Справа № 815/1849/14
Суддя: Харченко Ю. В.
Дата ухвалення: 2014-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1849/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2014 року м.Одеса

У залі судових засідань №29

Одеський окружний адміністративний
суд у складі:

Судді
Харченко Ю.В.

При секретарі
Кипаренко Н.Ю.

За участю представників сторін:

Від позивача: ОСОБА_1 - за довіреністю
від 15.03.2013р. №661.

Від відповідача: Державної податкової
інспекції у Приморському районі
м.Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеській області Копиця
С.М. - за довіреністю 17.02.2014р.
№4982/К/15-53-10-01-17.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом ОСОБА_3 до Державної податкової
інспекції у Приморському районі
м.Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
27.01.2014р. № щодо збільшення суми
грошового зобов'язання по податку з
доходів фізичних осіб у загальному
розмірі 870388,90грн., -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до Одеського
окружного адміністративного суду з
позовом, в якому просить суд визнати
протиправним та скасувати податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Приморському
районі м.Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеській області від
27.01.2014р. № щодо збільшення суми
грошового зобов'язання по податку на
доходи фізичних осіб у загальному
розмірі 870388,90грн., з яких 696311,12грн. -
основний платіж, 174077,78грн. - штрафні
(фінансові) санкції, посилаючись на
відсутність порушень положень чинного
податкового законодавства з боку
ОСОБА_3, оскільки висновки Акта
перевірки №1/15-53-17-1/НОМЕР_1 від 08.01.2014р.
документально не підтверджено,
висновки перевіряючих ґрунтуються на
припущеннях та носять суб'єктивний
характер. Зокрема, позивач зауважує, що
є цілком безпідставними висновки
відповідача щодо наявності порушення з
боку ОСОБА_3 п.п.«д» п.п.164.2.17 п.164.2 ст.164
Податкового кодексу Україниа саме
неоподаткування отриманого доходу у
вигляді додаткового блага, оскільки
анулювання (прощення) АТ «УкрСиббанк»
заборгованості у розмірі 4111096грн. за
Договором від 13.04.2007р. №0 про
надання споживчого кредиту, не є
тотожним отриманому додатковому благу,
котре згідно положень Податкового
кодексу України має бути
оподатковано. Також, позивач наголошує
що визначальною ознакою доходу
платника податку, як об'єкта та бази
оподаткування податком з доходів
фізичних осіб, у тому числі у вигляді
додаткового блага, є фактичне
отримання такого доходу платником
податку в грошовій, матеріальній чи
нематеріальній формі. При цьому,
відсотки за користування кредитом,
нараховані банком відповідно до умов
договору та списані за його рішенням,
не є доходом платника податків у
розумінні Податкового кодексу України,
котрий підлягає оподаткуванню в
порядку п.п. «д» п.п.164.2.17 п.164.2 ст.164
Податкового кодексу України.

Відповідач - Державна податкова
інспекція у Приморському районі
м.Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеській області, з
позовними вимогами не погоджується та
вважає їх необґрунтованими з підстав,
викладених у письмових запереченнях на
адміністративний позов (від 09.04.2014р.
вихід.№11002/9/10-117), наголошуючи, зокрема,
на правомірності винесення
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення від 27.01.2014р.
№ щодо збільшення суми грошового
зобов'язання по податку на доходи
фізичних осіб у загальному розмірі
870388,90грн., оскільки ОСОБА_3 внаслідок
порушення вимог абз. «д» п.п.164.2.17 п.164.2
ст.164 Податкового кодексу України,
занижено податкове зобов'язання по
податку з доходів фізичних осіб, що
підлягає сплаті до бюджету на суму
696311,12грн.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши наявні у матеріалах
справи письмові докази в сукупності та
системно проаналізувавши приписи
чинного податкового законодавства, суд
встановив наступне.

Як встановлено судом та вбачається з
матеріалів справи, у період з 13.12.2013р. по
26.12.2013р. на підставі п.75.1 ст.75, п.п.78.1.1,
78.1.4 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу
України, відповідно до Наказу ДПІ у
Приморському районі м.Одеси ГУ
Міндоходів в Одеській області 06.12.2013р.
№1429, листа ГУ Міндоходів в Одеській
області від 14.08.2013р. №2471/7/15-32-17-02-07 «Щодо
організації роботи», старшим державним
ревізор-інспектором відділу
контрольно-перевірочної роботи
доходів і зборів з фізичних осіб
управління доходів і зборів з фізичних
осіб ДПІ у Приморському районі м.Одеси
ГУ Міндоходів в Одеській області
Боднаруком Юрієм Васильовичем,
проведено документальну позапланову
виїзну перевірку з питань
оподаткування податком на доходи
фізичних осіб з окремих видів доходів,
відмінних від здійснення
господарської (незалежної професійної)
діяльності платником податків ОСОБА_3
за період з 01.01.2012р. по 31.12.2012р.

За наслідками вказаної перевірки ДПІ у
Приморському районі м.Одеси ГУ
Міндоходів в Одеській області складено
Акт №1/15-53-17-1/НОМЕР_1 від 08.01.2014р. «Про
результати документальної
позапланової виїзної перевірки з
питань оподаткування податком на
доходи фізичних осіб з окремих видів
доходів, отриманих як додаткове благо,
відмінних від здійснення
господарської (незалежної професійної)
діяльності платником податків ОСОБА_3
за період з 01.01.2012р. по 31.12.2012р., у
висновках якого наголошено, що ОСОБА_3
занижено податкове зобов'язання по
податку з доходів фізичних осіб, що
підлягає сплаті до бюджету на суму
696311,12грн., у зв'язку з чим порушено
вимоги абз. «д» п.п.164.2.17 п.164.2 ст.164
Податкового кодексу України.

На підставі складеного Акта перевірки
№1/15-53-17-1/НОМЕР_1 від 08.01.2014р. ДПІ у
Приморському районі м.Одеси ГУ
Міндоходів в Одеській області 27.01.2014р.
винесено податкове
повідомлення-рішення № щодо
збільшення суми грошового зобов'язання
по податку на доходи фізичних осіб у
загальному розмірі 870388,90грн.

Не погодившись із означеним податковим
повідомленням-рішенням від 27.01.2014р.
№, ОСОБА_3 звернувся до Головного
управління Міндоходів в Одеській
області зі скаргою (від 04.02.2014р. б/н) про
його скасування, за результатами
розгляду якої податковим органом
прийнято рішення №289/0/15-32-10-02-08 від
03.03.2014р., яким залишено без змін
податкове повідомлення-рішення ДПІ у
Приморському районі м.Одеси ГУ
Міндоходів в Одеській області від
27.01.2014р. №, а первинну скаргу
ОСОБА_3 - без задоволення.

Не погодившись із означеним податковим
повідомленням-рішенням від 27.01.2014р.
№, ОСОБА_3 звернувся до Одеського
окружного адміністративного суду з
позовною заявою про визнання його
протиправним та скасування.

Так, на думку суду, оскаржуване
позивачем податкове
повідомлення-рішення ДПІ у
Приморському районі м.Одеси Головного
управління Міндоходів в Одеській
області від 27.01.2014р. № щодо
збільшення суми грошового зобов'язання
по податку на доходи фізичних осіб у
загальному розмірі 870388,90грн., винесено
податковим органом неправомірно,
безпідставно та у порушення положень
чинного податкового законодавства
України, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

В силу п.1 ч.3 ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони на підставі, в межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано,
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії),
безсторонньо (неупереджено),
добросовісно, розсудливо, з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації, пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія), з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення, своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Зокрема, як встановлено судом та
вбачається з наявних у матеріалах
справи документів, 13.04.2007р. між
Акціонерним комерційним інноваційним
банком «УкрСиббанк» (Банк) та ОСОБА_3
(Позичальник) укладено Договір №0
про надання споживчого кредиту,
відповідно до п.п.1.1 якого Банк
зобов'язується надати Позичальникові,
а Позичальник зобов'язується прийняти,
належним чином використовувати і
повернути Банку кредит (грошові кошти)
в іноземній валюті в сумі 963000 доларів
США, та сплатити проценти, комісії в
порядку та на умовах, визначених даним
Договором. Вказана сума кредиту
дорівнює еквіваленту 4863150грн. за курсом
Національного банку України на день
укладення даного Договору.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 на
виконання умов вищеозначеного
Договору від 13.04.2007р. №0 про
надання споживчого кредиту, погашено
заборгованість у загальному розмірі
7348960,59грн., про що свідчать наявні у
матеріалах справи відповідні
банківські квитанції.

Відповідно до ст. 67 Конституції України
кожен зобов'язаний сплачувати податки
і збори в порядку і розмірах,
встановлених законом.

Відповідно до п.164.1 ст.164 Податкового
кодексу України, базою оподаткування є
загальний оподатковуваний дохід, з
урахуванням особливостей, визначених
цим розділом. Загальний
оподатковуваний дохід - будь-який
дохід, який підлягає оподаткуванню,
нарахований (виплачений, наданий) на
користь платника податку протягом
звітного податкового періоду.

Згідно п.п.162.1.3 п.162.1 ст.162 Податкового
кодексу України, платником податку є
податковий агент.

Відповідно до п.176.2 ст.176 Податкового
кодексу України особи, які відповідно
до цього Кодексу мають статус
податкових агентів, зобов'язані: а)
своєчасно та повністю нараховувати,
утримувати та сплачувати
(перераховувати) до бюджету податок з
доходу, що виплачується на користь
платника податку та оподатковується до
або під час такої виплати за її рахунок;
б) подавати у строки, встановлені цим
Кодексом для податкового кварталу,
податковий розрахунок суми доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податку, а також суми
утриманого з них податку до
контролюючого органу за місцем свого
розташування. Такий розрахунок
подається лише у разі нарахування сум
зазначених доходів платнику податку
податковим агентом протягом звітного
періоду. Запровадження інших форм
звітності з зазначених питань не
допускається.

Відповідно до п.п.«д» п.п.164.2.17 п.164.2 ст.164
ПК України до загального місячного
(річного) оподатковуваного доходу
платника податку включається дохід,
отриманий платником податку як
додаткове благо (крім випадків,
передбачених статтею 165 цього Кодексу)
у вигляді суми боргу платника податку,
анульованого (прощеного) кредитором за
його самостійним рішенням, не
пов'язаним з процедурою банкрутства, до
закінчення строку позовної давності.
Якщо кредитор повідомляє платника
податку - боржника рекомендованим
листом з повідомленням про вручення
або шляхом укладення відповідного
договору, або шляхом надання
повідомлення боржнику під підпис
особисто про анулювання (прощеного)
боргу та включає суму анульованого
(прощеного) боргу до податкового
розрахунку суми доходу, нарахованого
(сплаченого) на користь платників
податку, за підсумками звітного
періоду, у якому такий борг було
анульовано (прощеного), такий боржник
самостійно сплачує податок з таких
доходів та відображає їх у річній
податковій декларації.

Зазначена редакція цього пункту діє з
01.07.2012 відповідно до Закону України
«Про внесення змін до Податкового
кодексу України щодо удосконалення
деяких податкових норм».

До 01.07.2012 діяла наступна редакція
п.п.«д» п.п.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України, а
саме: до загального місячного (річного)
оподатковуваного доходу платника
податку включається дохід, отриманий
платником податку як додаткове благо
(крім випадків, передбачених статтею 165
цього Кодексу) у вигляді суми боргу
платника податку, анульованого
кредитором за його самостійним
рішенням, не пов'язаним з процедурою
банкрутства, до закінчення строку
позовної давності. Якщо кредитор
повідомляє платника податку - боржника
про анулювання боргу та включає суму
анульованого боргу до податкового
розрахунку суми доходу, нарахованого
(сплаченого) на користь платників
податку, за підсумками звітного
періоду, у якому такий борг було
анульовано, такий боржник самостійно
сплачує податок з таких доходів та
відображає їх у річній податковій
декларації.

Згідно з п.п.14.1.47, 14.1.56 п.14.1 ст.14
Податкового кодексу України від 2
грудня 2010року №2755-VI (зі змінами та
доповненнями), додаткові блага - це
кошти, матеріальні чи нематеріальні
цінності, послуги, інші види доходу, що
виплачуються (надаються) платнику
податку податковим агентом, якщо такий
дохід не є заробітною платою та не
пов'язаний з виконанням обов'язків
трудового найму або не є винагородою за
цивільно-правовими договорами
(угодами), укладеними з таким платником
податку (крім випадків, прямо
передбачених нормами розділу IV цього
Кодексу).

Статтею 159 Податкового кодексу України
передбачений порядок врегулювання
безнадійної або сумнівної
заборгованості, особливості
формування резервів банками та
небанківськими фінансовими установами
та порядок відшкодування банками сум
безнадійної заборгованості за рахунок
страхового резерву.

Відповідно до п.п.159.2.1 п.159.2 ст.159
Податкового кодексу України банки та
небанківські фінансові установи, крім
страхових компаній, недержавних
пенсійних фондів, корпоративних
інвестиційних фондів та
адміністраторів недержавних пенсійних
фондів, формують резерви для
відшкодування можливих втрат за всіма
видами кредитних операцій (за винятком
позабалансових, крім гарантій) коштами,
розміщеними на кореспондентських
рахунках в інших банках, придбаними
цінними паперами (у тому числі
іпотечними сертифікатами з фіксованою
дохідністю), іншими активними
банківськими операціями згідно із
законодавством, включаючи нараховані
за всіма цими операціями проценти та
комісії (далі - страховий резерв).

Для цілей цього підпункту під комісією
розуміються платежі, що сплачені
фінансовій установі за здійснення
операцій з кредитами, цінними паперами
та іншими активними банківськими
операціями.

Страховий резерв формується та
списується банком самостійно в розмірі
та порядку, передбаченими методикою,
яка визначається для банків
Національним банком України, а для
небанківських фінансових установ -
національною комісією, що здійснює
державне регулювання у сфері ринків
фінансових послуг, та Національною
комісією з цінних паперів та фондового
ринку відповідно до повноважень та
включається до складу витрат.

Відповідно до п.п.159.4.1 п.159.4 ст.159
Податкового кодексу України за рахунок
створеного страхового резерву банк
відшкодовує заборгованість, яка
визначена безнадійною відповідно до
методики, встановленої Національним
банком України. Порядок відшкодування
безнадійної заборгованості за рахунок
страхових резервів для банків
встановлюється Національним банком
України за погодженням із центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування та реалізує,
державну податкову і митну політику.

Правила відшкодування (списання)
банками України згідно з пунктами 159.2
та 159.4 статті 159 розділу III Податкового
кодексу України за рахунок створеного
страхового резерву заборгованості, яка
визначена безнадійною відповідно до
методики, установленої Національним
банком України, врегульовано Порядком
відшкодування банками України
безнадійної заборгованості за рахунок
резерву, затвердженим Постановою
Правління Національного банку України
від 01.06.2011р. №172, зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 17 червня
2011р. за №722/19460 (зі змінами та
доповненнями), відповідно до п.2 якого
банк визначає заборгованість за
активними банківськими операціями як
безнадійну відповідно до методики,
установленої Положенням про порядок
формування та використання банками
України резервів для відшкодування
можливих втрат за активними
банківськими операціями, затвердженим
постановою Правління Національного
банку України від 25.01.2012р. №23,
зареєстрованим у Міністерстві юстиції
України 15.02.2012 за №231/20544

Згідно з п.п.2.1, 2.2 Положення про порядок
формування та використання банками
України резервів для відшкодування
можливих втрат за активними
банківськими операціями, банк з метою
формування резерву за
активами/наданими фінансовими
зобов'язаннями здійснює оцінку ризиків
таких активів/наданих фінансових
зобов'язань, починаючи з дати визнання
їх в обліку до дати припинення такого
визнання. Банк з метою розрахунку
резервів класифікує активи/надані
фінансові зобов'язання за такими
категоріями якості: І (найвища) - немає
ризику або ризик є мінімальним; ІІ -
помірний ризик; ІІІ - значний ризик; IV -
високий ризик; V (найнижча) -
реалізований ризик. Заборгованість за
активами/наданими фінансовими
зобов'язаннями, віднесеними до V
категорії, є безнадійною. Банк
самостійно встановлює порядок
визначення показника ризику активу в
межах діапазонів, визначених для
відповідних категорій якості
активів/наданих фінансових
зобов'язань, у тому числі з урахуванням
кредитної історії боржника, а також
іншої інформації, що забезпечує
об'єктивну оцінку подій та обставин,
які можуть свідчити про наявність
ризиків погашення боргу боржником із
перевищенням строків, передбачених
умовами договору, або невиконанням
договірних умов. Банк класифікує не
вище V категорії якості актив, за яким
більше ніж 50 відсотків боргу
прострочено понад 90 днів.

Відповідно до п.п.3,5,7 Порядку
відшкодування банками України
безнадійної заборгованості за рахунок
резерву, банк має право відшкодувати
(списати) за рахунок резерву безнадійну
заборгованість (крім безнадійної
заборгованості, зазначеної в пункті 4
цього Порядку), яка включає суму
основної заборгованості перед банком
та/або нараховані доходи (борг
боржника), за якою є прострочення
погашення боргу або його частини понад
180 днів. Рішення про відшкодування
(списання) за рахунок резерву
безнадійної заборгованості
приймається виконавчим органом банку
(правлінням або радою директорів
банку). Відшкодування (списання) за
рахунок резерву безнадійної
заборгованості не є підставою для
припинення вимог банку до
позичальника/контрагента. Банк
зобов'язаний продовжувати роботу щодо
відшкодування списаної за рахунок
резерву безнадійної заборгованості.

Відповідно до наявної у матеріалах
справи Довідки АТ «УкрСиббанк» від
31.01.2012р. №31-3-27/94, за підписом Начальника
Одеського ЦУКЗК РБ ДРПЗ АТ
«УкрСиббанк» Досаєва В.Ю., клієнт
ОСОБА_3 станом на 31.01.2012р. не має
отриманих та непогашених кредитів в АТ
«УкрСиббанк».

При цьому, судом встановлено, та
зазначено у Листі АТ «УкрСиббанк» від
04.04.2014р. №31-4-51-12/143, за підписом
начальника Південного ЦДС КРБ АТ
«УкрСиббанк» Морозова К.П., відповідно
до Постанови Національного банку
України №172 від 01.06.2011р. «Про
затвердження Порядку відшкодування
банками України безнадійної
заборгованості за рахунок резерву»,
залишок боргу за договором споживчого
кредиту №0 від 13.04.2007року,
укладеного між ОСОБА_3 та АТ
«УкрСиббанк» у розмірі 4111096грн.,
списано за рахунок резерву як
безнадійна заборгованість з
урахуванням суми основної
заборгованості перед банком та
нарахованих доходів.

Підпунктом 1.1 статті 1 Податкового
Кодексу передбачено, що Податковий
кодекс України регулює відносини, що
виникають у сфері справляння податків
і зборів, зокрема, визначає вичерпний
перелік податків та зборів, що
справляються в Україні, та порядок їх
адміністрування, платників податків та
зборів, їх права та обов'язки,
компетенцію контролюючих органів,
повноваження і обов'язки їх посадових
осіб під час здійснення податкового
контролю, а також відповідальність за
порушення податкового законодавства.

Між тим, відносини, що виникають між
банком та його клієнтами з питань
надання банківських послуг, в тому
числі надання кредитів, є питаннями
цивільно-правових відносин, а саме
питаннями зобов'язального права, які
регулюються актами цивільного
законодавства України в тому числі
нормами Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Статтею 605 Цивільного кодексу України
встановлено, що зобов'язання
припиняється внаслідок звільнення
(прощення боргу) кредитором боржника
від його обов'язків, якщо це не порушує
прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Таким чином, питання припинення
зобов'язань, що виникають із кредитних
договорів, у тому числі шляхом прощення
боргу, повинні бути врегульовані між
сторонами зобов»язання в межах
договірних правовідносин.

До того ж, як встановлено судом, та
зазначено вище, на відповідний запит
позивача - ОСОБА_3, Начальником
Південного ЦДС КРБ АТ «УкрСиббанк»
Морозовим К.П., надано відповідь (Лист
від 04.04.2014р. вихід.№31-4-51-12/143), з
повідомленням що відповідно до
Постанови Національного банку України
№172 від 01.06.2011р. «Про затвердження
Порядку відшкодування банками України
безнадійної заборгованості за рахунок
резерву», залишок боргу за договором
споживчого кредиту №0 від
13.04.2007року, укладеного між ОСОБА_3 та АТ
«УкрСиббанк» у розмірі 4111096грн.,
списано за рахунок резерву як
безнадійна заборгованість з
урахуванням суми основної
заборгованості перед банком та
нарахованих доходів, а відтак списана
АТ «УкрСиббанк» за рахунок коштів
страхового резерву заборгованість,
жодним чином не є анульованою
заборгованістю у розумінні положень
п.п. «д» п.п.164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового
кодексу України.

Вищевикладене спростовує твердження
відповідача, наведені у письмових
запереченнях на адміністративний
позов та викладені усно в ході судового
розгляду справи по суті.

Відповідно до приписів ч.2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, згідно з якими в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. Натомість,
Державна податкова інспекція у
Приморському районі м.Одеси Головного
управління Міндоходів в Одеській
області не надала суду жодних належних
доказів на підтвердження та
обґрунтування правомірності винесення
оскаржуваного позивачем податкового
повідомлення-рішення від 27.01.2014р.
№ щодо збільшення суми грошового
зобов'язання по податку на доходи
фізичних осіб у загальному розмірі
870388,90грн.

Згідно з ч.1 ст.11 КАС України розгляд і
вирішення справ в адміністративних
судах здійснюється на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості, а частиною 1 ст.71
Кодексу адміністративного судочинства
України передбачено, що кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 КАС України,
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи.
Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.86 КАС України, суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, а згідно ч.3 ст. 105 КАС
України позивач має право, у тому числі,
вимагати скасування або визнання
нечинним рішення відповідача - суб'єкта
владних повноважень повністю чи
окремих його положень.

Згідно зі ст.159 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене,
та оцінюючи наявні в матеріалах справи
письмові докази в сукупності, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
ОСОБА_3 правомірні, документально
підтверджені та обґрунтовані,
відповідають чинному податковому
законодавству, отже підлягають
задоволенню повністю.

Судові витрати підлягають стягненню з
Державного бюджету України на користь
ОСОБА_3, відповідно до приписів ч.1 ст.94
КАС України.

Керуючись ст.ст.2, 4, 7-9, 11, 12, 69, 71, 94, 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_3 до
Державної податкової інспекції у
Приморському районі м.Одеси Головного
управління Міндоходів в Одеській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення від 27.01.2014р.
№ щодо збільшення суми грошового
зобов'язання по податку з доходів
фізичних осіб у загальному розмірі
870388,90грн., задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Приморському районі м.Одеси Головного
управління Міндоходів в Одеській
області від 27.01.2014р. №.

3. Стягнути з Державного бюджету
України на користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судовий
збір у сумі 488(чотириста вісімдесят
вісім)грн. 00коп.

Постанова може бути оскаржена шляхом
подання апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Постанова набирає законної сили в
порядку, передбаченому приписами ст.254
КАС України.

Повний текст постанови складено та
підписано судом 18 квітня 2014 року.

Суддя
Харченко Ю.В.