Справа № 820/2303/14
Суддя: Сагайдак В.В.
Дата ухвалення: 2014-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний
суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Харків

17 квітня 2014 р.
справа № 820/2303/14

Харківський окружний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді - Сагайдак В.В.,

суддів: Шляхової О.М., Бездітка Д.В.,

при секретарі судового засідання -
Ромащенко М.П.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
окружного адміністративного суду
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Державного реєстратора
прав на нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України
Мощонська Ірини Володимирівни про
визнання протиправним рішення та
зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до
Харківського окружного
адміністративного суду з позовом до
Державного реєстратора прав на
нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України
Мощонської І.В., в якому просить суд:

- визнати протиправним рішення
Державного реєстратора прав на
нерухоме майно Мощонської І.В. про
відмову у державній реєстрації прав та
їх обтяжень № 8438635 та скасувати його;

- зобов'язати відповідача здійснити
державну реєстрацію прав позивача на
нерухоме майно відповідно до ухвали
Зміївського районного суду
Харківської області від 09 липня 2013 року
про затвердження мирової угоди.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач зазначив, що державний
реєстратор необґрунтовано зазначив у
рішенні № 8438635 від 28.11.2013 р., що ухвала
Зміївського районного суду
Харківської області від 09 липня 2013 року
про затвердження мирової угоди не є
документом про визнання права
власності, а визначає лише порядок
користування майном. Зазначив, що
вказаною ухвалою житловий будинок з
надвірними будівлями і спорудами, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
розподілено між ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4
та залишено в їх власності у
встановлених частинах. Ухвалою суду
зазначеним особам нерухоме майно було
виділено у спільну часткову власність.
Тому рішення Державного реєстратора
прав на нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України
Мощонської І.В. № 8438635 від 28.11.2013 р., яким
ОСОБА_1 відмовлено у державній
реєстрації права власності, є
незаконним та таким, що порушує права
позивача, а отже підлягає скасуванню.

В обґрунтування заперечень проти
позову відповідач зазначив, що при
прийнятті оскаржуваного рішення
державний реєстратор діяв в порядку, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України, оскільки подана мирова угода,
затверджена ухвалою Зміївського
районного суду Харківської області від
09.07.2013 р., має вольовий характер та
визначає лише порядок користування
майном, а тому не є документом, що
підтверджує виникнення права
власності. Отже, подані позивачем
документи не відповідають
встановленим вимогам та не дають змоги
встановити відповідність заявлених
прав документам, що їх посвідчують, що є
підставою для відмови у проведенні
державної реєстрації прав та їх
обтяжень відповідно до ст. 24 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень». Відповідач просив суд
ухвалити рішення про відмову у
задоволенні позову у повному обсязі.

Позивач в судове засідання прибув,
позовні вимоги підтримав у повному
обсязі та просив суд задовольнити
позов.

Представник відповідача в судове
засідання не прибув, про дату, час та
місце розгляду справи повідомлявся
належним чином, просив розглянути
справу за його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
наявних у справі доказів у їх
сукупності, суд встановив наступне.

Судом встановлено та підтверджується
копією ухвали Зміївського районного
суду Харківської області від 09 липня 2013
року про затвердження мирової угоди у
справі № 621/467/13-ц (пр. № 2/621/438/13) (суддя
Бережна Н.М.) за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_1
до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Зідьківської
селищної ради Зміївського району
Харківської області про визнання права
власності на житловий будинок в
порядку спадкування за законом, що
ОСОБА_1 є власником 9/25 частки в
спільному майні, яка складається з
веранди - 1 площею 5,3 м2, житлової кімнати
1-1 площею 9,9 м2, житлової кімнати 1-6
площею 11,9 м2, житлової кімнати 1-7 площею
18,0 м2 (загальна площа приміщень - 45,10 м2),
та сараю літ. Г, у житловому будинку з
надвірними будівлями і спорудами, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1
(а.с.11-12).

Ухвала Зміївського районного суду
Харківської області від 09 липня 2013 року
про затвердження мирової угоди по
справі № 621/467/13-ц (пр. № 2/621/438/13) (суддя
Бережна Н.М.) про визнання права
власності на житловий будинок в
порядку спадкування за законом є такою,
що набрала законної сили.

Зазначеною ухвалою Зміївським
районним судом Харківської області
була визнана мирова угода, укладена між
ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_4,
Зідьківським селищним головою ОСОБА_6,
згідно з якою:

« 1. Житловий будинок з надвірними
будівлями і спорудами, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1 розподілити між
ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4 та залишити в їх
власності в частинах, що зазначені
нижче:

1.1. ОСОБА_1 виділити у власність
веранду - 1 площею 5,3 м2, житлову кімнату
1-1 площею 9,9 м2, житлову кімнату 1-6 площею
11,9 м2, житлову

кімнату 1-7 площею 18,0 м2. Загальна площа
приміщень складає 45,10 м2 та сарай

літ. Г, що разом становить 9/25 частки в
спільному майні.

1.2. ОСОБА_3 виділити у власність
кухню 1-2 площею 11,8 м2, ванну 1-3 площею 5,6 м
2, житлову кімнату 1-4 площею 16,1 м2, 1/2
житлової кімнати 1-5

площею 24, 4 м2, тобто 12,2 м2. Загальна площа
приміщень складає 45,70 м 2 та гараж

літ. Е, що разом становить 10/25 частки в
спільному майні.

1.3. ОСОБА_4 виділити у власність 12
частини житлової кімнати 1-5 площею 24,4
м2, тобто 12,2 м2. Загальна площа приміщень
складає 12, 2 м2 та літня кухня літ. Б,
погріб літ. В, що разом становить 6/25
частки в спільному майні».

Згідно ч. 3 ст. 31 Цивільного
процесуального кодексу України
сторони можуть укласти мирову угоду на
будь-якій стадії цивільного процесу.

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що
мирова угода укладається сторонами з
метою врегулювання спору на основі
взаємних поступок і може стосуватися
лише прав та обов'язків сторін та
предмета позову. Сторони можуть
укласти мирову угоду і повідомити про
це суд, зробивши спільну заяву. Якщо
мирову угоду або повідомлення про неї
викладено в адресованій суду письмовій
заяві сторін, ця заява приєднується до
справи. До ухвалення судового рішення у
зв'язку з укладенням сторонами мирової
угоди суд роз'яснює сторонам наслідки
такого рішення, перевіряє, чи не
обмежений представник сторони, який
висловив намір вчинити ці дії, у
повноваженнях на їх вчинення. У разі
укладення сторонами мирової угоди суд
постановляє ухвалу про закриття
провадження у справі. Закриваючи
провадження у справі, суд за
клопотанням сторін може постановити
ухвалу про визнання мирової угоди. Якщо
умови мирової угоди суперечать закону
чи порушують права, свободи чи інтереси
інших осіб, суд постановляє ухвалу про
відмову у визнанні мирової угоди і
продовжує судовий розгляд. Суд не
визнає мирової угоди у справі, в якій
одну із сторін представляє її законний
представник, якщо його дії суперечать
інтересам особи, яку він представляє.

Суд зазначає, що згідно ч. 1 ст. 208 ЦПК
України судові рішення викладаються у
таких формах: ухвали, рішення,
постанови.

Позивачем 23.10.2013 р. до Реєстраційної
служби Зміївського районного
управління юстиції Харківської
області було подано заяву про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень за
реєстраційним номером 3547846 для
проведення державної реєстрації права
власності на житловий будинок з
надвірними будівлями і спорудами, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, з
додаванням всіх документів, що
необхідні для реєстрації прав (а.с. 52).
Дана обставина не заперечується
відповідачем.

Згідно ч. 3 ст. 72 КАС України обставини,
які визнаються сторонами, можуть не
доказуватися перед судом, якщо проти
цього не заперечують сторони і в суду
не виникає сумніву щодо достовірності
цих обставин та добровільності їх
визнання.

Державним реєстратором прав на
нерухоме майно Мощонською І.В. 28.11.2013 р.
було прийнято рішення № 8438635 про
відмову у державній реєстрації прав та
їх обтяжень з посиланням на п.п. 16, 23
Порядку державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень,
затвердженого постановою КМ України
від 22.06.2011 р. № 703 та ст. 24 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень» від
01.07.2004 р. № 1952-IV (далі - Закон № 1952-IV),
через те, що подані документи не дають
змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують, та не відповідають
вимогам Порядку державної реєстрації
прав на нерухоме майно та їх обтяжень,
де зазначено, що одним з документів, що
підтверджує виникнення права
власності на нерухоме майно, є рішення
суду, яке набрало законної сили, однак у
даному випадку, подана мирова угода,
затверджена ухвалою Зміївського
районного суду Харківської області від
09.07.2013 р., має вольовий характер та
визначає лише порядок користування
майном, тому не є документом, що
підтверджує виникнення права
власності (а.с. 53).

Суд зазначає, що підстави для відмови у
державній реєстрації перелічені у
статті 24 Закону № 1952-IV, якщо: 1) заявлене
право, обтяження не підлягає державній
реєстрації відповідно до цього Закону;
2) об'єкт нерухомого майна розміщений на
території іншого органу державної
реєстрації прав; 3) із заявою про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень звернулася неналежна особа; 4)
подані документи не відповідають
вимогам, встановленим цим Законом, або
не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують; 5) заяву
про державну реєстрацію прав,
пов'язаних з відчуженням нерухомого
майна, подано після державної
реєстрації обтяжень, встановлених щодо
цього майна, крім випадків,
встановлених частиною дев'ятою статті
15 цього Закону: 5-1) заяву про державну
реєстрацію обтяжень речових прав на
нерухоме майно щодо попереднього
правонабувача подано після державної
реєстрації права власності на таке
майно за новим правонабувачем; 5-2) заяву
про державну реєстрацію речових прав,
похідних від права власності, подано за
відсутності державної реєстрації
права власності, крім випадків,
установлених частиною дев'ятою статті
15 цього Закону; 5-3) під час подання заяви
про державну реєстрацію права
власності на підприємство як єдиний
майновий комплекс, житловий будинок,
будівлю, споруду (їх окремі частини), що
виникло на підставі документа, за яким
правонабувач набуває також право
власності на земельну ділянку, не
подано заяву про державну реєстрацію
права власності на земельну ділянку; 5-4)
після завершення п'ятиденного строку з
дня отримання заявником письмового
повідомлення про зупинення розгляду
заяви про державну реєстрацію прав не
усунено обставин, що були підставою
для прийняття такого рішення; 5-5) заяву
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень під час вчинення нотаріальної
дії з нерухомим майном, об'єктом
незавершеного будівництва подано не до
нотаріуса, який вчинив таку дію; 5-6)
заяву про державну реєстрацію прав та
їх обтяжень в електронній формі подано
особою, яка не є державним кадастровим
реєстратором або державним виконавцем;
6) заявником подано ті самі документи,
на підставі яких заявлене право та
обтяження такого права вже
зареєстровано у Державному реєстрі
прав.

Відмова в державній реєстрації прав
та їх обтяжень з підстав, не
передбачених цим Законом, заборонена
(ч. 4 ст. 24 Закону № 1952-IV).

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону № 1952-IV державна
реєстрація прав є обов'язковою.
Інформація про права на нерухоме майно
та їх обтяження підлягає внесенню до
Державного реєстру прав.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону № 1952
державна реєстрація прав проводиться,
зокрема, на підставі рішень судів, що
набрали законної сили.

У відповідності з п.п. 11 п. 27 Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень і Порядку надання
інформації з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно,
затвердженого постановою КМ України
від 22.06.2011 р. № 703 (була чинною на день
виникнення спірних правовідносин),
ухвала суду про затвердження (визнання)
мирової угоди є документом, що
підтверджує виникнення, перехід та
припинення права власності та інших
речових прав на нерухоме майно.

Отже, виходячи з обставин, встановлених
в судовому засіданні, з аналізу
вищевказаних норм законодавства
України, колегія суддів вказує на
помилковість висновку державного
реєстратора про те, що подана мирова
угода, затверджена ухвалою Зміївського
районного суду Харківської області від
09.07.2013 р. має вольовий характер та
визначає лише порядок користування
майном, тому не є документом, що
підтверджує виникнення права
власності.

Суд зауважує, що будь-яке рішення чи дії
суб'єкта владних повноважень має бути
законними та обґрунтованими,
прийнятими чи вчиненими в межах
наданих повноважень, мати під собою
конкретні об'єктивні факти, на підставі
яких його ухвалено або вчинено, а суд,
відповідно до п. 3 ст. 2 КАС України, у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, перевіряє чи прийнято
такі рішення на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, з
використанням повноважень з метою, з
якою це повноваження надано,
обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення, безсторонньо
(неупереджено), добросовісно,
розсудливо, з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації,
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення,
з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення, своєчасно,
тобто протягом розумного строку. Також
рішення суб'єкта владних повноважень
не може ґрунтуватися на припущеннях.

Перевіривши рішення суб'єкта владних
повноважень на відповідність вказаним
критеріям, встановленим п. 3 ст. 2 КАС
України, суд встановив їх
невідповідність.

Отже, суд дійшов висновку, що
оскаржуване позивачем рішення
Державного реєстратора прав на
нерухоме майно Мощонської І.В. про
відмову у державній реєстрації прав та
їх обтяжень № 8438635 від 28.11.2013 р. підлягає
скасуванню.

Що стосується позовних вимог про
зобов'язання відповідача здійснити
державну реєстрацію прав позивача на
нерухоме майно відповідно до ухвали
Зміївського районного суду
Харківської області від 09 липня 2013 року
про затвердження мирової угоди, суд
зазначає наступне.

З системного аналізу положень ч. 1 ст. 2
та ч. 3 ст. 2 КАС України в кореспонденції
з приписами ст. 6 Конституції України,
якою закріплений принцип розподілу
державної влади та ст. 8 Конституції
України, якою запроваджений принцип
верховенства права, слідує, що
адміністративному суду при вирішенні
адміністративного спору належить
перевірити, зокрема, обґрунтованість
саме тих висновків, стосовно обставин
спірних правовідносин, які покладені
суб'єктом владних повноважень в основу
спірного рішення. Перевірка судом
інших обставин спірних правовідносин
виходить за межі предмету доказування
в адміністративній справі і має своїм
фактичним наслідком перебирання судом
на себе функцій суб'єкта владних
повноважень, а правовим мотивуванням
спірного рішення додатковими
фактичними підставами, що не
відповідає запровадженому ст. 6
Конституції України принципу
розподілу державної влади та
запровадженому ст. 8 Конституції
України принципу верховенства права.
При цьому, суд зауважує, що приписи
перелічених норм права встановлюють,
що суд не має прав перебирати на себе
функції органів державної влади, на які
законами України покладені певні
обов'язки, надані повноваження та
віднесені до виключної компетенції
такого суб'єкта.

Отже, суд не може перебирати на себе
функції суб'єкта владних повноважень в
реалізації відповідних управлінських
функцій і вирішенні питань, віднесених
до виключної компетенції такого
суб'єкта та зобов'язувати його приймати
рішення, які входять до його
компетенції.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Суд зазначає, що позивачем разом із
заявою про державну реєстрацію прав та
їх обтяжень, окрім мирової угоди,
затвердженої ухвалою Зміївського
районного суду Харківської області від
09.07.2013 р., подавались й інші документи,
які судом не досліджувались, та
оскільки суд не може перебирати на себе
функції суб'єкта владних повноважень в
реалізації відповідних управлінських
функцій, суд прийшов до висновку щодо
зобов'язання Державного реєстратора
прав на нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України
Мощонської І.В. здійснити дії щодо
державної реєстрації прав ОСОБА_1 на
нерухоме майно відповідно до ухвали
Зміївського районного суду
Харківської області від 09 липня 2013 року
про затвердження мирової угоди.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку, що адміністративний позов
підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 КАС України, якщо
адміністративний позов задоволено
частково, судові витрати, здійснені
позивачем, присуджуються йому
відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 158, ст. 159, ст. 160, ст. 163, ст. 185, ст. 186, ст.
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Державного реєстратора прав на
нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України
Мощонської Ірини Володимирівни про
визнання протиправним рішення та
зобов'язання вчинити певні дії -
задовольнити частково.

Визнати протиправним рішення
Державного реєстратора прав на
нерухоме майно Мощонської Ірини
Володимирівни про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень №8438635 та
скасувати його.

Зобов'язати Державного реєстратора
прав на нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України
Мощонську Ірину Володимирівну
здійснити дії щодо державної
реєстрації прав ОСОБА_1 на нерухоме
майно відповідно до ухвали Зміївського
районного суду Харківської області від
09 липня 2013 року про затвердження
мирової угоди.

У задоволенні іншої частини позовних
вимог - відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
(УДКСУ у Червонозаводському районі м.
Харкова Харківської області, код 37999628,
банк ГУДКСУ у Харківській області, МФО
851011, р/р 4011) на користь ОСОБА_1
(АДРЕСА_1) судові витрати у розмірі 36,54
грн. (тридцять шість гривень п'ятдесят
чотири копійки).

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Харківського
апеляційного адміністративного суду
через Харківський окружний
адміністративний суд шляхом подачі
апеляційної скарги в десятиденний
строк з дня її проголошення та з дня
отримання копії постанови, у разі
проголошення постанови суду, яка
містить вступну та резолютивну
частини, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строків для подачі
апеляційної скарги. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

У повному обсязі постанову
складено 22.04.2014 р.

Головуючий суддя
В.В.Сагайдак

Судді
О.М.Шляхова

Д.В.Бездітко