Справа № 1308/2335/12, 2а-444/12/13
Суддя: Мікула О.І.
Дата ухвалення: 2014-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2014 року
Справа №
876/7887/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого - судді -
Мікули О.І.,

суддів -
Курильця А.Р., Кушнерика М.П.,

з участю секретаря судового засідання -
Рак Х.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові в залі суду
апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову
Жовківського районного суду
Львівської області від 25 квітня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до
Кунинської сільської ради
Жовківського району Львівської
області, треті особи- ОСОБА_1, ОСОБА_5,
орган опіки та піклування Кунинської
сільської ради Жовківського району
Львівської області, служба у справах
дітей Жовківської районної державної
адміністрації Львівської області про
визнання нечинними та скасування
рішень Кунинської сільської ради, -

в с т а н о
в и в :

16 липня 2012 року позивач- Станішовська
Г.М. звернулася в суд з позовом до
відповідача- Кунинської сільської ради
Жовківського району Львівської
області, третіх осіб- ОСОБА_1, ОСОБА_5,
органу опіки та піклування Кунинської
сільської ради Жовківського району
Львівської області, служби у справах
дітей Жовківської районної державної
адміністрації Львівської області, в
якому просить визнати нечинними та
скасувати рішення Кунинської
сільської ради №98 від 12 листопада 2009 р.,
№62 від 28 грудня 2009 р., №04 від 03 травня 2012
р. та №08 від 03 травня 2012 р.

Постановою Жовківського районного
суду Львівської області від 25 квітня 2013
року адміністративний позов ОСОБА_2
задоволено частково. Визнано частково
нечинним та скасовано пункт 1 рішення
№98 від 12 листопада 2009 року Кунинської
сільської ради «Про надання дозволу на
виготовлення технічної документації
із землеустрою щодо передачі земельних
ділянок у власність громадянам
Кунинської сільської ради» (додаток №1
до рішення п.7), а саме: в частині надання
дозволу на виготовлення технічної
документації із землеустрою щодо
передачі у власність ОСОБА_6 земельної
ділянки для ведення особистого
селянського господарства в розмірі 0,07
га. Визнано частково нечинним та
скасовано рішення №62 від 28 грудня 2009
року Кунинської сільської ради «Про
передачу у власність земельної ділянки
для ведення особистого селянського
господарства гр.ОСОБА_6», а саме: в
частині передачі у власність ОСОБА_6
земельної ділянки для ведення
особистого селянського господарства в
розмірі 0,07 га., яка знаходиться в
урочищі «Пустиня». Визнано нечинним та
скасовано рішення №04 від 03 травня 2012
року Кунинської сільської ради «Про
вирішення спірного земельного питання
між ОСОБА_2 та ОСОБА_1». Визнано частково
нечинним та скасовано рішення №08 від 03
травня 2012 року Кунинської сільської
ради «Про звернення ОСОБА_5 щодо
внесення змін до рішення Кунинської
сільської ради №98 від 12.11.2009 року, а
саме: в частині надання дозволу на
виготовлення технічної документації
із землеустрою щодо передачі у
власність ОСОБА_5 земельної ділянки для
ведення особистого селянського
господарства в розмірі 0,07 га.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, третя особа- ОСОБА_1 оскаржила
його в апеляційному порядку. Вважає, що
оскаржувана постанова прийнята з
неповним з'ясуванням обставин, що мають
значення для справи, з порушенням норм
матеріального і процесуального права
та підлягає скасуванню, покликаючись
на те, що судом першої інстанції не
надано належної правової оцінки тому
факту, що позивач звернулась з позов з
метою захисту свого права користування
земельною ділянкою в межах її
фактичного користування, а не на захист
публічного права, тому даний спір
повинен вирішуватись в порядку
цивільного судочинства. Крім того,
покликається на те, що позивачем не
підтверджено жодним належним доказом
право на спірну земельну ділянку, а
тому вважає, що Кунинська сільська рада
при прийнятті оскаржуваних рішень
діяла у відповідності до вимог
Конституції України, на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені, Конституцією та законами
України. Просить скасувати оскаржувану
постанову та прийняти нову, якою у
задоволенні позову відмовити.

Представник апелянта - ОСОБА_7 у
судовому засіданні підтримала доводи,
викладені в апеляційній скарзі, вважає
висновки суду першої інстанції
неправильними та необгрунтованими,
просить скасувати оскаржувану
постанову та ухвалити нове судове
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог.

Представник позивача - ОСОБА_8 у
судовому засіданні не погодилася з
доводами апеляційної скарги і вважає,
що вони не спростовують висновків суду
першої інстанції, який ухвалив законне
та обґрунтоване рішення, просить
залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін.

Представник відповідача- Кунинської
сільської ради та треті особи в судове
засідання не прибули, про дату, час і
місце апеляційного розгляду
повідомлені належним чином,
представник відповідача- Кунинської
сільської ради та представник третьої
особи- Служби у справах дітей подали до
суду заяви про розгляд справи у їх
відсутності, а тому суд вважає можливим
проведення розгляду справи в їх
відсутності за наявними в справі
матеріалами та на основі наявних у ній
доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника апелянта та представника
позивача, перевіривши матеріали справи
та доводи апеляційної скарги в їх
сукупності, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційну скаргу
необхідно залишити без задоволення, а
оскаржувану постанову - без змін з
наступних підстав.

12 листопада 2009 року Кунинською
сільскою радою прийнято рішення № 98
«Про надання дозволу на виготовлення
технічної документації із землеустрою
щодо передачі земельних ділянок у
власність громадянам Кунинської
сільської ради», яким надано дозвіл
громадянам сільської ради на
розроблення технічної документації
щодо безоплатної передачі у власність
земельних ділянок, згідно з додатком
№1, в тому числі ОСОБА_6 в с.Кунин 0,25 га
для обслуговування житлового будинку
та 0,21 га для ведення особистого
селянського господарства.

Відповідно до рішення Кунинської
сільскої ради №62 від 28 грудня 2009 року
ОСОБА_6 передано у власність земельну
ділянку площею 0,1950 га для ведення
особистого селянського господарства в
с.Кунин, урочище «Пустиня».

Згідно з рішенням Кунинської сільської
ради №04 від 03 травня 2012 року «Про
вирішення спірного земельного питання
між ОСОБА_2 та ОСОБА_1» затверджено
протокол комісії по вирішенню спірного
земельного питання між ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 від 10 квітня 2012 року, спірну
земельну ділянку орієнтовною площею 0,07
га в урочищі «Пустиня», остаточно
закріплено за ОСОБА_1, ОСОБА_2 після
збирання врожаю передати земельну в
користування ОСОБА_1

Крім того, 03 травня 2012 року Кунинською
сільскою радою прийнято рішення №08
«Про звернення гр.ОСОБА_5 щодо внесення
змін до рішення Кунинської сільської
ради № 98», яким внесено зміни в рішення
Кунинської сільської ради №98 та надано
дозвіл ОСОБА_5 на розробку технічної
документації із землеустрою, щодо
безоплатної передачі у власність
земельних ділянок для обслуговування
житлового будинку площею 0,25 га в
АДРЕСА_1 та для ведення особистого
господарства, площею 0,21 га.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що,
починаючи з 1978 року і по даний час за
господарством, у якому проживала
позивачка ОСОБА_2, в користуванні була
земельна ділянка, яка знаходиться в
урочищі «Пустиня», площею не менше 0,25
га, яка мала цільове призначення для
будівництва і обслуговування житлових
будівель і господарських споруд, а
також для ведення особистого
селянського господарства. Разом з тим,
з прийняттям оскаржуваних рішень у
користуванні позивачки залишилася
земельна ділянка лише розміром 0,08 га -
для обслуговування житлового будинку і
господарських будівель, у зв'язку з чим
ОСОБА_2 позбавлена права на
користування земельною ділянкою для
ОСГ. При прийнятті оскаржуваних рішень
Кунинська сільська рада діяла не на
підставі, з перевищенням меж
повноважень та не у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Такий висновок суду першої інстанції,
на думку колегії суддів, відповідає
нормам матеріального права та
фактичним обставинам справи і є
правильним, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи за
господарством ОСОБА_9 рахувалася: за
особовим рахунком №192 станом з 01 червня
1974 р. по 01 червня 1976р. земельна ділянка
площею 0,49 га, в тому числі під
будівлями 0,01 га; за особовим рахунком
№191 станом з 01 січня 1977р. по 01 червня 1979
р. земельна ділянка площею 0,49 га, в тому
числі під будівлями 0,01 га; за особовим
рахунком №193 станом з 01січня 1980 р.
земельна ділянка площею 0,49 га, в тому
числі під будівлями 0,01 га, а з 01 червня
1980 року земельна ділянка площею 0,39 га, в
тому числі під будівлями 0,01 га; за
особовим рахунком №184 станом з 01 січня
1983 р. земельна ділянка площею 0,49 га, в
тому числі під будівлями 0,01 га, а з 01
червня 1983 року земельна ділянка площею
0,39 га, в тому числі під будівлями 0,01 га і
до 31 грудня 1990 року земельна ділянка
площею 0,40 га; за особовим рахунком №202
станом на 01 січня 1991 р. земельна ділянка
площею 0,09 га, в тому числі під будівлями
0,01 га, а з 01 червня 1992 року земельна
ділянка площею 0,70 га, в тому числі під
будівлями 0,18 га, і до 01 червня 2000 року
земельна ділянка площею вже 1,18 га; за
особовим рахунком №202 з 2001 р. по 2005 р.
земельна ділянка площею 1,19 га, в тому
числі для будівництва і обслуговування
житлового будинку 0,04 га, для ведення
особистого селянського господарства
0,42 га; за особовим рахунком №172 з 2006 р.
по 2010 р. земельна ділянка площею 1,91 га, в
тому числі для будівництва і
обслуговування житлового будинку 0,25
га, для ведення особистого селянського
господарства 0,21 га; за особовим
рахунком №0171-1 з 2011 р. по 2013 р. земельна
ділянка площею 3,51 га, в тому числі для
будівництва і обслуговування
житлового будинку 0,25 га, для ведення
особистого селянського господарства
0,28 га.

Разом з тим, з матеріалів справи
вбачається, що господарство ОСОБА_2
утворилося у 1978 році і за таким з цього
часу до 1988 року рахувалася земельна
ділянка площею 0,25 га, в тому числі під
будівлями 0,01 га, у 1989 р. - 0,27 га, з 1990 р. по
1991 р. - 0,39 га, у 1992 р. - 0,51 га, з 1994 р. по 1997 р.
- 0,65 га, у 1998 р. - 0,57 га, з 1999 р. по 2000р. - 0,72
га, з 2004 р. по 2005 р. - 1,04 га, з 2006 р. по 2007 р. -
1,68 га, у 2008 р. - 1,04 га, у 2009 р. - 1,84 га, у 2010 р.
-2011 р. - 0,96 га, 2012 р.- 2013р.- 0,82 га.

Крім того, як встановлено судом першої
інстанції, до 1992 року в
погосподаорських книгах вказувались
лише землі, які були призначені для
будівництва і обслуговування житлових
будинків і господарських будівель та
для ведення особистого селянського
господарства, а з 1992 року в
погосподарських книгах, крім цього,
вказані ще й пайові землі, а також
орендовані пасовища, сінокоси, посіви.

Довідкою Кунинської сільської ради №157
від 29 лютого 2010 року стверджується, що
ОСОБА_6 дійсно з 1995 року користується
земельною ділянкою для ведення ОСГ в
с.Кунин в урочищі «Пустиня» площею 0,1950
га.

Разом з тим, судом першої інстанції
встановлено, що ОСОБА_6 в урочищі
«Пустиня» мав у користуванні земельну
ділянку площею 0,09 га - для ведення ОСГ
та земельну ділянку площею 0,25 га - для
будівництва і обслуговування
житлового будинку і господарських
будівель. Крім того, ОСОБА_6 мав у
користуванні ще одну земельну ділянку
площею 0,09 га з цільовим призначенням
для ОСГ, яка знаходиться в урочищі «На
шкорупі».

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що при прийнятті оскаржуваних рішень
Кунинською сільською радою не було
враховано вищенаведені обставини, а
тому відповідач діяв з порушенням
вимог норм чинного законодавства.

Так, ст.119 Земельного кодексу України
передбачено, що громадяни, які
добросовісно, відкрито і безперервно
користуються земельною ділянкою
протягом 15 років, але не мають
документів, які б свідчили про
наявність у них прав на цю земельну
ділянку, можуть звернутися до органу
державної влади або місцевого
самоврядування з клопотанням про
передачу її у власність або надання у
користування.

Пунктом 21 рішення Європейського суду з
прав людини у справі «Федоренко проти
України» від 30 червня 2006 року
визначено, що відповідно до
прецедентного права органів, що діють
на підставі Конвенції, право власності
може бути «існуючим майном» або
коштами, включаючи позови, для
задоволення яких позивач може
обгрунтовувати їх принаймні
«виправданим очікуванням» щодо
можливості ефективного використання
права власності.

Крім того, пунктами 32-35 рішення
Європейського суду з прав людини у
справі «Стретч проти Сполученого
Королівства» від 24 червня 2003 року
передбачено, що майном у значенні
статті 1 Протоколу 1 до Конвенції
вважається законне та обґрунтоване
очікування набути майно або майнове
право за договором, укладеним з органом
публічної влади. У рішенні
Європейський суд з прав людини
зазначив: «наявність порушень з боку
органу публічної влади при укладенні
договору щодо майна не може бути
підставою для позбавлення цього майна
іншої особи, яка жодних порушень не
вчинила».

У цій справі Європейський суд дійшов
висновку, що оскільки особу позбавили
права на його майно лише з тих підстав,
що порушення були вчинені з боку
публічного органу, а не громадянина, в
такому випадку мало місце
«непропорційне втручання у право
заявника на мирне володіння своїм
майном та, відповідно, відбулось
порушення статті 1 Першого протоколу
Конвенції».

В силу вимог ч.2 ст.8 КАС України суд
застосовує принцип верховенства права
з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини, а ст.
17 Закону України «Про виконання рішень
та застосування практики
Європейського суду з прав людини»
передбачає, що суди застосовують при
розгляді справ Конвенцію та практику
Суду як джерело права.

Відповідно до ст.24 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
органи місцевого самоврядування та їх
посадові особи діють лише на підставі,
в межах повноважень та у спосіб,
передбачені Конституцією і законами
України, та керуються у своїй
діяльності Конституцією і законами
України, актами Президента України,
Кабінету Міністрів України, а в
Автономній Республіці Крим - також
нормативно-правовими актами Верховної
Ради і Ради міністрів Автономної
Республіки Крим, прийнятими у межах
їхньої компетенції.

Згідно з положеннями ст.12 ЗК України до
компетенції сільської ради
відноситься розпорядження землями
територіальних громад, передача
земельних ділянок комунальної
власності у власність громадян та
юридичних осіб.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
дійшов правильного висновку, що сама по
собі відсутність у позивачки
документів на користування спірною
земельною ділянкою, не може бути
підставою для вилучення відповідачем
земельної ділянки у позивачки і
передачі її у власність третій особі по
справі, яка жодних документів на право
користування ні спірною, ні іншими
земельними ділянками в урочищі
«Пустиня» до прийняття оскаржуваних
рішень також не мала.

П.8 Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про практику застосування
судами земельного законодавства при
розгляді цивільних справ» від 16.04.2004
року №7 передбачено, що органи
місцевого самоврядування не можуть
скасовувати свої попередні рішення,
вносити до них зміни, якщо відповідно
до приписів цих рішень виникли
правовідносини, пов'язані з
реалізацією певних суб'єктивних прав
та охоронюваних законом інтересів, і
суб'єкти цих правовідносин заперечують
проти їх зміни чи припинення.

Конституційний Суд України в рішенні
№7-рп/2009 від 16.04.2009р. (справа про
скасування актів органів місцевого
самоврядування, за конституційним
поданням Харківської міської ради щодо
офіційного тлумачення положень ч.2 ст.19,
ст.144 Конституції України, ст.25, ч.14 ст.46,
ч.ч.1,10 ст.59 Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні") дійшов
висновку про те, що органи місцевого
самоврядування не можуть скасовувати
свої попередні рішення, вносити до них
зміни, якщо відповідно до приписів цих
рішень виникли правовідносини,
пов'язані з реалізацією певних
суб'єктивних прав та охоронюваних
законом інтересів, і суб'єкти цих
правовідносин заперечують проти їх
зміни чи припинення.

Відповідно до зазначеного вище рішення
Конституційного Суду України
ненормативні правові акти органу
місцевого самоврядування є актами
одноразового застосування, вичерпують
свою дію фактом їхнього виконання, тому
вони не можуть бути скасовані чи
змінені органом місцевого
самоврядування після їх виконання.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що рішення №08 від 03
травня 2012 року про внесення змін до
рішення за 2009 року, є ненормативним
актом одноразового застосування, який
на час внесення в нього змін вже було
виконано, а оскільки право позивачки
порушено цим рішенням лише в частині
надання дозволу на виготовлення
технічної документації із землеустрою
щодо передачі у власність ОСОБА_5
земельної ділянки для ведення
особистого селянського господарства в
розмірі 0,07 га, тому таке необхідно
визнати нечинним та скасувати лише в
цій частині.

Аналізуючи правові норми, а також
обставини справи, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про те, що
оскаржувані позивачкою рішення №98 від
12 листопада 2009 року, №62 від 28 грудня 2009
року, №08 від 03 травня 2012 року визнав
нечинними та скасував лише в частині
земельної ділянки для ведення
особистого селянського господарства в
розмірі 0,07 га, а рішення №04 від 03 травня
2012 року Кунинської сільської ради «Про
вирішення спірного земельного питання
між ОСОБА_2 та ОСОБА_1» визнав нечинним
та скасував.

Крім того, колегія суддів вважає
безпідставними покликання апелянта на
те, що даний спір повинен розглядатися
в порядку цивільного судочинства,
оскільки предметом спору є
правомірність прийняття рішень
сільською радою в межах її компетенції,
що в силу вимог ст. 17 КАС України є
прерогативою розгляду даного спору
адміністративним судом.

Тому колегія суддів прийшла до
переконання про те, що доводи
апеляційної скарги є безпідставними та
не спростовують висновків суду першої
інстанції.

З врахуванням вищенаведеного колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про
підставність позовних вимог, правильно
і повно встановив обставини справи та
ухвалив судове рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального
права, тому відповідно до ч.1 ст.200 КАС
України апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, а постанову
суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України, суд,-

у х в а
л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову Жовківського
районного суду Львівської області від
25 квітня 2013 року у справі № 1308/2335/12,
2-а/444/12/2013 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий
О.І. Мікула

Судді
А.Р. Курилець

М.П. Кушнерик

Повний текст ухвали виготовлено 11.04.2014
року.