Справа № 817/764/14
Суддя: Гломб Ю.О.
Дата ухвалення: 2014-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/764/14

17 квітня 2014 року м. РівнеРівненський
окружний адміністративний суд у складі
судді Гломба Ю.О. за участю секретаря
судового засідання Маринич В.М. та
сторін і інших осіб, які беруть участь у
справі:

позивача: представник ОСОБА_1,

відповідача: представник Старійчук А.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

СПД ОСОБА_3 до
Державної податкової інспекції у
м.Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області
про скасування податкового
повідомлення-рішення
ВСТАНОВИВ:

СПД ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом
до Державної податкової інспекції у
м.Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області про
скасування податкового
повідомлення-рішення № від 15.05.2012
року.

Позовні вимоги в повній мірі були
підтримані представником позивача в
судовому засіданні та обґрунтовані
наступним. Так, вважає висновки
податкового органу, які викладені в
акті перевірки № 520/1745/НОМЕР_1 від 16.12.2011
року та покладені в основу
оспорюваного податкового
повідомлення-рішення, не відповідають
фактичним обставинам справи. Пояснив
суду, що СПД ОСОБА_3 з ТОВ
"Комплектспецтрейдмарк" було укладено
договір поставки товару. Стверджує, що
бухгалтерські документи виписані ТОВ
"Комплектспецтрейдмарк", за
результатом господарської операції з
позивачем в силу Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" 996-XIV від 16.07.1999 року
є первинними документами, оскільки
мають всі необхідні встановлені
законом обов'язкові реквізити. Пояснив
суду, що СПД ОСОБА_3 придбані у ТОВ
"Комплектспецтрейдмарк"
товарно-матеріальні цінності в
подальшому реалізував своїм
контрагентам, що підтверджується
відповідними первинними документами. У
зв'язку з чим стверджує, що
господарські операції з даними
контрагентами є реальними і підстав
вважати їх безтоварними немає. В
зв'язку з наведеним, представник
позивача вважає висновки акта
перевірки від 16.12.2011 року про порушення
СПД ОСОБА_3 п.198.3, п.198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України та відповідно пункту
123.1 статті 123 Податкового кодексу
України безпідставними, а податкове
повідомлення - рішення № від
15.05.2012 року протиправним та таким, що
підлягає до скасування.

На підставі наведеного просив позов
задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнав,
суду пояснив, що за результатами
документальної невиїзної перевірки
згідно акту № 520/1745/НОМЕР_1 від 16.12.2011
року встановлено порушення позивачем
п.198.3, п.198.6 ст. 198 Податкового кодексу
України, в результаті чого СПД ОСОБА_3
безпідставно віднесено до податкового
кредиту декларації з ПДВ за квітень 2011
року по безтоварним операціям з ТОВ
"Комплектспецтрейдмарк" ПДВ в сумі 6905,62
грн. Даний висновок податковим органом
було зроблено на підставі аналізу
господарських операцій між позивачем
та ТОВ "Комплектспецтрейдмарк". Вказує
на те, що ДПІ у м.Рівному від
Бориспільської ОДПІ м.Борисполя
отримано акт перевірки від 19.07.2011 року,
складений за результатами перевірки
ТОВ "Комплектспецтрейдмарк". Зі змісту
акту перевірки вбачається, що ТОВ
"Комплектспецтрейдмарк" за юридичною
адресою відсутнє, у даного товариства
відсутні необхідні умови ведення
господарської діяльності, відсутні
основні фонди, технічний персонал,
виробничі активи, складські
приміщення, транспортні засоби,
відсутні первинні та бухгалтерські
документи. Даним актом перевірки
констатовано, що ТОВ
"Комплектспецтрейдмарк" здійснювало
діяльність на ухилення від сплати
податків, здійснення операцій
пов'язаних з наданням податкової
вигоди третім особам. В зв'язку з чим,
ДПІ у м.Рівному в акті перевірки від
19.07.2011 року було зроблено висновок, що
укладений позивачем з ТОВ
"Комплектспецтрейдмарк" правочин
суперечить моральним засадам
суспільства та відповідно до ст. 228
Цивільного кодексу порушує публічний
порядок, оскільки спрямований на
заволодіння майном держави, дохідної
частини бюджету, а отже, є нікчемним.
Просив суд в задоволенні позовних
вимог відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників
сторін, повно і всебічно з'ясувавши всі
обставини справи в їх сукупності на
підставі чинного законодавства,
перевіривши їх дослідженими у судовому
засіданні доказами, суд вважає, що
позов підлягає до задоволення повністю
з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивач
зареєстрований як фізична особа -
підприємець 12.09.2003 року (а.с.11) з 22.09.2003
року перебуває на обліку у ДПІ м.Рівне
за №15220 (а.с.13) та згідно свідоцтва №
НОМЕР_2 з 06.09.2010 року зареєстрований
платником податку на додану вартість
(а.с.12).

З матеріалів вбачається, що з 06.12.2011
року по 12.12.2011 року ДПІ у м.Рівному
проведно документальну невиїзну
перевірку СПД ОСОБА_3 з питань
правомірності формування податкового
кредиту по взаєморозрахунках з ТОВ
"Комплектспецтрейдмарк" за квітень 2011
року, за результатами якої складено акт
№ 520/1745/НОМЕР_1 від 16.12.2011 року (а.с.17-19).

На підставі акта перевірки, з
урахуванням рішення ДПС у Рівненській
області від 03.04.2012 року №4674/10-210/15 про
результати розгляду скарги
відповідачем прийнято податкове
повідомленн-рішення № від 15.05.2012
року, згідно яким СПД ОСОБА_3 збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на додану вартість на загальну суму
6906,62 грн., з яких 6905,62 грн. - основного
платежу та 1,00 грн. - штрафних
(фінансових) санкцій (штрафів) (а.с.14).

Вирішуючи спір по суті суд виходив з
наступного.

Вказане податкове
повідомлення-рішення базується на
висновках податкового органу про
заниження СПД ОСОБА_3 оподаткованого
доходу за квітень 2011 рік на загальну
суму 6905,62 грн.

Вказані висновки зроблені податковим
органом на підставі аналізу
господарських операцій СПД ОСОБА_3 з
ТОВ "Комплектспецтрейдмарк", висновків
Бориспільської ОДПІ м.Борисполя на які
податковий орган посилається у акті
перевірки № 520/1745/НОМЕР_1 від 16.12.2011 року
та ґрунтується на порушеннях позивачем
вимог п.198.3, п.198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України.

З описової частини акта перевірки №
520/1745/НОМЕР_1 від 16.12.2011 року вбачається,
що ДПІ в м.Рівному від Бориспільської
ОДПІ м.Борисполя було отримано акт
перевірки ТОВ "Комплектспецтрейдмарк"
від 19.07.2011 року № 519/23-2/35023063 за
березень-травень 2011 року. Зі змісту
акту перевірки вбачається, що ТОВ
"Комплектспецтрейдмарк" за юридичною
адресою відсутнє, відсутні первинні та
бухгалтерські документи: договори,
накладні, товарно транспортні
накладні, податкові накладні, реєстри
отриманих та виданих податкових
накладних, банківські виписки та
будь-які інші первинні документи,
реєстри бухгалтерського обліку, що
засвідчують здійснення господарської
діяльності. Відсутність виробничого
обладнання, транспортних засобів та
торгівельного обладнання, відсутність
у підприємства необхідних умов для
здійснення господарської діяльності в
частині, купівлі продажу, реалізації,
зберігання та відвантаження
товарно-матеріальних цінностей, а тому
на думку податкового органу вбачається
проведення транзитних фінансових
потоків, спрямованих на здійснення
операцій надання податкової вигоди
переважно з контрагентами, які не
виконують свої податкові зобов'язання,
зокрема, у випадках, коли операції
здійснюються через посередників з
метою штучного формування валових
витрат та податкового кредиту і не
мають реального товарного характеру.

Поряд з цим, в акті перевірки №
520/1745/НОМЕР_1 від 16.12.2011 року ДПІ в
м.Рівному зазначено, що СПД ОСОБА_3 для
проведення перевірки було надано
первинні документи (договір поставки,
податкові та видаткові накладні,
реєстри виданих та отриманих
податкових накладних, банківські
виписки), що підтверджують
взаємовідносини СПД ОСОБА_3 з ТОВ
"Комплектспецтрейдмарк".

Однак, на підставі акту перевірки
Бориспільської ОДПІ м.Борисполя від
19.07.2011 року за №519/23-2/35023063 ДПІ в
м.Рівному в акті від 16.12.2011 року прийшла
до висновку, що відповідно до ст. 203, ст.
228 Цивільного кодексу України
укладений СПД ОСОБА_3 з ТОВ
"Комплектспецтрейдмарк" договір має
ознаки нікчемності і не спрямований на
реальне настання правових наслідків,
обумовлені ним.

Вказані висновки податкового органу,
відображені в акті перевірки, суд
вважає безпідставними та такими, що
ґрунтуються не на нормах закону та
фактичних обставинах здійснення
господарських операцій, а на
припущеннях органу доходів і зборів.

Судом встановлено, що 20 січня 2011 року
між ТОВ "Комплектспецтрейдмарк"
(Постачальник) та СПД ОСОБА_3 (Покупець)
було укладено договір поставки товару
за №1/53, згідно з умовами якого
Постачальник зобов'язується поставити
та передати у власність покупця
торгово-технологічне обладнання для
підприємств торгівлі та громадського
харчування, а Покупець зобов'язується
прийняти та оплатити товар. Пунктом 3.2.
даного договору встановлено, що факт
передачі товару підтверджується
підписанням сторонами видаткової
накладної (а.с.20-23).

На виконання умов даного договору
сторонами оформлено: податкові
накладні № 33 від 07.04.2011 року, № 77 від
22.04.2011 року та № 79 від 22.04.2011 року
(а.с.30-32), видаткові накладні №РН-0000266
від 14 квітня 2011 року, №РН-0000287 від 22
квітня 2011 року, №РН-0000290 від 26 квітня 2011
року (а.с.24,26,28). Оплата за поставлені
товарно-матеріальні цінності
здійснювалася в безготівковій формі,
що підтверджується виписками банку та
платіжними дорученнями (а.с.33-34). Актом
перевірки встановлено відсутність у
позивача кредиторської/дебіторської
заборгованості по розрахунках з ТОВ
"Комплектспецтрейдмарк".

Статтею 177 Податкового кодексу України
встановлено, що доходи фізичних осіб -
підприємців, отримані протягом
календарного року від провадження
господарської діяльності,
оподатковуються за ставками,
визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього
Кодексу (ч .1).

Об'єктом оподаткування є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та негрошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи -
підприємця (ч.2). Для фізичної особи -
підприємця, зареєстрованого як платник
податку на додану вартість, не
включаються до витрат і доходу суми
податку на додану вартість, що входять
до ціни придбаних або проданих товарів
(робіт, послуг) (ч.3).

До переліку витрат, безпосередньо
пов'язаних з отриманням доходів,
належать документально підтверджені
витрати, що включаються до витрат
операційної діяльності згідно з
розділом III цього Кодексу (ч.4).

Згідно з пп. 14.1.27 п. 4.1 ст. 14 Податкового
кодексу України витрати - сума
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

У відповідності до п. 138.1 ст. 138
Податкового кодексу України, витрати,
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із витрат
операційної діяльності, інших витрат,
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Згідно з пп.. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138
Податкового кодексу України, витрати
операційної діяльності включають
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та інші
витрати, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку, витрати банківських
установ.

В силу вимог п. 138.2 ст. 138 Податкового
кодексу України витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Витрати, що формують собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг, визнаються витратами
того звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг (п. 138.4
ст. 138 Податкового кодексу України).

Пункт 139.1 ст. 139 Податкового кодексу
України встановлюється вичерпний
перелік витрат платника податку, що не
що не враховується при визначенні
оподаткованого прибутку. Серед таких
обмежень витрати на придбання
товарно-матеріальних цінностей, які
були виключені відповідачем зі складу
витрат позивача, відсутні. Крім того,
відповідно до п.140.5 ст. 140 Податкового
кодексу України встановлення
додаткових обмежень щодо складу витрат
платника податку, крім тих, що
зазначені в цьому розділі, не
дозволяється.

В силу вимог пп.. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139
Податкового кодексу України до складу
витрат не включаються витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Згідно з ч. 1,2 ст. 9 ЗУ "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" № 996-XIV від 16.07.1999
року (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин)
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа;
дату і місце складання; назва
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст і обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Норми аналогічного змісту містить
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженому
наказом Мінфіну України від 24.05.1995 року
№ 88, зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 05 червня 1995 року за
№168/704 (далі - Положення №168/704).

Пунктом 2.4 Положення № 168/704 (в редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин) встановлено, що
первинні документи повинні мати такі
обов'язкові реквізити: найменування
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), дата і місце складання, зміст та
обсяг господарської операції, одиниця
виміру господарської операції (у
натуральному та/або вартісному виразі),
посади і прізвища осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

Відповідно до п. 2.16 забороняється
приймати до виконання первинні
документи на операції, що суперечать
нормативно-правовим актам,
встановленому порядку приймання,
зберігання і витрачання грошових
коштів, товарно-матеріальних цінностей
та іншого майна, порушують договірну і
фінансову дисципліну, завдають шкоди
державі, власникам, іншим юридичним і
фізичним особам.

Наявні в матеріалах справи договір,
видаткові накладні, податкові
накладні, виписки банку, платіжні
доручення в силу Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" № 996-XIV від 16.07.1999
року (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин) та
Положення № 168/704 (в редакції, чинній на
час виникнення спірних правовідносин)
є первинними документами, та мають всі
необхідні встановлені законом
обов'язкові реквізити. Докази того, що
вказаний договір, видаткові накладні,
податкові накладні, платіжні доручення
не мають юридичної сили або визнані в
установленому порядку недійсними
відповідачем суду не надано. Крім того,
судом встановлено, матеріалами справи
підтверджуються і представником
відповідача не заперечується, що на
момент існування господарських
правовідносин між позивачем та ТОВ
"Комплектспецтрейдмарк" і на даний час
останній має цивільну правоздатність,
чинну державну реєстрацію і не був
позбавлений права укладати угоди у
відповідності до вимог діючого
законодавства та був платником ПДВ.
Відтак, віднесення позивачем до складу
витрат сум, сплачених на оплату
товарно-матеріальних цінностей,
відповідає вимогам ст. 138, ст. 139
Податкового кодексу України.
Враховуючи викладене, суд вважає
протиправним виключення відповідачем
сум, зі складу витрат СПД ОСОБА_3,
сплачених позивачем ТОВ
"Комплектспецтрейдмарк" в ціні товару.

Суд також критично оцінює твердження
відповідача про безтоварність
операцій між СПД ОСОБА_3 та ТОВ
"Комплектспецтрейдмарк".

Судом встановлено, матеріалами справи
підтверджено, що видами діяльності
позивача є торгівля іншим промисловим
обладнанням.

Надані до матеріалів справи позивачем
документи свідчать про подальшу
реалізацію позивачем з відповідною
націнкою придбаних у ТОВ
"Комплектспецтрейдмарк"
товарно-матеріальних цінностей,
зокрема, для ТОВ "ПАСТА І БАСТА", ТОВ
"Міура", ТОВ "Шоко Тайм", що
підтверджується відповідними
договорами поставки (а.с.35-36,40-47,51),
видатковими накладним (а.с.37,48,52),
довіреностями (а.с.38,49,53). За
результатами даних операцій позивачем
сформовано відповідні податкові
зобов'язання з ціни продажу, що
підтверджується податковими
деклараціями з податку на додану
вартість (а.с.54-57).

Встановлені судом обставини в їх
сукупності свідчать про реальність
здійснення господарських операцій між
СПД ОСОБА_3 та ТОВ
"Комплектспецтрейдмарк", використання
позивачем у власній господарській
діяльності придбаних
товарно-матеріальних цінностей та
підтверджують рух активів у процесі
здійснення господарських операцій.
Докази того, що товарно-матеріальні
цінності, придбані СПД ОСОБА_3 у ТОВ
"Комплектспецтрейдмарк", з метою іншою,
ніж використання їх у власній
господарській діяльності податковим
органом суду не надано. У зв'язку з
наведеним, суд вважає, протиправним
виключення відповідачем сум, сплачених
в ціні придбаних товарно-матеріальних
цінностей зі складу витрат СПД ОСОБА_3
за 2011 рік.

Суд критично оцінює висновки
податкового органу про те, що договір,
укладений між СПД ОСОБА_3 та ТОВ
"Комплектспецтрейдмарк" є нікчемним, з
огляду на наступне.

Згідно зі статтею 228 Цивільного кодексу
України правочин вважається таким, що
порушує публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Згідно з ч. 2 цієї
статті правочин, який порушує
публічний порядок, є нікчемним.

Верховним судом України в постанові
Пленуму Верховного Суду України від
06.11.2009 року №9 "Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
право чинів недійсними" констатовано,
що правочинами, які посягають на
суспільні, економічні та соціальні
основи держави, зокрема: правочини,
спрямовані на використання всупереч
закону комунальної, державної або
приватної власності; правочини,
спрямовані на незаконне відчуження або
незаконне володіння, користування,
розпорядження об'єктами права
власності українського народу - землею
як основним національним багатством,
що перебуває під особливою охороною
держави, її, надрами, іншими природними
ресурсами правочини щодо відчуження
викраденого майна; правочин, що
порушують правовий режим вилучених з
обігу або обмежених в обігу об'єктів
цивільного права тощо.

Усі інші право чини, спрямовані на
порушення інших об'єктів права, не є
такими що порушують публічний порядок.

При кваліфікації правочину за статтею
228 Цивільного кодексу України має
враховуватися вина, яка виражається в
намірі порушити публічний порядок
сторонами правочину або однією із
сторін. Доказом вини може бути вирок
суду, постановлений у кримінальній
справі, щодо знищення, пошкодження
майна чи незаконного заволодіння ним
тощо.

Жодних доказів того, що СПД ОСОБА_3
та/або ТОВ "Комплектспецтрейдмарк" під
час під час укладання договору
завідома (з прямим або непрямим
умислом) діяли в супереч інтересам
держави і суспільства суду щодо
позивача та/або посадових осіб ТОВ
"Комплектспецтрейдмарк"
постановленого у кримінальній справі
щодо знищення, пошкодження майна чи
незаконного заволодіння ним, тощо.

Враховуючи встановлені в ході судового
розгляду обставини в їх сукупності, суд
вважає висновки податкового органу про
нікчемність правочину укладеного СПД
ОСОБА_3 з ТОВ "Комплектспецтрейдмарк"
безпідставними та такими, що
спростовуються матеріалами справи.

Суд також критично оцінює твердження
податкового органу про те, що СПД
ОСОБА_3 та ТОВ "Комплектспецтрейдмарк"
уклали між собою правочин лише про
людське око, знаючи заздалегідь, що
вони будуть виконані, з метою, іншою ніж
та, що ними передбачена.

Статтею 234 Цивільного кодексу України
встановлено, що правочин, який вчинено
без наміру створення правових
наслідків, які обумовлювалися цим
право чином є фіктивним право чином,
який може бути визнаний судом
недійсним.

Фіктивний правочин характеризується
тим, що сторони вчиняють такий правочин
лише для виду, знаючи заздалегідь, що
він не буде виконаний. При вчиненні
фіктивного правочину сторони мають
інші цілі, ніж ті, що передбачені
правочином. Причому такі цілі можуть
бути протизаконними. Отже, правочин,
який вчинено без наміру створення
правових наслідків, які обумовлювалися
цим правочином законом не визнано
нікчемним, такий правочин є
оспорюваним і його недійсність може
бути встановлена лише судом.

Враховуючи наведене, вчинення
фіктивного правочину, тобто правочину
лише для виду без фактичного його
виконання є підставою для звернення до
суду про визнання такого правочину
недійсним. Закон такі правочини не
визнає нікчемними. Докази того, що
договір, укладений між позивачем та
ТОВ "Комплектспецтрейдмарк" та/або
первинні документи (видаткові,
податкові накладні, платіжні
документи) по даним господарським
операціям визнані судом недійсними -
відсутні.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи всім формам
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Таким чином, суд приходить до висновку
що податкове повідомлення - рішення
№ від 15.05.2012 року не відповідає
вказаним критеріям правомірності.

Надаючи правову оцінку податковому
повідомленню - рішенню № від
15.05.2012 року, суд також виходить з
нижченаведеного.

Дане податкове повідомлення-рішення
базується на висновках податкового
органу про завищення СПД ОСОБА_3
податкового кредиту з податку на
додану вартість за квітень 2011 року на
суму 6905,62 грн.

Вказані висновки зроблені податковим
органом на підставі аналізу
господарських операцій СПД ОСОБА_3 з
ТОВ "Комплектспецтрейдмарк", висновків
Бориспільської ОДПІ м.Борисполя
викладених в акті № 519/23-2/35023063 від 19.07.2011
року та ґрунтуються на порушеннях
позивачем вимог п.198.3, п.198.6 ст. 198
Податкового кодексу України.

З вказаними висновками податкового
органу суд не погоджується з огляду на
наступне.

Підпунктом 14.1.181. пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу України
встановлено, що податковий кредит -
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу;

Згідно з п. 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг (у разі
здійснення контрольованих операцій -
не вище рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу)
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Вичерпний перелік операцій, що не є
об'єктом оподаткування, визначений ст.
196 Податкового кодексу України. Серед
даного переліку операції з придбання
товарно-матеріальних цінностей
(сигнальної арматури, реле, запальника,
термометра, опори, реле тиску,
термопари, датчика тиску, дифманометру
тощо) відсутні.

Пунктом 198.2 ст. 198 Податкового кодексу
України встановлено, що датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: або дата списання
коштів з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно з п. 198.4. ст. 198 Податкового
кодексу України якщо платник податку
придбає (виготовляє) товари/послуги та
необоротні активи, які призначаються
для їх використання в операціях, що не є
об'єктом оподаткування або
звільняються від оподаткування, то
суми податку, сплачені (нараховані) у
зв'язку з таким придбанням
(виготовленням), не відносяться до
податкового кредиту зазначеного
платника.

Відповідно до п. 198.6. ст. 198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Податковий кредит по отриманих
позивачем від ТОВ
"Комплектспецтрейдмарк"
товарно-матеріальних цінностей
повністю підтверджено відповідними
податковими накладними.

Суд критично оцінює доводи
представника відповідача про те, що
податкові накладні виписані ТОВ
"Комплектспецтрейдмарк" для СПД ОСОБА_3
не створюють правових наслідків, з
огляду на таке.

Статтею 201 Податкового кодексу України
встановлено, що платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну , у якій
зазначаються в окремих рядках такі
обов'язкові реквізити: а) порядковий
номер податкової накладної; б) дата
виписування податкової накладної; в)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
продавця товарів/послуг; г) податковий
номер платника податку (продавця та
покупця); ґ) місцезнаходження юридичної
особи-продавця або податкова адреса
фізичної особи - продавця,
зареєстрованої як платник податку; д)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг; е)
опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг; є) ціна постачання
без урахування податку; ж) ставка
податку та відповідна сума податку в
цифровому значенні; з) загальна сума
коштів, що підлягають сплаті з
урахуванням податку; и) вид
цивільно-правового договору; і) код
товару згідно з УКТ ЗЕД (для
підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).

Даний перелік обов'язкових реквізитів
податкової накладної є вичерпний та не
підлягає розширеному тлумаченню.

Судом встановлено, що податкові
накладні, виписані ТОВ
"Комплектспецтрейдмарк" для СПД ОСОБА_3
містять всі необхідні обов'язкові
реквізити. Крім зобов'язання за
договорами поставки та перевезення
були виконані сторонами в повному
обсязі, розрахунок проведений у
відповідності до умов договору,
заборгованість СПД ОСОБА_3 перед ТОВ
"Комплектспецтрейдмарк" відсутня.

Статтею 67 Господарського кодексу
України передбачено, що відносини
підприємства з іншими підприємствами,
організаціями, громадянами в усіх
сферах господарської діяльності
здійснюються на основі договорів.
Підприємства вільні у виборі предмета
договору, визначенні зобов'язань, інших
умов господарських взаємовідносин, що
не суперечать законодавству України.

З огляду на реальний характер операцій,
можливі порушення ТОВ
"Комплектспецтрейдмарк" податкової
дисципліни та правил здійснення
господарської діяльності (як-от,
відсутність за юридичною адресою,
відсутність необхідних умов для
ведення господарської діяльності,
відсутність основних фондів,
технічного персоналу, виробничих
активів, складських приміщень,
транспортних засобів) не можуть бути
підставою для позбавлення
добросовісного платника податків СПД
ОСОБА_3 права на податковий кредит з
податку на додану вартість.

Судом встановлено достовірність
підтвердження фактичності здійснення
позивачем господарських операцій,
сплати податку на додану вартість та
його сум, а отже і правомірність
віднесення сум податку, сплаченого у
зв'язку з придбанням
товарно-матеріальних цінностей.

За таких обставин, суд вважає, висновок
відповідача про порушення позивачем
вимог п.198.3, п.198.6 ст. 198, Податкового
кодексу України безпідставним, а
податкове повідомлення-рішення №
від 15.05.2012 року - протиправним і таким,
що підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Враховуючи викладене, суд прийшов до
висновку, що відповідач при прийнятті
податкового повідомлення-рішення
№ від 15.05.2012 року діяв не на
підставі, не в межах повноважень та не в
спосіб визначений чинним
законодавством, а тому вказане
податкове повідомлення-рішення є
протиправним, таким, що прийняте без
урахування всіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення і
підлягає до скасування.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. У
відповідності до ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З огляду на викладене суд приходить до
висновку, що відповідач, заперечуючи
проти позову, правомірності спірного
податкового повідомлення-рішення не
довів, відтак позов слід задовольнити
повністю, податкове
повідомлення-рішення № від 15.05.2012
року - скасувати.

В силу положень ст. 94 КАС України,
судові витрати присуджуються на
користь позивача з Державного бюджету
України.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнти повністю.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
м.Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області
№ від 15.05.2012 року.

Присудити на користь позивача СПД
ОСОБА_3 із Державного бюджету України
судовий збір у розмірі 182,70 грн.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Гломб
Ю.О.