути з
Державної судової адміністрації
України на користь ОСОБА_3 суми
невиплаченої щомісячної премії за 2005 -
2006 роки в розмірі 10533,56 грн., премії до
свята 8 Березня 2005 року в розмірі 131,70
грн. та суму невиплаченої у 2006 році
надбавки за виконання особливо
важливої роботи в розмірі 13034,56 грн.,
всього 23699,82 грн. На виконання вказаного
судового рішення Конотопським
міськрайонним судом Сумської області
видано виконавчий лист від 22 січня 2008
року № 2а-61.

Постановою державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
Департаменту Державної виконавчої
служби України від 14.03.2008 ВП № 6600936 з
метою виконання згаданого виконавчого
листа відкрито виконавче провадження
та запропоновано боржнику Державній
судовій адміністрації України в
семиденний строк з моменту отримання
постанови добровільно виконати
рішення суду. Листом № 494-0-32-08-25
відповідач направив указану постанову
про відкриття виконавчого провадження
на адресу позивача.

У зв'язку з наданням копій документів,
що підтверджують факт виконання
рішення Конотопського міськрайонного
суду Сумської області, а саме: копії
платіжного доручення від 06.12.2010, згідно
якого ОСОБА_3 перераховано кошти
відповідно до виконавчого листа № 2а-61
від 04.02.2008, постановою державного
виконавця від 27.11.2012 було закінчено
виконавче провадження ВП № 6600936.

Водночас постановою державного
виконавця від 27.11.2012 ВП № 6600936
постановлено стягнути з боржника
виконавчий збір в розмірі 2369,98 грн.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та приймаючи рішення про
задоволення позовних вимог та
скасування постанови про стягнення
виконавчого збору, суд апеляційної
інстанції, виходив з того, що з часу
винесення постанови про відкриття
виконавчого провадження відповідачем
не здійснювалось жодних дій щодо
виконання судового рішення.

Однак, колегія суддів повністю з такими
висновками суду погодитись не може з
огляду на наступне.

Законом України «Про виконавче
провадження» визначено умови і
порядок виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку.

Відповідно до статті 5 Закон України
«Про виконавче провадження» у вимоги
державного виконавця щодо виконання
рішень обов'язкові для всіх органів,
організацій, посадових осіб, фізичних і
юридичних осіб на території України.

Частиною 1 статті 6 зазначеного Закону
на державного виконавця покладено
обов'язок використовувати надані йому
права відповідно до закону і не
допускати у своїй діяльності порушення
прав та законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

За змістом статті 25 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
такого документа до виконання, він
відповідає вимогам, передбаченим цим
Законом, пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби. Державний
виконавець протягом трьох робочих днів
з дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець
вказує про необхідність боржнику
самостійно виконати рішення у строк до
семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення про
примусове виселення боржника - у строк
до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у
разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусові виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведення виконавчих
дій, передбачених цим Законом.

Згідно зі статтею 27 Закону України «Про
виконавче провадження» у разі
ненадання боржником у строки,
встановлені частиною 2 статті 25 цього
Закону для самостійного виконання
рішення, документального
підтвердження повного виконання
рішення державний виконавець на
наступний день після закінчення
відповідних строків розпочинає
примусове виконання рішення.

Відповідно до норм частини 1 статті 28
Закону України «Про виконавче
провадження» визначено, що у разі
невиконання боржником рішення
майнового характеру у строк,
встановлений частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного його
виконання, постановою державного
виконавця з боржника стягується
виконавчий збір у розмірі 10 відсотків
суми, що підлягає стягненню, або
вартості майна боржника, що підлягає
передачі стягувану за виконавчим
документом. У разі невиконання
боржником у той самий строк рішення
немайнового характеру виконавчий збір
стягується в розмірі сорока
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян з боржника фізичної особи в
розмірі вісімдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян з боржника
юридичної особи. У зазначених розмірах
стягується З боржника також у разі
повернення виконавчого документа без
виконання за письмовою заявою
стягувача та у разі самостійного
виконання боржником рішення після
початку його примусового виконання,
зокрема шляхом перерахування коштів
безпосередньо на рахунок стягувача.
Постанова про стягнення виконавчого
збору може бути оскаржена в
десятиденний строк у порядку,
встановленому цим Законом.

Судами встановлено та не
заперечується позивачем, що в
добровільному порядку рішення суду
виконано не було, що обґрунтовано
поважністю причин, які полягають в
тому, що Державна судова адміністрація
України є бюджетною установою, яка
фінансується за рахунок коштів
державного бюджету України в межах,
передбачених Законом України про
державний бюджет на відповідний рік.

Оскільки боржником не було самостійно
виконано рішення, в строк,
встановлений для добровільного
виконання, то було розпочато примусове
виконання цього рішення із стягненням
з боржника виконавчого збору
відповідно до положень статті 25, 28
Закону України «Про виконавче
провадження».

Таким чином рішення суду першої
інстанції ухвалено відповідно до
закону і скасоване помилково, а тому
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню, рішення суду апеляційної
інстанції скасуванню, а рішення суду
першої інстанції залишенню в силі.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 226, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів -

ухвалила:

Касаційну скаргу Державної виконавчої
служби України задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 20 червня 2013
року - скасувати.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 25 січня 2013 року у
справі за позовом Державної судової
адміністрації України до Державної
виконавчої служби України про визнання
незаконною та скасування постанови -
залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
С.В. Білуга

Судді
О.І. Гаманко

А.Ф. Загородній