Справа № 2а-11041/10/1370
Суддя: Старунський Д.М.
Дата ухвалення: 2014-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

10 квітня 2014 року Справа №
10600/11/9104Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Кухтея Р.В.,

за участю секретаря судового засідання
Лемцьо І.В.,

позивача
ОСОБА_1

представника відповідача
Ільківа Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 27
січня 2011 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до Львівської обласної
державної адміністрації про визнання
неправомірними дій,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 06.07.2005 року звернувся в суд з
адміністративним позовом до
Львівської обласної державної
адміністрації в якому, уточнивши
позовні вимоги, просив визнати
неправомірними дії по формуванню і
запровадженню в дію розпоряджень
голови Львівської обласної державної
адміністрації №129 від 18.02.2003 року і №40
від 03.02.2005 року та визнати його
потерпілим і цивільним позивачем.

В позовній заяві зазначає, що
оскаржувані розпорядження про
встановлення цін на послуги кабельного
телебачення ( 0,60 грн. за канал: 0,60 грн. Х
30 каналів =18 грн.) є неправомірними,
суперечать чинному законодавству,
внаслідок чого він змушений зайво
сплачувати грошові кошти за надані
послуги кабельного телебачення.

Судами ця справа розглядалася
неодноразово.

Востаннє постановою Львівського
окружного адміністративного суду від 27
січня 2011 року в задоволенні позову
відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його
в апеляційному порядку. В апеляційній
скарзі просить рішення суду першої
інстанції скасувати і прийняти нове
рішення, яким скасувати оскарженні
розпорядження відповідача по ст..118
Конституції України.

Апелянт зазначає, що згідно договору з
ТзОВ «Діалект» отримував послуги
кабельного телебачення з 1998 року за
неузгодженою ціною. До 16.12.2003 року це
товариство не мало ліцензії від
Національної ради України з питань
телебачення і радіомовлення, а
отримані дозволи на господарську
діяльність були опротестовані
прокурором і скасовані.

Оскаржувані розпорядження були
прийняті без обов»язкового погодження
з обласними підрозділами
Антимонопольного комітету України,
Держінспекцією цін та Державного
комітету з питань регуляторної
політики та підприємництва з
порушенням відповідачем ст.118
Конституції України, Указу Президента
України «Про запровадження єдиної
регуляторної політики у сфері
підприємництва від 22.01.2000 року № 89/200 (
надалі Указ № 89/200 ), Положення про
порядок підготовки регуляторних актів,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 31.07.2000 року № 1182,
Закону України «Про телекомунікації»
та інші.

При апеляційному розгляді позивач
вимоги апеляційної скарги підтримав і
доповнив, що наполягає на скасуванні
оскаржених розпоряджень, як незаконних
із-за порушення відповідачем при
формуванні та впровадженні в дію
розпорядження № 129 від 18.02.2003 року
процедури його погодження з іншими
державними структурами і які по суті
діють до даного часу.

Представник відповідача вимоги
апеляційної скарги заперечив і
доповнив, що не може підтвердити чи
оскаржені розпорядження були
погоджені з обласними підрозділами
Антимонопольного комітету України,
Держінспекцією цін та Державного
комітету з питань регуляторної
політики та підприємництва з
порушенням.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників
судового розгляду, дослідивши наявні в
справі матеріали та доводи апеляційної
скарги у їх сукупності, колегія суддів
приходить до переконання, що подану
апеляційну скаргу слід задовольнити
частково, а постанову суду першої
інстанції скасувати з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
постановою Кабінету Міністрів України
від 11.03.2002 року № 273 «Про внесення змін
до постанови Кабінету Міністрів
України від 25.12.1996 року № 1548 «Про
встановлення повноважень органів
виконавчої влади та виконавчих органів
міських рад щодо регулювання цін
(тарифів)» обласним державним
адміністраціям були надані
повноваження встановлювати тарифи на
послуги кабельного телебачення за
погодженням Мінекономіки. ( п.17)

Згідно вказаної вище постанови
Львівською обласною державною
адміністрацією були реалізовані у
розпорядженні голови
облдержадміністрації від 18.02.2003 року №
129 «Про тарифи на послуги кабельного
телебачення», яке погоджене у
Міністерстві економіки та з питань
європейської інтеграції України» та
зареєстроване у Львівському обласному
управлінні юстиції за № 38/884 від 03.04.2003
року.

У зв»язку з виключенням п. 17 (який
надані повноваження встановлювати
тарифи на послуги кабельного
телебачення з) згідно постанови
Кабінету Міністрів України від 25.12.2004
року № 1758, відповідачем було прийнято
розпорядження від 03.02.2005 року № 40 «Про
втрату чинності розпорядження голови
обласної державної адміністрації від
18.02.2003 року № 129», зареєстроване у
Львівському обласному управлінні
юстиції від 08.02.2005 року за № 7/1061.

Позивач вказує на те, що оскаржені
розпорядження не пройшли обов»язкову
процедуру погодження, а відтак є
незаконними.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що Львівською обласною державною
адміністрацією у відповідності до
наданих чинним законодавством
повноважень, були впровадженні в дію
розпорядження № 129 від 18.02.2003 року і № 40
від 03.02.2005 року, а порушення
відповідачем процедури при формуванні
та впровадженні в дію зазначених вище
розпоряджень є безпідставне, оскільки
на момент звернення позивача зі
скаргою (позовом) до суду вже втратили
чинність, а питання порушення
процедури впливає на чинність
розпорядження, якщо ставиться вимога
про його скасування.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду першої інстанції,
оскільки зі змісту позовних вимог
видно, що ставлячи вимогу про
неправомірність дій відповідача по
прийняттю оскаржених розпоряджень
із-за порушенням процедури, відповідач
по суті вважає їх незаконними, а з
метою повного захисту прав та
інтересів позивача відповідно до ст.11
КАС України суд повинен був визнати їх
протиправними і скасувати.

З матеріалів справи видно, що позивач є
користувачем кабельного телебачення, а
відтак встановлення оскарженими
розпорядженнями державних цін зачіпає
інтереси позивача.

Не заперечуючи повноваження
відповідача встановлювати тарифи на
послуги кабельного телебачення згідно
постанови Кабінету Міністрів України
від 11.03.2002 року № 273 «Про внесення змін
до постанови Кабінету Міністрів
України від 25.12.1996 року № 1548 «Про
встановлення повноважень органів
виконавчої влади та виконавчих органів
міських рад щодо регулювання цін
(тарифів)», колегія суддів вважає, що
вони, як регуляторний акт, повинні були
пройти обов»язкову процедуру
погодження.

Так, Указом №89/2000( чинним на час
виникнення спірних правовідносин)
координацію діяльності органів
виконавчої влади з підготовки
проектів, видання та виконання
регуляторних актів покладено на
Державний комітет України з питань
регуляторної політики та
підприємництва координацію діяльності
органів виконавчої влади з підготовки
проектів, видання та виконання
регуляторних актів.

Установлено, що проекти регуляторних
актів підлягають обов'язковому
погодженню з Державним комітетом
України з питань регуляторної політики
та підприємництва. (п.4 )

Пунктом 6 вказаного Указу заборонено
внесення Президентові України та
Кабінету Міністрів України проектів
регуляторних актів, видання Кабінетом
Міністрів України, іншими органами
виконавчої влади регуляторних актів
без обгрунтування доцільності
втручання держави у відповідну сферу
підприємницької діяльності,
адекватності та ефективності
пропонованих шляхів та способів
розв'язання порушених у проекті питань,
характеристики очікуваних
соціально-економічних наслідків
запровадження заходів, що
передбачаються у проекті, а також без
попереднього погодження відповідного
проекту регуляторного акта в порядку,
передбаченому статтею 4 цього Указу.

В подальшому Законом України «Про
засади державної регуляторної
політики у сфері господарської
діяльності» також передбачено
погодження проектів регуляторних
актів, які розробляються органами
виконавчої влади, із спеціально
уповноваженим органом або його
територіальними органами.

Проекти регуляторних актів, які
розробляються центральними органами
виконавчої влади, підлягають
погодженню із спеціально
уповноваженим органом.

Проекти регуляторних актів, які
розробляються Радою міністрів
Автономної Республіки Крим, місцевими
органами виконавчої влади,
територіальними органами центральних
органів виконавчої влади, підлягають
погодженню з відповідними
територіальними органами спеціально
уповноваженого органу. ( ст. 21).

Як видно, з відповіді відповідача №
43-1/4-588 від 22.03.2004 року розпорядження №
129 від 18.02.2003 року пройшло необхідне
погодження та посилаються на
відповідну довідку про погодження
проекту.( т.1 а.с.11)

Проте, як видно з матеріалів справи це
не відповідає дійсності.

Так, довідка про погодження проекту, на
яку посилається відповідач і, в якій є
погодження з обласними підрозділами
Держінспекції цін та Державного
комітету з питань регуляторної
політики та підприємництва,
стосується одноіменного
розпорядження голови ЛОДА № 968 від
01.10.2002 року, а не оскарженого
розпорядження №129. ( т.1 а.с. 84,85 )

З листів-відповідей на ім»я позивача №
545 від 07.04.2005 року, №13/09-342 від 18.03.2005 року
та 21-13/215 від 18.04.2005 року видно, що
погодження з обласними підрозділами
Антимонопольного комітету України,
Держінспекцією цін та Державного
комітету з питань регуляторної
політики та підприємництва проекту
розпорядження голови Львівської
обласної державної адміністрації №129
від 18.02.2003 року (встановлення тарифів)
не здійснювалось.

Представництво Державного комітету
України з питань регуляторної політики
та підприємництва у Львівській області
15.08.2005 року № 21-13/428 підтвердило, що
Львівською обласною державною
адміністрацією не дотримано вимог
Указу Президента України «Про
запровадження єдиної регуляторної
політики у сфері підприємництва від
22.01.2000 року № 89/200 та Положення про
порядок підготовки регуляторних актів,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 31.07.2000 року № 1182
щодо обов»язкового погодження
розпорядження голови Львівської
обласної державної адміністрації №129
від 18.02.2003 року.( т.2 а.с.167)

Згідно ст.2 КАС України у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони,
зокрема, на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Покликання позивача на порушення
відповідачем встановленої законом
процедури при формуванні та
впровадженні в дію зазначених вище
розпоряджень голови ЛОДА підтверджені
матеріалами справи, відтак останні є
протиправними і з застосуванням ст.11
КАС України підлягають скасуванню.

Визнання розпорядження голови
Львівської обласної державної
адміністрації №129 від 18.02.2003 року
(встановило тарифи на послуги кабельне
телебачення) наступним розпорядженням
№40 від 03.02.2005 року таким, що втратило
чинність, не спростовує протиправності
першого, так як воно визнано нечинним в
силу зміни в законодавстві, тому
скасуванню підлягає й останнє.

Щодо вимог позивача про визнання його,
як споживача послуг оператора
кабельного телебачення, потерпілим та
цивільним позивачем, колегія суддів
вважає, що такі не ґрунтуються на
нормах КАС України.

Згідно ст.47 КАС України особами, які
беруть участь у справі, є сторони, треті
особи , представники сторін та третіх
осіб.

Виходячи з вимог ст.17 КАС України
юрисдикція адміністративних судів не
поширюється на спори, що вирішуються в
порядку цивільного судочинства (
цивільний позивач) чи кримінального
судочинства ( потерпілий), відтак
провадження по вказаних вище позовних
вимогах підлягає закриттю.

Таким чином, суб»єктом владних
повоноважень не дотримано
встановленого законом порядку при
прийнятті регуляторних актів, а тому
позовні вимоги в цій частині слід
задовольнити, скасувавши спірні
рішення відповідача.

Відповідно до п.3, 4 ст.202 КАС України
підставою для скасування постанови
суду першої інстанції та ухвалення
нового рішення є невідповідність
висновків суду обставинам справи та
порушення норм матеріального права.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія
суддів приходить до висновку, що судом
першої інстанції невірно надано
правову оцінку обставинам справи,
порушено норми матеріального права, що
призвело до неправильного вирішення
справи, висновки суду першої інстанції
не відповідають обставинам справи,
доводи апеляційної скарги висновки
суду спростовують і підлягають
частковому задоволенню із вказаних
вище підстав.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198 п.3, 202, 205
ч.2, 207, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 27 січня 2011
року у справі №2а-11041/10 скасувати і
прийняти нову постанову, якою позов
ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними і скасувати
розпорядження голови Львівської
обласної державної адміністрації №129
від 18.02.2003 року та №40 від 03.02.2005 року.

В частині позовних вимог ОСОБА_1 про
визнання потерпілим і цивільним
позивачем провадження у справі
закрити.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення.

На постанову може бути подано
касаційну скаргу безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
нею законної сили, а в разі складання
постанови в повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України - з дня
складання постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя
Д.М. Старунський

Судді
В.М. Багрій

Р.В. Кухтей

Постанова у повному обсязі складена
15.04.2014 року.