Справа № 2-1046/2010
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2014-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/80083/12

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

Бутенка В.І. (доповідач), Лиски Т.О.,
Олендера І.Я.,

розглянувши в порядку письмового
касаційного провадження
адміністративну справу за позовом
Заводського районного центру
зайнятості до ОСОБА_4 про повернення
матеріального забезпечення,

в с т а н о в и в :

У травні 2009 року Заводський районний
центр зайнятості звернувся до суду із
вказаним позовом.

Постановою Заводського районного суду
м. Миколаєва від 29 квітня 2010 року,
залишеною без змін ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 22 листопада 2012 року, позовні вимоги
задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь
Заводського районного центру
зайнятості кошти, виплачені як
матеріальне забезпечення на випадок
безробіття, у розмірі 13 743,11 грн.

Не погоджуючись із зазначеними
рішеннями судів першої та апеляційної
інстанцій, відповідач подав касаційну
скаргу, в якій, посилаючись на
порушення норм матеріального і
процесуального права, просить
скасувати ці рішення та прийняти нове
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального і процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
доводи касаційної скарги, суд
касаційної інстанції вважає, що скаргу
необхідно залишити без задоволення з
наступних підстав.

Частиною першою статті 18 Закону
України від 1 березня 1991 року № 803-XII
«Про зайнятість населення»
встановлено, що для реалізації
державної політики зайнятості
населення, професійної орієнтації,
підготовки і перепідготовки,
працевлаштування та соціальної
підтримки тимчасово не працюючих
громадян у порядку, що визначається
Кабінетом Міністрів України,
створюється державна служба
зайнятості, діяльність якої
здійснюється під керівництвом
Міністерства праці та соціальної
політики України, місцевих державних
адміністрацій та органів місцевого
самоврядування. Державна служба
зайнятості складається з: Державного
центру зайнятості Міністерства праці
та соціальної політики України, центру
зайнятості Автономної Республіки Крим,
обласних, Київського та
Севастопольського міських, районних,
міськрайонних, міських і районних у
містах центрів зайнятості, центрів
організації професійного навчання
незайнятого населення і центрів
професійної орієнтації населення,
інспекцій по контролю за додержанням
законодавства про зайнятість
населення.

Видами соціальних послуг за цим
Законом є:

- професійна підготовка або
перепідготовка, підвищення
кваліфікації у професійно-технічних та
вищих навчальних закладах, у тому числі
в навчальних закладах державної служби
зайнятості, на підприємствах, в
установах, організаціях.

- пошук підходящої роботи та сприяння у
працевлаштуванні, у тому числі шляхом
надання роботодавцю дотації на
створення додаткових робочих місць для
працевлаштування безробітних;
фінансування організації оплачуваних
громадських робіт для безробітних у
порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України, тощо.

Безробітними визнаються працездатні
громадяни працездатного віку, які
через відсутність роботи не мають
заробітку або інших передбачених
законодавством доходів і
зареєстровані у державній службі
зайнятості як такі, що шукають роботу,
готові та здатні приступити до
підходящої роботи. Безробітними
визнаються також інваліди, які не
досягли пенсійного віку, не працюють та
зареєстровані як такі, що шукають
роботу.

У разі неможливості надати підходящу
роботу безробітному може бути
запропоновано пройти професійну
перепідготовку або підвищити свою
кваліфікацію.

У разі відсутності підходящої роботи
рішення про надання громадянам статусу
безробітних приймається державною
службою зайнятості за їх особистими
заявами з восьмого дня після
реєстрації у центрі зайнятості за
місцем проживання як таких, що шукають
роботу. Реєстрація громадян
провадиться при пред'явленні паспорта
і трудової книжки, а в разі потреби -
військового квитка, документа про
освіту або документів, які їх
замінюють.

Особи, визнані у встановленому порядку
безробітними, мають право на одержання
допомоги по безробіттю.

Розміри та умови надання матеріального
забезпечення на випадок безробіття
визначаються Законом України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття".

Згідно пп. «б»п. 3 ст. 1 Закону України
«Про зайнятість населення», до
зайнятого населення і відповідно
такого, що не можуть бути визнані
безробітними, належать громадяни, які
самостійно забезпечують себе роботою,
включаючи підприємців, осіб, зайнятих
індивідуальною трудовою діяльністю,
творчою діяльністю, члени
кооперативів, фермери та члени їх
сімей, що беруть участь у виробництві.

Частиною 2 статті 36 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» закріплено, що
застраховані особи, зареєстровані в
установленому порядку як безробітні,
зобов'язані своєчасно подавати
відомості про обставини, що впливають
на умови виплати їм забезпечення та
надання соціальних послуг, а
відповідно до пункту 3 цієї статті
Закону сума виплаченого забезпечення
та вартості наданих соціальних послуг
застрахованій особі внаслідок
умисного невиконання нею своїх
обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

Крім того, відповідно до п. 6.14 Порядку
надання допомоги по безробіттю, у тому
числі одноразової її виплати для
організації безробітними
підприємницької діяльності,
затвердженого наказом Міністерства
праці та соціальної політики України
від 20 листопада 2000 року № 307, якщо під
час одержання допомоги по безробіттю
безробітний своєчасно не подав
відомості про обставини, що впливають
на умови її виплати, з безробітного
стягується сума виплаченої допомоги по
безробіттю з моменту виникнення цих
обставин.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, 25 січня 2007 року ОСОБА_4
звернулася до Заводського районного
центру зайнятості за сприянням у
працевлаштуванні та наданні статусу
безробітного з виплатою допомоги по
безробіттю.

Наказом Заводського районного центру
зайнятості відповідачу було надано
статус безробітного і з лютого 2007 року
призначено допомогу по безробіттю. В
заяві про надання статусу безробітного
відповідач зазначив, що на час
звернення до центру зайнятості не
зареєстрований як суб'єкт
підприємницької діяльності, трудовою
діяльністю не займається, пенсію не
отримує.

З метою перевірки обґрунтованості
виплат матеріального забезпечення
відповідно до вимог Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» Заводським районним
центром зайнятості встановлено, що з 1
лютого по 14 вересня 2007 року ОСОБА_4
працювала за трудовими угодами в СДПІ з
великими платниками податків м.
Миколаєва, згідно довідки з якої від 16
травня 2008 року № 74/05-016 відповідача
дійсно було там оформлено поза штатом
за трудовими угодами на оброблення
архівних справ і з лютого по серпень 2007
року нараховано по 610 гривень щомісяця,
а у вересні 2007 року - 305 гривень, та що з
цих грошових сум здійснювалися
відрахування в цільові фонди.

Наведене свідчить про те, що відповідач
у зазначений період не мав підстав для
отримання допомоги по безробіттю.

Відповідно до частини третьої статті 36
Закону України від 2 березня 2000 року №
1533-III "Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" сума виплаченого
забезпечення та вартості наданих
соціальних послуг застрахованій особі
внаслідок умисного невиконання нею
своїх обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

За таких обставин суди попередніх
інстанцій правильно встановили
обставини справи, дали належну оцінку
зібраним у справі доказам та прийняли
правильні і обґрунтовані рішення про
задоволення позовних вимог в повному
обсязі, оскільки відповідач при
отриманні матеріального забезпечення
на випадок безробіття відносився до
категорії громадян, які перебувають в
трудових відносинах та отримують
винагороду за виконання визначеного
трудовими угодами кола обов'язків, а
тому не мав права на отримання статусу
безробітного.

Доводи касаційної скарги зроблених
судами висновків не спростовують.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що підстав для скасування чи
зміни оскаржених судових рішень не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 224, 230 КАС
України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову Заводського
районного суду м. Миколаєва від 29
квітня 2010 року та ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 22 листопада 2012 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

С у д д і :
В.І. Бутенко

Т.О. Лиска

І. Я. Олендер