Справа № 806/98/14
Суддя: Сичова Олена Петрівна
Дата ухвалення: 2014-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2014 року
Житомир справа № 806/98/14

категорія 8.3.3

Житомирський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сичової О.П.,

за участі секретаря Шевчук Т.А.,

за участі представника позивача Чепури
М.В. та Загородньої Т.В. ,

за участі представника відповідача
Вицке О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Труд" до
Новоград-Волинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області про визнання
нечинним та скасування податкового
повідомлення-рішення № від 13.11.2013
р.,

встановив:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Труд" звернулося до
Житомирського окружного
адміністративного суду з вказаним
позовом, в якому просило визнати
нечинним та скасувати податкове
повідомлення-рішення форми "Р"
Новоград-Волинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області № від
13.11.2013 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за
наслідками перевірки підприємницької
діяльності Товариства з обмеженою
відповідальністю "Труд" , відповідачем
було складено акт № від 28
листопада 2012 року "Про результати
позапланової невиїзної документальної
перевірки Товариства з обмеженою
відповідальністю "Труд" з питань
дотримання вимог податкового
законодавства по взаємовідносинам з
Приватним підприємством "Елітград" за
період з 01.01.2010 року по 31.12.2011 року".
Вважає, що під час перевірки відповідач
дійшов до необґрунтованого висновку
про порушення товариством вимог п.198.3,
п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України,
а також ст.ст. 203, 215, 216, 228, 662, 655, 656
Цивільного кодексу України. Зазначає,
що договір укладений між Товариством
з обмеженою відповідальністю "Труд" та
Приватним підприємством "Елітград" є
реальним та спрямованим на настання
правових наслідків обумовлених ним.

Представники позивача в судовому
засідання позовні вимоги підтримали,
зокрема зазначили, що господарські
взаємовідносини позивача з ПП
"Елітград" носили реальний характер та
будь-яких правових підстав вважати
укладений договір нікчемним, недійсним
чи таким, що містить ознаки фіктивності
немає. Відтак податковий орган не мав
права робити висновок про завищення
податкового кредиту з податку на
додану вартість на суму 34016,50 грн.. При
обґрунтуванні своєї правової позиції
по справі представники позивача
посилалися на вимоги ст.ст. 19
Конституції України, ст.ст.204 та 228
Цивільного кодексу України, п.198.3., п.198.6.
ст.198 Податкового кодексу України.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечив
зазначивши, що позивачем було порушено
вимоги п.198.3 та п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України та завищено податковий
кредит на суму 34016,50 грн. Вказував, що
операції позивача з ПП "Елітград"
носять ознаки фіктивності, мають
безтоварний характер, що
підтверджується актом ДПІ у
Гагарінському районі м. Севастополя
ДПС від 25.06.2012 р. №520/23-212/37077000 "Про
результати документальної
позапланової невиїзної перевірки ПП
"Елітград" та постановою старшого
слідчого з ОВС ГСУ ДПС України
Мазуркевича В.А. від 02.04.2012 р., винесеної
в рамках кримінальної справи № 69-0146.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши подані суду
письмові докази, оцінивши їх за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді у судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що позов слід
задовольнити повністю, враховуючи
наступне.

Судом встановлено, що Товариство з
обмеженою відповідальністю "Труд"
знаходиться на податковому обліку в
Новоград-Волинській об'єднаній
державній податковій інспекції
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області.

Як вбачається з матеріалів справи, на
підставі наказу Новоград-Волинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області,
старшим державним
ревізором-інспектором Дайнекою А.В.,
відповідно до норм Податкового кодексу
України з 23 жовтня 2013 року по 24 жовтня
2014 року було проведено позапланову
невиїзну документальну перевірку
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Труд" з питань
дотримання вимог податкового
законодавства по взаємовідносинам з
Приватним підприємством "Елітград" за
період з 01.01.2010 року по 31.12.2011 року, за
результатом якої було складено акт від
25.10.2013 року №735/22-00/13720486.

Актом перевірки від 25.10.2013 року
№735/22-00/13720486, встановлено порушення
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Труд" ч.1 ст.203, 215, 216,
228, 662, 655, 656 Цивільного кодексу України
та п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу
України, в результаті чого товариству
донараховано податку на додану
вартість на загальну суму 34017,00 грн. за
травень - червень 2011 року.

На підставі висновків акту перевірки
від 25.10.2013 року №735/22-00/13720486 з посиланням
на встановлені перевіркою порушення,
було винесене податкове
повідомлення-рішення від 13.11.2013 року
№, яким збільшено Товариству з
обмеженою відповідальністю "Труд" суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в сумі 34018,00 грн., в т.ч.
1,00 грн. за штрафними санкціями.

З дослідженого судом акту від 25.10.2013
року №735/22-00/13720486, встановлено, що
мотивами, на підставі яких суб'єкт
владних повноважень дійшов висновків
про порушення позивачем .1 ст.203, 215, 216, 228,
662, 655, 656 Цивільного кодексу України та
п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу
України, слугували викладені в акті
перевірки посилання на завищення
позивачем податкового кредиту у
зв'язку із відсутністю фактів
реального вчинення господарських
операцій за угодою, укладеною з ПП
«Елітград», оскільки Товариством з
обмеженою відповідальністю "Труд" не
надано для перевірки актів
прийому-передачі запасних частин та
товарно-транспортних накладних на
перевезення товарно - матеріальних
цінностей.

Перевіряючи юридичну та фактичну
обґрунтованість мотивів, покладених
суб'єктом владних повноважень в основу
спірного рішення, а також висновків,
відображених в акті від 25.10.2013
року №735/22-00/13720486, на відповідність
вимогам ч.3 ст.2 КАС України, суд
виходить з наступного.

Питання, пов'язані з формуванням
платником податку на додану вартість
податкового кредиту врегульовано
статтею 198 Податкового кодексу України,
підпунктом "а" п.198.1 якої передбачено
право на віднесення сум податку з ПДВ
до податкового кредиту у разі
здійснення операцій з придбання або
виготовлення товарів (у тому числі у
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Згідно п.198.2 статті 198 Податково кодексу
України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п.198.3 статті 198 Податково
кодексу України, податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно п.198.6 статті 198 Податково кодексу
України, не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог статті
201 цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу.

За змістом наведених правових норм
податковий кредит для визначення
об'єкта оподаткування ПДВ має бути
сформований за наявності фактично
здійснених і підтверджених належним
чином господарських операцій разом із
складеними при їх проведенні
первинними документами, які
відображають реальність тієї операції,
яка є підставою для обліку платника
податків.

Досліджуючи право позивача на
віднесення до складу податкового
кредиту сум за господарськими
операціями із Приватним підприємством
"Елітград", суд встановив наступні
обставини.

16 травня 2011 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю "Труд"
(покупець) та Приватним підприємством
"Елітград" (продавець) укладено договір
купівлі-продажі №180, відповідно до
якого продавець зобов'язується
передати у власність, а покупець
зобов'язується прийняти та оплатити на
умовах договору запасні частини та
комплектуючі до дробильного
устаткування, авто та
електрообладнання (а.с.24-25).

На виконання умов даного договору
продавцем виписувались рахунки-
фактури (а.с.26-27, 30-31, 34-35, 38, 41, 44),
податкові накладні (а.с.29, 33, 37, 40, 43, 46),
видаткові накладні (а.с.28, 32, 36, 39, 42, 45 ).

Придбання товарів, зазначених у
рахунках-фактури, підтверджується
платіжними дорученнями (а.с.47-52).

Перевезення продукції, товару (вантажу)
від ПП "Елітград" до Товариства з
обмеженою відповідальністю "Труд"
підтверджується подорожнім листом
вантажного автомобіля (а.с.61).

Фактичне отримання запасних частин та
комплектуючих до дробильного
устаткування, авто та
електрообладнання підтверджується
також внутрішніми актами товариства
(а.с.53-60).

Оцінивши перелічені первинні та інші
документи, суд відмічає, що зміст
оглянутих документів містить назву
документа (форми); дату і місце
складання; назву підприємства, від
імені якого складено документ; зміст та
обсяг господарської операції, одиницю
виміру господарської операції;
особистий підпис особи, яка брала
участь у здійсненні господарської
операції тощо.

За таких обставин, суд доходить
висновку, що оглянуті документи не
мають дефектів форми, змісту або
походження, котрі в силу ст.9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні», ст.44
Податкового кодексу України, п.2.4
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку (затверджено
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995р. №88, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995р.
за №168/704; далі за текстом - Положення
№88) спричиняють втрату первинними
документами юридичної сили і
доказовості, призвели до зміни в
структурі активів платника податків, а
відтак враховуються судом як належні
та допустимі докази реальності
вчинення господарських операцій.

У ході розгляду справи відповідачем за
правилами ч.2 ст.71 КАС України не
спростовано достовірності відомостей
цих первинних документів.

На час здійснення господарських
операцій контрагент позивача - ПП
"Елітград" зареєстровано як платник
податку на додану вартість та
перебувало в Державному Реєстрі
юридичних осіб.

Отже, позивачем податковий кредит на
суму 34016,50 грн. сформований за наявності
фактично здійснених і підтверджених
належним чином господарських операцій
разом із складеними при їх проведенні
первинними документами, які
відображають реальність господарських
операцій з Приватним підприємством
"Елітград".

Щодо зазначеного в акті, що позивачем
не надано для перевірки акти прийому -
передачі запасних частин від ПП
"Елітград", то згідно умов договору
вказані акти знаходяться у продавця
товару, який при відсутності претензій
і зауважень надає їх для підпису
покупцю.

Щодо відсутності товарно-транспортної
накладної, суд зазначає, що перевезення
товарно-матеріальних цінностей
здійснювалось автомобілем позивача, в
той же час у водія юридичної особи, що
здійснює вантажні перевезення для
власних потреб наявність
товарно-транспортної накладної згідно
Постанови КМУ від 25.02.2009 року №207 «Про
затвердження Переліку документів,
необхідних для здійснення перевезення
вантажу автомобільним транспортом у
внутрішньому сполученні» не
вимагається, що не суперечить Закону
України «Про автомобільний транспорт».
В матеріалах справи міститься
подорожній лист вантажного автомобіля.

Посилання відповідача на відсутність
мети у позивача та його контрагента
щодо реального настання правових
наслідків, з метою заниження об'єкту
оподаткування та несплати податків не
приймається судом до уваги, з таких
підстав.

Перелік правочинів, які є нікчемними як
такі, що порушують публічний порядок,
визначений статтею 228 Цивільного
кодексу України: правочини, спрямовані
на порушення конституційних прав і
свобод людини і громадянина; правочини,
спрямовані на знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним.

Відповідно до роз'яснення Пленуму
Верховного Суду України, яке викладене
у постанові від 6 листопада 2009 року № 9
"Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" нікчемними є
правочини, що посягають на суспільні,
економічні та соціальні основи
держави, зокрема: правочини, спрямовані
на використання всупереч закону
комунальної, державної або приватної
власності; правочини, спрямовані на
незаконне відчуження або незаконне
володіння, користування, розпорядження
об'єктами права власності українського
народу - землею як основним
національним багатством, що перебуває
під особливою охороною держави, її
надрами, іншими природними ресурсами
(стаття 14 Конституції України);
правочини щодо відчуження викраденого
майна; правочини, що порушують правовий
режим вилучених з обігу або обмежених в
обігу об'єктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на
порушення інших об'єктів права,
передбачені іншими нормами публічного
права, не є такими, що порушують
публічний порядок.

Водночас, при кваліфікації правочину
за статтею 228 Цивільного кодексу
України має враховуватися вина, яка
виражається у намірі порушити
публічний порядок сторонами правочину
або однією зі сторін. Доказом вини може
бути вирок суду, постановлений у
кримінальній справі, щодо знищення,
пошкодження майна чи незаконного
заволодіння ним тощо.

Відповідачем також не надано суду
доказів визнання правочинів,
укладеного між позивачем та
контрагентом - ПП "Елітград" у судовому
порядку нікчемними, а також визнання
недійними первинних бухгалтерських
документів, що підтверджують їх
виконання.

Водночас, в матеріалах справи відсутні
і докази наявності судових рішень, які
б набрали законної сили з приводу
незаконних дій посадових осіб ПП
"Елітград".

При цьому суд зауважує, що при
дослідженні факту здійснення
господарської операції оцінюватися
повинні, перш за все, відносини
безпосередньо між учасниками тієї
операції, на підставі якої сформовані
дані податкового обліку. Відносини ж
між іншими учасниками поставок
товарів, надання робіт (послуг), не
мають безпосереднього впливу на факт
реальності господарської операції,
вчиненої між позивачем та ПП "Елітград".

В акті перевірки не зазначено
будь-яких відомостей про придбання
товарів ПП "Елітград", що поставлені
ним позивачу саме у підприємств з
ознаками фіктивності, не зазначено з
якими саме підприємствами, що мають
ознаки фіктивності, співпрацював ПП
"Елітград" - тобто відповідачем не
досліджено руху товарів (чи
відсутності такого руху) між ПП
"Елітград" та контрагентами. Також, в
акті перевірки не наведено інформації,
що спростовувала б факти отримання ПП
"Елітград" товарів від постачальників
та факт поставки товару від ПП"
Елітград" до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Труд".

Актом ДПІ у Гагарінському районі м.
Севастополя №520/23-212/37077000 від 25.06.2012
року, який зазначений в акті перевірки
Новоград-Волинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області, не
досліджувались питання взаємовідносин
ПП "Елітград" з Товариством з обмеженою
відповідальністю "Труд"

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України
органи державної влади мають діяти в
межах повноважень і в спосіб,
передбачені Конституцією та законами
України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено,
що суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено,
що у справах щодо оскарження рішень,
дій чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи все вищевикладене у своїй
сукупності, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю підлягають
задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст.ст. 70, 71, 72, 86, 94, 122, 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд,

постановив:

Позовні вимоги задовільнити.

Визнати нечинним та скасувати
податкове повідомлення-рішення форми
"Р" Новоград-Волинської об'єднаної
державної податкової інспекції
№ від 13.11.2013 р., яким визнана сума
грошового зобов"язання з податку на
додану вартість 34018 грн.

Відшкодувати Товариству з обмеженою
відповідальністю "Труд" з державного
бюджету 172,50 грн. сплаченого судового
збору.

Постанова набирає законної сили у
строк та у порядку, що визначені
статтею 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, і може бути
оскаржена до Житомирського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції у порядку,
визначеному статтею 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України, шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
О.П. Сичова

Повний текст постанови виготовлено: 16
квітня 2014 р.