Справа № 810/1633/14
Суддя: Журавель В.О.
Дата ухвалення: 2014-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2014 року 810/1633/14

м. Київ

Київський окружний адміністративний
суд у складі: головуючий суддя Журавель
В.О.,

при секретарі судового засідання
Ігнатко Ю.В., розглянувши у відкритому
судовому засіданні адміністративну
справу за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю "Трак
Маркет" до Державної податкової
інспекції у Києво-Святошинському
районі ГУ Міндоходів у Київській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного
адміністративного суду звернулось
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Трак Маркет" з
позовом до Державної податкової
інспекції у Києво-Святошинському
районі ГУ Міндоходів у Київській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що
відповідачем надано неправильну
оцінку фактичним обставинам, внаслідок
чого зроблено помилкові висновки про
нікчемність правочинів, укладених між
позивачем та контрагентом про купівлю
товарів. Позивач зазначає, що
податковому органу було надано усі
первинні документи, які підтверджують
реальність господарських операцій між
позивачем та контрагентом. Вказав, що
на законних підставах сформував
податковий кредит і валові витрати, а
висновки податкового органу вважає
безпідставними, оскільки господарські
операції між ним і вказаним
контрагентом мали реальний характер,
що підтверджується належним чином
оформленими первинними
бухгалтерськими документами. Позивач
просив суд податкові
повідомлення-рішення визнати
протиправними і скасувати.

Представник позивача 15.04.2014 подав до
суду заяву клопотання про розгляд
справи без його участі, позовні вимоги
підтримав, просив суд позов
задовольнити. Відповідач до суду не
прибув, про причини неприбуття суд не
повідомив, явку свого представника в
судове засідання не забезпечив. До суду
надав письмові заперечення, що
ґрунтуються на висновках, викладених в
акті перевірки.

Дослідивши матеріали справи, надавши
оцінку доказам, суд встановив наступні
обставини справи та правовідносини, що
склалися між сторонами.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Трак Маркет" є
юридичною особою, що зареєстрована
19.02.2009 Києво-Святошинською районною
державною адміністрацією Київської
області.

На підставі наказу від 26.09.2013 №236 та з
урахуванням акту від 18.07.2013
№373/26-55-22-08/30918296 "Про неможливість
проведення зустрічної звірки
Приватного підприємства "Славія Авто"
щодо підтвердження господарських
відносин платниками податків за період
з 01.05.2011 по 31.01.2012", отриманого від ДПІ у
Печерському районі м. Києва ДПС,
податковим органом проведено невиїзну
позапланову документальну перевірку
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Трак-Маркет» з
питань дотримання вимог податкового
законодавства по взаємовідносинах з ПП
«Славія Авто» за період з 01.06.2011 по
30.06.2011, з 01.08.2011 по 31.08.2011, з 01.11.2011 по
30.11.2011. За результатами перевірки
складено акт від 09.10.2013 №181/22-03/36263933,
згідно з яким зроблено висновок про
порушення позивачем: п.185.1 ст.185, п.188.1
ст.188, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.1, п.200.2
ст.200 ПК України, що призвело до
заниження від'ємного значення різниці
між сумою податкового зобов'язання та
сумою податкового кредиту поточного
звітного періоду за листопад 2011 року у
сумі 126 грн, то до заниження суми
податку на додану вартість, яка
підлягає сплаті до бюджету, на загальну
суму 604 грн, в тому числі за червень 2011 р.
на суму 341 грн, за серпень 2011 р. - на суму
263 грн.

У ході перевірки встановлено, що ТОВ
"Трак Маркет" перебувало в
господарських відносинах з ПП "Славія
Авто". Співробітниками ДПІ у
Києво-Святошинському районі Київської
області ДПС встановлено що цей
контрагент-постачальник має ознаки
проведення транзитних операцій. Так,
податковим органом отримано акт ДПІ у
Печерському районі м. Києва ДПС від
18.07.2013 №373/26-55-22-08/30918296 "Про неможливість
проведення зустрічної звірки
Приватного підприємства "Славія Авто"
щодо підтвердження господарських
відносин платниками податків за період
з 01.05.2011 по 31.01.2012". Цим актом
встановлено, що правочини, укладені з
контрагентами, вчинено з метою
ухилення від сплати податків третіх
осіб. Враховуючи відсутність ПП "Славія
Авто" за місцезнаходженням, проведення
зустрічної звірки неможливе. Таким
чином, ПП "Славія Авто" не надано жодних
пояснень та документів на
підтвердження даних податкових
декларацій та розрахунків по податках
та інших обов'язкових платежах до
бюджету та державних цільових фондів.
Перевіркою встановлено, що правочини,
укладені з контрагентами, порушують
публічний порядок та вчинені удавано з
метою ухилення від сплати податків
третіх осіб.

Податковим органом зроблено висновок,
що посадовими особами ТОВ "Трак Маркет"
безпідставно включено до складу
податкового кредиту, задекларованого в
деклараціях з податку на додану
вартість за червень, серпень, листопад
2011 року податкові накладні виписані ПП
"Славія Авто" на загальну суму ПДВ 730
грн.

Позивачем подано на акт перевірки
письмові заперечення, які відповідачем
відхилено.

На підставі Акту перевірки від 09.10.2013
№181/22-03/36263933 відповідачем винесено
податкові повідомлення-рішення від
31.10.2013 №, яким зменшено розмір
від'ємного значення суми податку на
додану вартість у розмірі 126 грн;
№, яким збільшено суму грошового
зобов'язання по сплаті податку на
додану вартість у розмірі 604 грн, у тому
числі за основним платежем - 604 грн.

Не погодившись з податковими
повідомленнями-рішеннями, позивач
оскаржив їх в адміністративному
порядку. Рішенням ГУ Міндоходів у
Київській області від 17.01.2014 та
рішенням Міністерства доходів і зборів
України від 20.02.2014 залишено без змін ці
податкові повідомлення-рішення, а
скарги платника - без задоволення.

Матеріалами справи встановлено, що між
позивачем (покупець) та ПП "Славія-авто"
(продавець) укладено договір
купівлі-продажу автозапчастин №101182
від 18.01.2011. Факт надання товару
оформлювався 5 податковими та 5
видатковими накладними, 5 замовленнями,
виписаними ТОВ "Трак Маркет", та 5
рахунками-фактури, що підписувались
уповноваженими особами цього
контрагента та позивача. Оплата за
договором здійснювалось позивачем у
безготівковій формі шляхом
перерахування коштів на рахунки
контрагента, що підтверджується
випискою по рахунках.

Наявність у позивача водіїв та
транспортних засобів для перевезення
вказаного товару підтверджується
наказами по підприємству та іншими
документами. Так, з метою регламентації
процедури користування службовим
автотранспортом працівниками
товариства та створення механізму
контролю за раціональним
використанням службового
автотранспорту ТОВ "Трак Маркет"
винесено наказ №70/1-з від 08.11.2010 про
закріплення автотранспортного засобу
товариства марки ЗАЗ 110557 д.н.з. НОМЕР_1
за водієм ОСОБА_1 а наказом №347/1-к ТОВ
"Трак Маркет" ОСОБА_1 прийнято на посаду
водія. Наявність транспортного засобу
у позивача підтверджується копією
свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу марки ЗАЗ 110557
д.н.з. НОМЕР_1.

На підтвердження перевезення
отриманої товариством продукції
вантажним автомобілем позивачем
надано 5 подорожних листів та 5
маршрутних листів, а також довіреності
ТОВ "Трак Маркет" на отримання
матеріальних цінностей від продавця.

Наявність у позивача складських
приміщень для зберігання придбаного
товару підтверджується договором
оренди нежитлового приміщення,
укладеного між позивачем та ТОВ
"Маковиця" від 01.04.2011. Також надано
свідоцтво про право власності на
приміщення ТОВ "Маковиця", яке передано
позивачу в оренду; акт прийому-передачі
нежитлового приміщення від 31.03.2011 разом
з додатковими угодами №1, №2 від 01.04.2012,
від 04.04.2012 та від 01.04.2013. Облік товару на
складі ТОВ "Трак Маркет"
підтверджується картками рахунку 281.

Подальша реалізація позивачем
отриманих товарів підтверджується
укладеними договорами поставки з ТОВ
"Стелла ЛТД" №08-3 від 04.01.2011, з ТОВ
"Бумеранг" №120-1 від 11.03.2011, з ТОВ
"Ексім-транзит" №123-2 від 15.03.2011, з ТзОВ
"Престиж-Транс" №146 від 21.04.2011;
податковими та видатковими накладними,
виписаними на ТОВ "Эксим-транзит", ТОВ
"Престиж-Транс", ТОВ "Бумеранг", ТОВ
"Стеллар ЛТД", ТОВ "Ірина".

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд зазначає
наступне.

Відповідно до статті 67 Конституції
України кожен зобов'язаний сплачувати
податки і збори в порядку і розмірах,
встановлених законом.

Відповідно до статті 215 Цивільного
кодексу України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину
встановлена законом, такий правочин
вважається нікчемним (ч. 2 ст. 215 ЦК
України).

В силу статті 228 Цивільного кодексу
України правочин вважається таким, що
порушує публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Правочин, який порушує
публічний порядок, є нікчемним.

Правовідносини, що виникають у зв'язку
з формуванням платником податку на
додану вартість, податкового кредиту,
регулюються розділом V ПК України.

Так, п.198.2 ст.198 ПК України визначено, що
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше; дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Згідно з частиною другою статті 3
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

Статтею 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-ХІV
встановлено вимоги до первинних
документів, які є підставою для
бухгалтерського та податкового обліку.
Згідно з даною нормою, підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Підпунктом 1.2, п.1 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 за №88 (далі - Положення №88)
визначено, що господарські операції
відображаються в бухгалтерському
обліку методом їх суцільного і
безперервного документування. Записи в
облікових регістрах провадяться на
підставі первинних документів,
створених відповідно до вимог даного
Положення.

Відповідно до пп. 2.16, п. 2 Положення №88
забороняється приймати до виконання
первинні документи на операції, що
суперечать нормативно-правовим актам,
встановленому порядку приймання,
зберігання і витрачання грошових
коштів, товарно-матеріальних цінностей
та іншого майна, порушують договірну і
фінансову дисципліну, завдають шкоди
державі, власникам, іншим юридичним і
фізичним особам. Такі документи
повинні бути передані керівнику
підприємства, установи для прийняття
рішення.

Суд бере до уваги, що відповідачем не
заперечується той факт, що первині
документи позивача містять всі
обов'язкові реквізити, як того вимагає
законодавство.

Як вже зазначалось судом, рішення про
визначення грошового зобов'язання з
податку на додану вартість прийнято
податковим органом у зв'язку з
здійсненням позивачем правочинів з ПП
"Славія Авто", які податковий орган
вважає нікчемними. При цьому, висновок
податкового органу про нікчемність
договорів ґрунтується на твердженнях
про безтоварність господарської
операції, відсутністю наміру учасників
правочину досягти реальних правових
наслідків.

Таким чином, вирішення цієї справи
залежить від доведеності суду факту
постачання товару за господарською
операцією, за результатами здійснення
яких податковим органом прийнято
податкові повідомлення-рішення.

Як встановлено судом, факт поставки
товарів позивачу від ПП "Славія Авто" та
оплати їх вартості підтверджується
документально, господарські операції
належним чином відображено у
бухгалтерському і податковому обліку
позивача та його податковій звітності,
а право позивача на віднесення
понесених витрат до складу податкового
кредиту підтверджується
представленими суду первинними
фінансово-господарськими документами
та наявністю очевидного зв'язку витрат
з господарською діяльністю позивача.

Відповідно до частини четвертої статті
91 ЦК України цивільна правоздатність
юридичної особи виникає з моменту її
створення і припиняється з дня
внесення до єдиного державного реєстру
запису про її припинення. Отже, за
змістом зазначеної норми, державна
реєстрація юридичної особи є юридично
значимою дією, з якою цивільне та
господарське законодавство пов'язує
виникнення цивільної правоздатності.

Як встановлено судом, на момент
вчинення та виконання господарських
операцій ПП "Славія Авто" є належним
чином зареєстрованою юридичною особою,
яка має право вчиняти правочини, на
дату здійснення господарських
операцій з позивачем була
зареєстрована платником податку на
додану вартість і мала право
виписувати податкові накладні.

При цьому суд враховує вимоги статті 18
Закону України від 15.05.2003 №755-IV «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців», згідно з
якою відомості, які підлягають
внесенню до Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, були внесені до
нього, вважаються достовірними і
можуть бути використані у спорі з
третьою особою, доки до них не внесено
відповідних змін.

Відповідачем не надано суду доказів, що
підтверджують наявність в Єдиному
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців запису про
припинення реєстрації юридичної особи
ПП "Славія Авто" на час вчинення цих
правочинів.

Суд зазначає, що чинним законодавством
України на сторону цивільно-правової
угоди, яка є платником податків, не
покладено обов'язку з перевірки
відповідності законодавству
установчих документів іншого учасника
правовідносин та дотримання ним вимог
податкового законодавства.

Оскільки ст. 228 ЦК України передбачено,
що для правочину, який порушує
публічний порядок, передбачено
наявність умислу сторін на незаконний
результат, а також суперечність його
публічно-правовим актам держави, то
такий умисел повинен встановлюватися
під час розслідування кримінальної
справи і розгляду її судом або у момент
винесення постанови про
адміністративне правопорушення.

Таким чином, визначенню правочину як
такого, що порушує публічний порядок,
повинен передувати вирок суду про
притягнення учасників такого
правочину до кримінальної
відповідальності, який набрав законної
сили, чи постанова суду (компетентних
органів) про притягнення названих осіб
до адміністративної відповідальності.
Відомостей про наявність таких судових
рішень відповідачем не надано.

Під час розгляду даної справи судом
встановлено, що укладені між позивачем
та його контрагентом правочини не
віднесено законом до нікчемних та
відсутні судові рішення про визнання
їх недійсними.

Позивачем на підставі первинних
документів по господарських
відносинах з ПП "Славія Авто" було
сформовано податковий кредит з податку
на додану вартість.

Пунктом 198.3, ст.198 ПК України, визначено,
що податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду, зокрема, у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України
встановлено, що не відноситься до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу).

Податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту
(пункти 201.4, 201.6, 201.10 статті 201 ПК
України).

Вимоги до податкової накладної
визначено, зокрема, пунктом 201.1 статті
201 ПК України.

В Акті перевірки відповідачем наведено
перелік податкових накладних, які були
виписані ПП "Славія Авто" для позивача.
Таким чином, при отриманні податкових
накладних від ПП "Славія Авто", які
засвідчують отримання товарів (робіт,
послуг), у позивача виникло право на
податковий кредит з ПДВ у відповідному
періоді 2011 р.

Суду не надано доказів того, що на
момент складання податкових накладних
контрагент позивача не був
зареєстрований як платник податку на
додану вартість у встановленому
законодавством порядку, а тому не мав
права видавати податкові накладні на
кожну повну або часткову поставку
товарів (робіт, послуг).

Податкові накладні, які надавались для
проведення перевірки, є документами, що
засвідчують факт придбання платником
податків товару, з дати отримання яких,
згідно із приписами статті 201 ПК
України, у платника виникає право на
податковий кредит та які,
підтверджують право платника податку
на включення до податкового кредиту
будь-яких витрат по сплаті податку на
додану вартість.

Суд бере до уваги, що наявність
укладеного між учасниками
господарської операції
цивільно-правового договору або
відсутність визнання такого договору
недійсним або нікчемним сама собою не
свідчить про реальність вчинення
відповідної операції.

Отже, дослідженими у справі доказами
підтверджено рух активів позивача у
процесі здійснення господарських
операцій, установлено наявність
спеціальної податкової
правосуб'єктності учасників
господарських операцій, підтверджено
зв'язок між фактом придбання товарів і
господарською діяльністю платника
податку та подальшої реалізації
товару.

Твердження податкового органу про
відсутність факту поставки товарів на
користь позивача у судовому засіданні
було спростовано.

Що стосується посилання відповідача в
Акті перевірки на акт про неможливість
проведення зустрічної звірки
зазначеного контрагента позивача, то
суд не визнає цей акт належним та
допустимим доказом в розумінні
приписів ст. 70 КАС України.

Так, відповідно до п.73.5 ст.75 ПК України з
метою отримання податкової інформації
органи державної податкової служби
мають право проводити зустрічні звірки
даних суб'єктів господарювання щодо
платника податків. Зустрічною звіркою
вважається співставлення даних
первинних бухгалтерських та інших
документів суб'єкта господарювання, що
здійснюється органами державної
податкової служби з метою
документального підтвердження
господарських відносин з платником
податків та зборів, а також первинних
бухгалтерських та інших документів
суб'єкта господарювання. Зустрічні
звірки не є перевірками і проводяться в
порядку, визначеному Кабінетом
Міністрів України. За результатами
зустрічних звірок складається довідка,
яка надається суб'єкту господарювання
у десятиденний термін.

Отже, як вбачається з Акта перевірки,
податковий орган, який надіслав
відповідачу акт про неможливість
провезення зустрічної звірки
контрагента позивача, безпосереднього
дослідження первинних бухгалтерських
та інших документів цього суб'єкта
господарювання не здійснював,
наявність у нього виробничих
потужностей, місць зберігання і
відпуску товару, орендованих
транспортних засобів чи осіб, які
працюють за наймом або на підставі
інших договорів, не перевіряв, відтак
висновки, викладені в цьому акті,
суперечать приписам п.73.5 ст.73 ПК
України та не є належними і допустимими
доказами відсутності вчинених цим
контрагентом господарських операцій з
позивачем.

Отже, податковим органом всупереч
вимог статті 71 КАС України не доведено
суду належними та достатніми доказами,
що зазначені господарські операції є
фіктивними чи безтоварними, не
доведено фактів неправильного
формування позивачем податкового
кредиту по господарських операціях з
ПП "Славія Авто" за 2011 р. та неправомірне
віднесення коштів, сплачених за
придбання товару (робіт та послуг) до
податкового кредиту, не спростовано
твердження позивача з цих обставин
справи, не надано суду належних та
достатніх доказів, які б свідчили про
наявність законодавчо визначених
обставин, що позбавляли б позивача
права на формування податкового
кредиту, не доведено недобросовісності
позивача, оскільки позиція відповідача
про нікчемність угоди ґрунтується
виключно на припущеннях, які не
підтверджено належними доказами і не
мають фактичного та правового
обґрунтування, а відтак, не доведено
правомірності прийняття спірного
податкового повідомлення-рішення.

Під час судового розгляду справи суду
було надано всі первинні документи, що
підтверджують реальність
господарських операцій та виконання
договору, укладених між позивачем та ПП
"Славія Авто", а отже твердження
відповідача про порушення позивачем
вимог п.185.1 ст.185, п.188.1 ст.188, п.198.2, п.198.3,
п.198.6 ст.198, п.200.1, п.200.2 ст.200 ПК України є
безпідставними.

Зазначена позиція узгоджується і з
практикою Європейського Суду з прав
людини. Так, у справі "БУЛВЕС" АД проти
Болгарії" (заява №3991/03) Європейський
Суд з прав людини у своєму рішенні від 22
січня 2009 року зазначив, що платник
податку не повинен нести наслідків
невиконання постачальником його
зобов'язань зі сплати податку і в
результаті сплачувати податок на
додану вартість другий раз, а також
сплачувати пеню. На думку Суду, такі
вимоги стали надмірним тягарем для
платника податку, що порушило
справедливий баланс, який повинен
підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Суд вважає, що відсутність або
недостатність відповідних доказів з
урахуванням змісту підпункту 4.1.4
пункту 4.1 статті 4 ПК України
(презумпція правомірності рішень
платника податку в разі, якщо норма
закону чи іншого нормативно-правового
акта, виданого на підставі закону, або
якщо норми різних законів чи різних
нормативно-правових актів припускають
неоднозначне (множинне) трактування
прав та обов'язків платників податків)
є підставою для висновку про
неправомірність оскарженого рішення
контролюючого органу.

З огляду на зазначене, суд дійшов
висновку про обґрунтованість позовних
вимог та вважає їх такими, що
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Згідно з частиною першою статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Позивачем за подання позовної заяви
сплачено судовий збір, доказів
понесення ним інших судових витрат
суду не надано. Таким чином, на користь
позивача підлягає стягненню сплачена
ним сума судового збору.

Керуючись статтями 11-14, 69-71, 79, 86, 94, 122,
159-163, 167, 185-186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов
задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
№, № від 31.10.2013, видані
Державної податкової інспекції у
Києво-Святошинському районі ГУ
Міндоходів у Київській області.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Трак Маркет" судовий
збір у сумі 182 (сто вісімдесят дві) грн 70
коп.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Журавель В.О.

Дата виготовлення і підписання
повного тексту постанови - 15 квітня 2014
р.