Справа № 811/3909/13-а
Суддя: Ю.П. Пасічник
Дата ухвалення: 2014-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
-------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2014 року
Справа № 811/3909/13-а

Кіровоградський окружний
адміністративний суд у складі:
головуючий суддя Пасічник Ю.П., за
участі секретаря судового засідання
Побочій О.В. розглянув у відкритому
судовому засіданні адміністративну
справу за позовом приватного
підприємства «Торкопсервіс» (надалі -
позивач) до Кіровоградської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів
України в Кіровоградській області
(надалі - відповідач) про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Кіровоградського
окружного адміністративного суду з
позовом до відповідача про визнання
протиправними та скасувати податкових
повідомлень-рішень від 30.09.2013 р.: -
№ яким визначено грошове
зобов'язання за платежем податок на
додану вартість в сумі 27221 грн. в т.ч. 20323
грн. основний платіж та 6898 грн. штрафні
(фінансові) санкції; - № яким
визначено грошове зобов'язання за
платежем податок на прибуток в сумі 24827
грн. в т.ч. 22843 грн. основний платіж та 1984
грн. штрафні (фінансові) санкції.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на
думку позивача, відповідачем у
порушення норм податкового
законодавства України, прийняті
протиправні податкові
повідомлення-рішення. Позивач вказує,
що висновки акут перевірки на підставі
якого приймались оскаржувані рішення є
суб'єктивними припущеннями, які не
ґрунтуються на фактичних доказах.
Позивач вважає, що висновки акту не
можуть ґрунтуватись на відомостях
одержаних з актів перевірок його
контрагентів, за діяльність яких він
відповідальності не несе. Всі
господарські операції здійснені
позивачем з контрагентами
підтверджені належним чином
складеними первинними документами, що
дає підстави формувати податковий
кредит та витрати за цими операціями.

Представник позивача в судовому
засіданні вимоги позову підтримав
повністю.

Відповідачем подано письмові
заперечення на позов, вимоги не
визнаються з тих підстав, що всі
господарські операції, які були
предметом перевірки є безтоварними,
оскільки контрагенти позивача не мають
об'єктивних можливостей здійснювати
господарську діяльність, а також
відносно посадових осіб двох
контрагентів: ТОВ «Промінь Л» та ТОВ
«Агропромсервіс Трейд» є рішення судів
у кримінальних справах щодо
обвинувачення у скоєнні злочину
передбаченого ст. 205 КК України -
фіктивне підприємництво.

В судовому засіданні 14.04.2014 року на
підставі ст. 160 КАС України було
проголошено вступну та резолютивну
частину постанови. Складення постанови
в повному обсязі відкладено до 19.04.2014р.

Розглянувши долучені до справи
документи і матеріали, заслухавши
пояснення представника позивача та
відповідача, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, адміністративний суд приходить
до висновку, що позов не підлягає
задоволенню враховуючи наступне.

Відповідачем проведена документальна
позапланова невиїзна перевірка
позивача з питань правильності
нарахування податкових зобов'язань та
податкового кредиту з податку на
додану вартість, валових доходів та
витрат, що враховуються при визначені
об'єкта оподаткування податком на
прибуток підприємства по
взаємовідносинам з ПП «Анубіс» за
листопад 2010 р., ПП «Каєн» за червень
2011р., ПП «Ріо Гранде» за березень 2011 р.,
ТОВ «Боярд-К» за травень-липень 2011 р.,
ТОВ «Асторойл» за жовтень 2011 р., ТОВ «ЛЦ
Укравтовантаж» за листопад, грудень 2011
р. та червень 2012р., ТОВ «Бізнесстандарт
ЛТД» за лютий, березень 2012р., ТОВ
«Айсберг Пром» за червень 2012р., ТОВ
«Промінь Л» за липень-вересень 2009р., ТОВ
«Агропромсервіс Трейд» за жовтень 2009р.

Результати перевірки оформлені актом
від 09.08.2013р. №34/11-23-22-06/34100089 (т.1а.с.7-30).

В ході перевірки встановлено
порушення:

- п. 5.1, п.п. 5.2.1 п. 5.2. ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств», п. 138.2, п. 138.4, п. 138.8 ст. 138 та
п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України, в
результаті чого підприємством
занижено податок на прибуток
підприємств на загальну суму 28193 грн.;

- п.п. 7.4.1, п.п. 7.4.5 п. 7.4, п.п. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість» та п. 198.3, п. 198.6, п. 198.2 ст. 198 ПК
України, в результаті чого
підприємством занижено податок на
додану вартість на загальну суму 24603
грн., а також завищення від'ємного
значення (ряд. 19) декларації з податку
на додану вартість за червень 2012 р. на
суму 177 грн.

На підставі акту перевірки
відповідачем прийнято оскаржувані
податкові повідомлення-рішення:

- № яким визначено грошове
зобов'язання за платежем податок на
додану вартість в сумі 27221 грн. в т.ч. 20323
грн. основний платіж та 6898 грн. штрафні
(фінансові) санкції (т.1а.с.31);

- № яким визначено грошове
зобов'язання за платежем податок на
прибуток в сумі 24827 грн. в т.ч. 22843 грн.
основний платіж та 1984 грн. штрафні
(фінансові) санкції (т.1а.с.33).

В ході перевірки встановлено, що
позивач протягом перевіреного періоду
документував наявність господарських
взаємовідносин з контрагентами: ПП
«Анубіс», ПП «Каєн», ПП «Ріо Гранде»,
ТОВ «Баярд-К», ТОВ «Асторойл», ТОВ «ЛЦ
Укравтовантаж», ТОВ «Бізнесстандарт
ЛТД», ТОВ «Айсберг Пром», а саме.

30.11.2010р. позивачем задокументовано
одержання від ПП «Анубіс» транспортних
послуг, на підтвердження чого надано
податкову накладну №254 від 30.11.2010р., акт
здачі-прийняття робіт від 30.11.2010р.,
квитанція до прибуткового касового
ордеру від 30.11.2010р. (т.2а.с.81-83).

31.01.2011р. позивачем задокументовано
одержання від ПП «Каєн» транспортних
послуг, на підтвердження чого надано
податкову накладну №112 від 31.01.2011р., акт
здачі-прийняття робіт від 31.01.2011р.,
квитанція до прибуткового касового
ордеру від 31.01.2011р. (т.2а.с.84-86).

31.03.2011р. позивачем задокументовано
одержання від ПП «Ріо Гранде»
транспортних послуг, на підтвердження
чого надано податкову накладну №122 від
31.03.2011р., акт здачі-прийняття робіт від
31.03.2011р., квитанція до прибуткового
касового ордеру від 31.03.2011р. (т.2а.с.87-89).

В період з 31.05.2011р. по 31.07.2011р. позивачем
задокументовано одержання від ТОВ
«Бард-К» транспортних послуг, на
підтвердження чого надано податкові
накладні №582 від 31.05.2011р., №957 від
30.06.2011р., №1388 від 29.07.2011р., акти
здачі-прийняття робіт від 31.05.2011р., від
30.06.2011р., від 31.07.2011р., квитанції до
прибуткових касових ордерів від
31.05.2011р., від 30.06.201р., від 29.07.2011р.
(т.2а.с.90-98).

31.10.2011р. позивачем задокументовано
одержання від ТОВ «Асторойл»
маркетингових послуг на підставі
договору №04 від 01.10.2011р. на
підтвердження чого надано податкову
накладну №726 від 31.10.2011р., акт
здачі-прийняття робіт від 31.10.2011р.,
квитанції до прибуткових касових
ордерів від 28.10.2011р. та 31.10.2011р.
(т.2а.с.99-103).

30.11.2011р. позивачем задокументовано
одержання від ТОВ «Логістичний центр
«Укравтовантаж» транспортних послуг,
на підтвердження чого надано податкові
накладні №344 від 30.11.2011р., №1170 від
30.12.2011р., №140 від 31.01.012р., акти
здачі-прийняття робіт від 30.11.2011р., від
30.12.2011р., від 31.01.2012р., квитанції до
прибуткових касових ордерів від
30.11.2011р., від 30.12.2011р., від 03.01.2012р., від
31.01.2012р. (т.2а.с.104-112).

29.02.2012р. та 31.03.2012р. позивачем
задокументовано одержання від ТОВ
«Бізнесстандарт ЛТД» транспортних
послуг, на підтвердження чого надано
податкові накладні №108 від 29.02.2012р., №887
від 31.03.2012р., акти здачі-прийняття робіт
від 29.02.2012р., від 31.03.2012р., квитанції до
прибуткових касових ордерів від
29.02.2012р., від 30.03.2012р. (т.2а.с. 113-118).

30.06.2012р. позивачем задокументовано
одержання від ТОВ «Айсберг пром»
транспортних послуг, на підтвердження
чого надано податкову накладну №767 від
30.06.2012р., акти здачі-прийняття робіт від
30.06.2012р., квитанції до прибуткових
касових ордерів від 01.06.2012р., 27.06.2012р.,
30.06.2012р. (т.2а.с.119-123).

Разом з тим, відповідачем в акті
перевірки, з посиланням на відомості
одержані з актів перевірок
контрагентів позивача (т.1а.с.135-250,
т.2а.с.1-70), зроблено висновок, що між
позивачем та його контрагентами
господарські операції не проводились,
а відбулося лише їх документування,
оскільки у вказаних контрагентів
відсутнє виробниче обладнання,
транспорт, персонал для здійснення
господарської діяльності протягом
перевіряємого періоду.

Оцінюючи подані сторонами докази суд
дійшов висновку про безпідставність
позовних вимог виходячи з наступного.

Відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів регулює
Податковий кодекс України , він,
зокрема, визначає вичерпний перелік
податків та зборів, що справляються в
Україні, та порядок їх адміністрування,
платників податків та зборів, їх права
та обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства.

У зв'язку з тим, що перевірка позивача
проводилась з урахуванням періодів до
набрання чинності Податковим кодексом
України (до 01.01.2011 р.), а також після
набрання ним чинності, розгляд та
вирішення адміністративної справи
здійснюється з урахуванням норм
податкового законодавства, яке діяло
до 31.12.2010 р. та станом на час проведення
перевірки.

Згідно п.1.7. ст.1. Закону України "Про
податок на додану вартість", пп.14.1.181.
п.14.1.ст.14 ПК України, податковий кредит -
це сума, на яку платник податку на
додану вартість має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
періоду.

Відповідно до пп.7.4.1. п.7.4. ст.7 Закону
України "Про податок на додану
вартість", п.198.1, п.198.3. ст.198 ПК України,
податковий кредит звітного періоду
складається із сум податків, сплачених
(нарахованих) платником податку у
звітному періоді у зв'язку з придбанням
товарів (робіт і послуг), вартість яких
відноситься до складу витрат
виробництва (обігу).

Право на нарахування податкового
кредит виникає незалежно від того, чи
такі товари (послуги) та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно пп.7.4.5. п.7.4. ст.7 Закону України
"Про податок на додану вартість", п.198.6.
ст.198 ПК України, не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пп. 7.2.6 Закону, п. 201.11 ст.201 Кодексу). У
разі коли на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, попередньо
включені до складу податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим підпунктом
документами, платник податку несе
відповідальність у вигляді фінансових
санкцій, установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами.

Відповідно до пп.7.5.1. п.7.5. Закону
України "Про податок на додану
вартість", п.198.2. ст.198 ПК України, датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п.5.1 ст.5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» валові витрати
виробництва та обігу - це сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Згідно п.1.32 ст.1 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
господарською діяльністю є будь - яка
діяльність особи, направлена на
отримання доходу в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, у разі коли безпосередня участь
такої особи в організації такої
діяльності є регулярною, постійною та
суттєвою. Під безпосередньою участю
слід розуміти зазначену діяльність
особи через свої постійні
представництва, філіали, відділення,
інші відокремлені підрозділи, а також
через довірену особу, агента або
будь-яку іншу особу, яка діє від імені
та на користь першої особи.

Згідно пп.5.2.1 п.5.2 ст.5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» до складу валових витрат
включаються суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Підпунктом 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» встановлено, що не
включаються до складу валових витрат
витрати на виплату винагород або інших
видів заохочень пов'язаним з таким
платником податку фізичним чи
юридичним особам у разі, якщо немає
документальних доказів, що таку
виплату або заохочення було проведено
як компенсацію за фактично надану
послугу (відпрацьований час). За
наявності зазначених документальних
доказів віднесенню до складу валових
витрат підлягають фактичні суми виплат
(заохочень), але не більші ніж суми,
розраховані за звичайними цінами.

Відповідно до п. 138.1. ст. 138 ПК України
витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із:

- витрат операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті:

- інших витрат, визначених згідно з
пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу;

- крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Згідно п. 138.2. ст. 138 ПК України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Законом України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
передбачено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій.

Таким чином, для підтвердження
включення сум сплаченого податку на
додану вартість у складі ціни за
придбані товари (роботи, послуги) до
складу податкового кредиту, а також
формування валових витрат, необхідні
первинні документи (зокрема, акти
виконаних робіт), оформлені відповідно
до вимог Закону України "Про
бухгалтерській облік та фінансову
звітність в Україні" (далі-Закон).

Закон поширюється на всіх юридичних
осіб, створених відповідно до
законодавства України, незалежно від
їх організаційно-правових форм і форм
власності, а також на представництва
іноземних суб'єктів господарської
діяльності, які зобов'язані вести
бухгалтерський облік та подавати
фінансову звітність згідно з
законодавством (ст.2).

Частиною 2 ст.3 Закону визначено, що
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

Відповідно до ст.1 Закону, первинний
документ - це документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Згідно ст.9 Закону підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Згідно п.2.4 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 р. № 88, первинні документи (на
паперових і машинозчитуваних носіях
інформації) для надання їм юридичної
сили і доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назва
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), код форми, дата і місце
складання, зміст господарської
операції та її вимірники (у
натуральному і вартісному виразі),
посади, прізвища і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійснення
господарської операції і складання
первинного документа.

Відповідно до п.2.15 та п.2.16
вищевказаного Положення,
забороняється приймати до виконання
первинні документи на операції, що
суперечать законодавчим та
нормативним актам.

Таким чином, для надання юридичної сили
і доказовості, первинні документи
повинні бути складені відповідно до
вимог чинного законодавства та не
порушувати публічний порядок,
встановлений Законом України "Про
бухгалтерській облік та фінансову
звітність в Україні".

Згідно з правовою позицією Вищого
адміністративного суду України,
викладеної у листі від 02.06.2011 p. №
742/11/13-11, «будь-які документи (у тому
числі договори, накладні, рахунки тощо)
мають силу первинних документів лише в
разі фактичного здійснення
господарської операції.

Суд звертає увагу на позицію Вищого
адміністративного суду України,
викладу в оглядовому листі від 06.07.2009 р.
№ 982/13/13-09, - правильність формування
платником податків валових витрат та
податкового кредиту вимагає наявності
зв'язку витрат платника податків на
придбання послуг з його господарською
діяльністю, що полягає у намірі
платника податку отримати користь від
придбаних послуг. За відсутності ж
останнього, відсутні підстави для
зменшення бази оподаткування податком
на прибуток та податком на додану
вартість за рахунок валових витрат та
податкового кредиту.

З урахуванням вищезазначених норм,
аналізуючи надані на підтвердження
понесених витрат та підтвердження
права на податковий кредит документи,
суд вважає, що акти приймання-передачі
робіт (послуг), якими позивач
підтверджує одержання транспортних та
маркетингових послуг, не містять
змісту та обсягу господарських
операцій, на виконанні яких наполягає
позивач. У наданих позивачем актах
міститься узагальнена інформація,
як-то «транспортні послуги»,
«маркетингові послуги», без
конкретизації змісту та обсягу
господарської операції, одиницю виміру
господарської операції.

Крім того, позивачем не доведено
належними доказами, що результати
робіт (послуг) використані ним у
власній господарській діяльності.

Згідно з ч.3 ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Аналіз викладених законодавчих норм та
обставин справи свідчить про те, що
відповідач, приймаючи оскаржувані
податкові повідомлення-рішення, діяв
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що визначені Конституцією
України та Законами України.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого вирішує справи відповідно до
Конституції України та законів
України, а також міжнародних договорів,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України. Суд
застосовує інші нормативно-правові
акти, прийняті відповідним органом на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ч.1, 2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем, як суб'єктом владних
повноважень, доведено правомірність та
обґрунтованість прийнятих ним
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень з урахуванням вимог
встановлених ч.2 ст.19 Конституції
України та ч.3 ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

За таких обставин, суд за правилами,
встановленими ст.86 Кодексу
адміністративного судочинства
України, перевіривши наявні у справі
докази, вважає заявлені позовні вимоги
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2,17, 86, 94, 158 - 163 КАС
України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволені позову відмовити.

Постанова відповідно до ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства
України набирає законної сили після
закінчення строку на апеляційне
оскарження.

Постанова суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Кіровоградський окружний
адміністративний суд шляхом подачі в 10-
денний строк з дня її проголошення
апеляційної скарги. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 цього Кодексу, апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено
17.04.2014р.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду
Ю.П. Пасічник