Справа № 2а-/0307/1997/11
Суддя: Каралюс В.М.
Дата ухвалення: 2014-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2014 року
Справа
№ 107075/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі :

Головуючого судді - Каралюса В.М.,

суддів: Матковської З.М., Затолочного
В.С.,

за участі секретаря судового засідання
Бєлкіної Н.І.,

та за участі осіб:

від позивача - не прибув,

від відповідача - Януль О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Луцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Волинській
області на постанову Волинського
окружного адміністративного суду від 17
серпня 2011 року у справі за позовом
суб'єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи ОСОБА_2 до Луцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Волинській області про
визнання протиправними та скасування
податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

В липні 2011 року позивач суб'єкт
підприємницької діяльності - фізична
особа ОСОБА_2 звернувся до суду з
адміністративним позовом до Луцької
об'єднаної державної податкової
інспекції, в якому просив визнати
протиправним та скасувати податкове
повідомлення-рішення № від 04.04.2011
року, яким для позивача збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
«податок на додану вартість» у розмірі
10471,25 грн.(у тому числі 8377 грн. за
основним платежем та 2094,25 грн. за
штрафними санкціями).

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 17 серпня 2011
року позов задоволено. Визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення-рішення Луцької
об'єднаної державної податкової
інспекції від 4 квітня 2011 року № .

Не погодившись із таким рішенням суду,
його оскаржив відповідач, який в
поданій апеляційній скарзі,
покликаючись на те, що така постанова
суду першої інстанції є безпідставною
та необгрунтованою, винесена з
порушенням норм матеріального та
процесуального права та при неповному
з'ясуванні всіх обставин по справі,
просить таку скасувати та прийняти
нову, якою в задоволенні заявленого
позову відмовити.

В обгрунтування вимог апеляційної
скарги зазначає, що проведеною
перевіркою належним чином встановлено
порушення позивачем при здійсненні
підприємницької діяльності пп. 7.3.1 п. 7.3
ст. 7 Закону України «Про податок на
додану вартість».

В ході апеляційного розгляду справи
колегією суддів допущено процесуальне
правонаступництво шляхом заміни
належного відповідача - Луцької
об'єднаної державної податкової
інспекції на його правонаступника -
Луцьку об'єднану державну податкову
інспекцію Головного управління
Міндоходів у Волинській області.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду в межах
доводів апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
працівниками Луцької об'єднаної
державної податкової інспекції 21
березня 2011 року проведено планову
виїзну документальну перевірку
дотримання вимог податкового та іншого
законодавства суб'єкта господарської
діяльності-фізична особа ОСОБА_2 за
період з 1 жовтня 2008 року по 31 грудня 2010
року.

За результатами проведеної перевірки
складено акт за №1663/17-2/НОМЕР_2, згідно
якого встановлено порушення позивачем
пп. 7.3.1 п. 7.3, пп. 7.4.1, 7.4.4 п. 7.4 ст. 7, ст. 9
Закону України «Про податок на додану
вартість», в результаті чого занижено
податкового зобов'язання за листопад
2010 року на суму 3666 грн. та завищено
податковий кредит за жовтень2010 року на
суму 4711 грн. та занижено податок на
додану вартість на загальну суму 8377
грн.

На підставі вказаного акту перевірки
Луцькою об'єднаною державною
податковою інспекцією сформоване 4
квітня 2011 року податкове
повідомлення-рішення за №, яким
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем «податок на додану
вартість» у розмірі 10471,25 грн., у тому
числі 8377 грн. основного платежу та 2094,25
грн. штрафної (фінансової) санкції.

Не погоджуючись із отриманим
податковим повідомленням-рішенням
позивач подав 12 квітня 2011 року
Державній податковій адміністрації у
Волинській області скаргу. Державна
податкова адміністрація у Волинській
області рішенням від 9 червня 2011 року
про результати розгляду первинної
скарги залишила без змін податкове
повідомлення-рішення від 4 квітня 2011
року за №, а скаргу - без
задоволення.

За результатами розгляду повторної
скарги позивача Державною податковою
адміністрацією України рішенням від 7
липня 2011 року за №5949/С/25-0315 податкове
повідомлення-рішення Луцької ОДПІ від 4
квітня 2011 року за № та рішення ДПА
у Волинської області від 9 червня 2011
року залишила без змін, а скаргу - без
задоволення.

Як вбачається з матеріалів справи,
суб'єкт підприємницької діяльності -
фізична особа ОСОБА_2 надав послуги з
перевезення пасажирів на орендованих
транспортних засобах та для
оподаткування отриманих доходів
застосовував загальну систему
оподаткування. Згідно укладених
договорів оренди транспортних засобів
із ТзОВ «Завод будівельних
конструкцій» та ПП «АТП №1», позивач
орендував у контрагентів 7 автомобілів
марки «Богдан А-0811» та 3 автомобілі
марки «Богдан А-09202» відповідно.

Перевіркою встановлено, що на
порушення пп. 7.3.1 п. 7.3 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» позивачем не включено до
податкових зобовязань податкової
декларації з податку на додану
вартість за листопад 2010 року виручку
від пасажирських перевезень в сумі 21997
грн., внесену на рахунок НОМЕР_3 у
Волинській філії ВАТ «Кредобанк»
згідно квитанції від 8 листопада 2010
року №13126189, в наслідок чого занижено
податкове зобовязання з податку на
додану вартість за листопад 2010 року на
суму 3666 грн., з чим суд погодитися не
може виходячи з наступного.

Підпунктом 7.3.1 п. 7.3 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість» (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) датою
визначення податкових зобовязань з
поставки товарів (робіт, послуг)
вважається дата, яка припадає на
податковий період протягом якого
відбувалася будь-яка з подій, що
сталася раніше: або дата
оприбуткування готівкових коштів в
касі платника податку; або дата
відвантаження товарів, а для робіт
(послуг) дата оформлення документа, що
засвідчує факт виконання робіт (послуг)
платником податку.

Матеріалами по справі підтверджено, що
позивачем за жовтень місяць 2010 року
отримано грошову виручку від надання
транспортних послуг в сумі 77771 грн., що
підтверджується книгою обліку доходів
і витрат від підприємницької
діяльності, квитково-касовими
листками, реєстром виданих податкових
накладних, звітом КОРО. Дана виручка
повністю була відображена за правилом
першої події в декларації з податку на
додану вартість за жовтень 2010 року. З
отриманого доходу у жовтні здано в банк
51593 грн. і 8 листопада21977 грн., в
результаті чого податковим органом
двічі нараховується податок на додану
вартість на одержану у жовтні, але не
здану в банк в листопаді готівкову
виручку, що суперечить вимогам чинного
законодавства.

Крім того, податковим органом не
враховано, що виторг на суму 21977 грн. це
дохід, отриманий підприємцем в жовтні
2010 року і згідно реєстру виданих
податкових накладних вся виручка, в
тому числі 21997 грн., у повному обсязі
була відображена у складі податкового
зобовязання в декларації з податку на
додаткову вартість за жовтень 2010 року,
тому такі дії підприємця ОСОБА_2
повністю кореспондуються з пп. 7.3.1 п. 7.3
ст. 7 Закону України «Про податок на
додану вартість», а податковий орган не
вірно визначив подію, що сталася
раніше. У даному випадку такою подією є
дата оформлення документів, що
засвідчують надання (виконання)
транспортних послуг, яка сталася в
жовтні 2010 року, що й було відображено у
декларації з ПДВ за жовтень 2010 року.

Щодо порушення позивачем п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість» (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин), а
саме віднесення до складу податкового
кредиту суму перевищення ПДВ,
сплаченого з вартості наданих ПП «АТП
№1» послуг по ремонту автомобілів, які
на момент складання актів виконаних
робіт у підприємницькій діяльності не
використовувались в результаті чого
перевіркою зменшено податковий кредит
за жовтень 2010 року на 4711 грн.

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) валові витрати
виробництва та обігу (далі - валові
витрати) це сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Підпунктом 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 цього Закону до
складу валових витрат включаються суми
будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у звязку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7
цієї статті.

За змістом пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» (у редакції, що діяла на
момент виникнення спірних
правовідносин) податковий кредит
звітного періоду складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою п. 6.1 ст. 6 та ст. 81 цього
Закону, протягом такого звітного
періоду у звязку з придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

В силу ж вимог пп. 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 цього ж
Закону якщо платник податку придбаває
(виготовляє) матеріальні та
нематеріальні активи (послуги), які не
призначаються для їх використання в
господарській діяльності такого
платника, то сума податку, сплаченого у
звязку з таким придбанням
(виготовленням), не включається до
складу податкового кредиту.

Таким чином, підставою для формування
валових витрат платника та податкового
кредиту за наслідками здійснення
операцій з надання орендних послуг є,
зокрема, безпосередній зв'язок витрат
на оплату цих послуг з господарською
діяльністю платника податків, що
передбачає використання у власній
господарській діяльності орендних
послуг або ж призначення останніх для
такого використання.

Наведене свідчить про те, що витрати по
ремонту орендованих транспортних
засобів прямо залежні, впливають та
дають можливість для здійснення
основного виду діяльності надання
транспортних послуг з перевезення
пасажирів автотранспортом.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари (послуги) та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Як вбачається з матеріалів справи,
підприємець ОСОБА_2 при здійсненні
підприємницької діяльності
використовував орендовані транспортні
засоби, а саме: у ТзОВ «Завод
будівельних конструкцій» згідно
договору оренди основних засобів №38
від 31 серпня 2007 року були прийняті
транспортні засоби марки «Богдан» а-0811
в кількості 7 шт. та у ПП «АТП №1» згідно
додаткової угоди до Договору оренди
автомобілів №7 від 7 вересня 2007 року
були прийняті транспортні засоби марки
«Богдан» А-09202 в кількості 3 шт. Крім
того, 29 грудня 2007 року між ПП «АТП №1»,
як «Виконавець» та підприємцем ОСОБА_2
«Замовник» був укладений договір про
технічне обслуговування і ремонт
транспортних засобів №23/1, згідно якого
ПП «АТП №1», як «Виконавець»
зобовязаний був прийняти замовлення
від «Замовника» та забезпечити
первинну кошторисну діагностику,
виконати всі затверджені роботи,
видати необхідні документи, що
засвідчують виконання робіт, а
підприємець ОСОБА_2, в свою чергу,
зобовязаний був прийняти роботи і
необхідні документи, своєчасно
оплатити виконані роботи. Ремонт та
технічне обслуговування орендованих
транспортних засобів проводився ПП
«АТП №1» за період з 1 жовтня 2010 року по
24 жовтня 2010 року, що підтверджується
заявками на проведення технічного
обслуговування та ремонту
автотранспортних засобів, тому
висновок податкового органу, що
перераховані вище автотранспортні
засоби в підприємницькій діяльності
позивача на момент складання акту
виконаних робіт не використовувались,
а тому і сума податку, сплачена у звязку
з такими послугами не включається до
складу податкового кредиту суд є
хибним.

Відповідно до ч. 2 ст. 801 Цивільного
кодексу України витрати пов'язані з
використанням транспортного засобу, в
тому числі зі сплатою податків та інших
платежів, несе наймач, тобто
підприємець ОСОБА_2 (пункт 2.2.2 договору
оренди від 7 вересня 2007 року та пункт 2.3.4
№38 від 31 серпня 2007 року відповідно).

Виходячи з наведеного відповідачем
неправомірно збільшено податкове
зобовязання за листопад 2010 року на суму
3666 грн., зменшено податковий кредит за
жовтень 2010 року на 4711 грн. та
донараховано 8377 грн. податку на додану
вартість, а відтак суд першої інстанції
дійшов вірного висновку, що заявлений
адміністративний позов підлягає
задоволенню повністю.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків рішення суду, а
тому підстав для скасування постанови
колегія суддів не вбачає і вважає, що
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.195, ст. 196, п. 1 ч. 1
ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Луцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Волинській області залишити без
задоволення, а постанову Волинського
окружного адміністративного суду від 17
серпня 2011 року у справі № 2а-1997/11 - без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня складення
ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя
В.М.
Каралюс

суддя
З.М. Матковська

суддя
В.С. Затолочний

Повний текст ухвали виготовлений 01.04.2014