Справа № 2а-2313/11
Суддя: Судова-Хомюк Н.М.
Дата ухвалення: 2014-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2014 року
Справа № 26289/12/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі колегії
суддів:

головуючого судді
Судової-Хомюк Н.М.,

суддів
Гуляка В.В., Глушка І.В.,

за участі секретаря судового засідання
Малетич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Львові апеляційну скаргу
Данилівської сільської ради
Хустського району Закарпатської
області на постанову Хустського
районного суду Закарпатської області
від 27.12.2011 року у справі 2а-2313/2011 за
позовом ОСОБА_1 з позовними вимогами до
Данилівської сільської ради
Хустського району про стягнення
заборгованості у вигляді компенсації
за невикористані дні щорічної
відпустки в сумі 31 902,52 грн., стягнення з
відповідача розміру середнього
заробітку за час затримки повного
розрахунку при звільненні з посади
секретаря Данилівської сільської ради
з 12 листопада 2010 року по 27.12.2011 року в
сумі 56 477,75 грн. та стягнення з
відповідача розміру моральної шкоди у
сумі 5000,0 грн.,-

В С Т А Н О В И
В :

До Хустського районного суду
Закарпатської області звернулась
ОСОБА_1 з позовними вимогами до
Данилівської сільської ради
Хустського району про стягнення
заборгованості по заробітній платі,
середнього заробітку за час затримки
розрахунку та інших сум, в подальшому, з
врахуванням заяви про уточнення
позовних вимог від 27.12.2011 року просила
суд першої інстанції задовольнити
позовні вимоги та стягнути з
відповідача невиплачену заробітну
плату у вигляді компенсації за
невикористані дні щорічної відпустки в
сумі 31 902,52 грн., стягнення з відповідача
розміру середнього заробітку за час
затримки повного розрахунку при
звільненні з посади секретаря
Данилівської сільської ради з 12
листопада 2010 року по 27.12.2011 року в сумі
56 477,75 грн. та стягнення з відповідача
розміру моральної шкоди у сумі 5000,0 грн..

В обґрунтування позовних вимог
покликається на норми Кодексу законів
про працю в Україні та Закону України «
Про статус депутатів місцевих рад»,
котрі, на переконання позивача,
підтверджують факти неправомірності
дій органу місцевого самоврядування.

Постановою Хустського районного суду
Закарпатської області від 27.12.2011 року
уточнені позовні вимоги ОСОБА_1
задоволено частково. Стягнуто з
Данилівської сільської ради
Закарпатської області на користь
ОСОБА_1, невиплачену заробітну плату у
вигляді компенсації за невикористані
дні щорічної відпустки в сумі 31902, 52 грн.
та розмір середнього заробітку за час
затримки повного розрахунку при
звільненні з посади секретаря
Данилівської сільської ради з 12
листопада 2010 року по 27.12.2011 року в сумі
56 477,75 грн., у задоволенні решти позовних
вимог відмовлено.

З висновками суду першої інстанції не
погодився апелянт - Данилівська
сільська рада Закарпатської області,
котра в апеляційній скарзі зазначає
про те, що судом першої інстанції
надано перевагу розрахунку позивача
без врахування пояснень обставин
справи та розрахунку сільської ради. З
цих підстав вважає рішення суду таким,
що не ґрунтується на вимогах закону та
не відповідає дійсним обставинам
справи, а тому просить задовольнити
апеляційну скаргу, скасувати постанову
суду першої інстанції та задовольнити
позовні вимоги в частині, котра
визнається Данилівською сільською
радою.

У відповідності до вимог статті 41 КАС
України, у разі неявки у судове
засідання всіх осіб, які беруть участь
у справі, чи якщо відповідно до
положень цього Кодексу розгляд справи
здійснюється за відсутності осіб, які
беруть участь у справі (у тому числі при
розгляді справи в порядку письмового
провадження), фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Заслухавши пояснення судді
головуючого, перевіривши
відповідність висновків суду та змісту
апеляційної скарги обставинам справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Вирішуючи спір суд першої інстанції
встановив, що ОСОБА_1 працювала
секретарем Данилівської сільської
ради Закарпатської області в період з
30.06.1987 року по 12.11.2010 року. Здійснюючи
перевірку правильності застосування
норм Кодексу законів про працю України
( далі - КЗпП України ) при звільненні
працівника, котра набула статус
державного службовця при виконанні
трудових обов'язків на виборній посаді
секретаря сільської ради, суд першої
інстанції доводячи неправомірність
дій Данилівської сільської ради,
покликався на довідку контрольно -
ревізійного управління в
Закарпатській області від 12.08.2011 року,
лист Головного управління Державної
служби України в Закарпатській області
від 08.08.2011 року №216/100703-11 та довідку
Хустської районної державної
адміністрації №01-9/398 від 29.06.2011 року.

В обґрунтування підстав задоволення
позовних вимог суд першої інстанції
покликався на те, що відповідно до ч.1
ст.83 КЗпП України, ч.1 статті 24 Закону
України «Про відпустки» у разі
звільнення працівника йому
виплачується грошова компенсація за
всі невикористані ним дні щорічної
відпустки, а також додаткової
відпустки працівникам, які мають дітей.

Відповідно до ч.1 статті 116, ч.1 статті 117
КЗпП України при звільненні працівника
виплата всіх сум, що належить йому від
підприємства, установи, організації,
провадиться в день звільнення. В разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Суд першої інстанції зазначив про те,
що звільняючи позивача з державної
служби, відповідач не провів повного
розрахунку належних грошових виплат,
тому визнав підставними уточнені
позові вимоги щодо стягнення з
відповідача розміру невиплаченої
заробітної плати у вигляді компенсації
за невикористані дні щорічної
відпустки в сумі 31902, 52 грн. та розміру
середнього заробітку за час затримки
повного розрахунку при звільненні з
посади секретаря Данилівської
сільської ради з 12 листопада 2010 року по
27.12.2011 року в сумі 56 477,75 грн..

Колегія суддів не погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції та вважає їх безпідставними
та помилковими з огляду на наступне.

На виконання норм Кодексу законів про
працю в Україні, статті 24 Закону
України «Про відпустки» та вимог
Закону України «Про державну службу в
Україні», позивачу гарантується право
на отримання грошової компенсації за
всі невикористані ним дні щорічної
відпустки при проведенні звільнення з
місця праці. Позивача було звільнено
рішенням сесії Данилівської сільської
ради від 12.11.2010 року, що засвідчується
записом у трудовій книжці, у зв'язку з
закінченням строку повноважень
відповідної ради ( а.с. 16).

На виконання ухвали Хустського
районного суду Закарпатської області
від 01.07.2011 року було долучено матеріали
про проведення планової ревізії
фінансово-господарської діяльності
Данилівської сільської ради ( витяг з
акта №15-16/048 від 28.08.2011 р. та копія
довідки а.с.73-87), що проводилась
контролером-ревізором
Контрольно-ревізійного управління в
Закарпатській області та з залученням
спеціалістів Територіального
управління праці в Закарпатській
області та Головного управління
державної служби в Закарпатській
області.

У відповідності до наданого, на час
проведення перевірки сільської ради
щодо здійснення розрахунків при
звільненні секретаря Данилівської
сільської ради, листа Головного
управління державної служби України в
Закарпатській області від 08.08.2011 року
№216/100703-11, до стажу державної служби
ОСОБА_1 зараховані періоди роботи на
посаді секретаря сільської ради з
30.06.1987 року по 22.03.1990 року, всього стаж
державної служби та служби в органах
місцевого самоврядування ОСОБА_1 на
дату звільнення складає 23 роки 04 місяці
12 днів (а.с. 73).

Актом перевірки встановлено, що за
періоди роботи ОСОБА_1 з 30.06.1987 року по
грудень 1995 року в установі відсутні:
журнал розпоряджень сільського голови,
розпорядження сільського голови щодо
надання працівникам щорічних
відпусток, табеля виходу працівників
на роботу, книги нарахування та виплати
заробітної плати (а.с. 103).

В акті зазначено, що згідно наданих
сільським головою розпоряджень за
1996-2010 роки, кількість невикористаних
днів щорічної відпустки ОСОБА_1, за
період роботи з 30.06.1996 року по 29.06.2010
року становить 136 календарних днів.
Крім цього, за відпрацьований період
роботи з 30.06.2010 року по 12.11.2010 року
кількість невикористаних днів
щорічної відпустки становить 16,5
календарних днів.

З врахуванням цих даних загальна
компенсація за невикористані дні
щорічних відпусток береться за період
з 30.06.1996 року по 29.06.2010 року, та з 30.06.2010
року по 12.11.2010 року та становить 17 391,10
грн. та підлягає до стягнення з
відповідача у порядку статті 83 КЗпП
України. На момент проведення
звільнення позивача вказана сума
коштів виплачена не була. На час
розгляду апеляційної скарги апелянтом
було надіслано довідку від 04.03.2011 року
вих.№61 про те, що позивачу виплачено в
повному обсязі компенсацію за
невикористані дні щорічних відпусток в
кількості 152,5 календарних днів в
загальному розмірі 17 391,10 грн..

Щодо підстав нарахування компенсації
за невикористані відпустки в період
роботи з 30.06.1987 року по 1991 роки, суд
відмовляє у цій частині позовних вимог
за безпідставністю. У відповідності до
принципів адміністративного
судочинства, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову. Незважаючи на наявність такого
обов'язку у відповідача в даному спорі,
позивач не позбавлявся від обов'язку
довести факт порушеного права та
представити відповідні докази на
доведення цієї обставини. Позивачем не
доведено цієї обставини, про що може
додатково засвідчити витяг з акта
перевірки Контрольно-ревізійного
управління в Закарпатській області
щодо правильності проведення
розрахунків при звільненні працівника
від №15-16/048 від 28.08.2011 р. .

У відповідності до ст.47 КЗпП України
роботодавець зобов'язаний в день
звільнення провести з працівником
розрахунок у строки, зазначені в статті
116 цього Кодексу.

Згідно вимог статті 116 КЗпП України,
при звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум. В разі спору про розмір сум,
належних працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган в
усякому випадку повинен в зазначений у
цій статті строк виплатити не
оспорювану ним суму.

З врахуванням цього, позивач вважає, що
Данилівська сільська рада зобов'язана
була провести нарахування та виплату
ОСОБА_1 31 902,52 грн. компенсації за
невикористані дні щорічної відпустки
за період з 1987 року по 1991 роки у сумі 14
511,42грн. та за період з 1996 року по 2010 роки
у сумі 17 391,10 грн.. Як зазначає позивач,
зазначені суми компенсації за
невикористані дні щорічної відпустки у
день звільнення (12.11.2010 року) не були
виплачені позивачу, а тому є підстави
для застосування положень статті 117
КЗпП України.

У відповідності до вимог статті 117 КЗПП
України, в разі невиплати з вини
власника або уповноваженого ним органу
належних звільненому працівникові сум
у строки, зазначені в статті 116 цього
Кодексу, при відсутності спору про їх
розмір підприємство, установа,
організація повинні виплатити
працівникові його середній заробіток
за весь час затримки по день фактичного
розрахунку.

При наявності спору про розміри
належних звільненому працівникові сум
власник або уповноважений ним орган
повинен сплатити зазначене в цій
статті відшкодування в тому разі, коли
спір вирішено на користь працівника.
Якщо спір вирішено на користь
працівника частково, то розмір
відшкодування за час затримки визначає
орган, який виносить рішення по суті
спору.

Колегія суддів вважає безпідставним
твердження позивача про обов'язок
Данилівської сільської ради
відшкодувати розмір середнього
заробітку за весь час затримки
розрахунку з 12.11.2010 року по 27.12.2011 року (
дата постановлення судового рішення) у
розмірі 56 477,75 грн., з огляду на наступне.

Як засвідчують матеріали справи, на
момент звільнення ОСОБА_1,12.11.2010 року
головним бухгалтером сільської ради
нараховано заробітну плату за
відпрацьовані в листопаді 2010 року
робочі дні в сумі 1 130 ,19 грн.. Вказана
сума отримана позивачем фактично 30.11.2010
року ( платіжне доручення №355 від 30.11.2010
року а.с. 74). З врахуванням цієї
обставини правомірним є стягнення
середнього заробітку за весь час
затримки, а саме з 12.11.2010 року по 30.11.2010
року, але такі вимоги позивачем не
ставились, що дає підстави вважати про
відсутність спору в цій частині між
ОСОБА_1 та Данилівською сільською
радою.

Що стосується факту наявності спору
між сторонами стосовно нарахування та
виплати розміру грошової компенсації
за невикористані щорічні відпустки, у
суду відсутні докази звернення
позивача на день проведення звільнення
з роботи щодо виплати належних
компенсацій, а також інші докази, які
могли б засвідчити про те, що сторони
були повідомлені про проведення таких
розрахунків, але сторона роботодавця
відмовлялася від виплати компенсації
такого виду. В матеріалах справи
відсутня копія наказу про звільнення
ОСОБА_1 з зазначенням відповідної
кількості днів за невикористану
відпустку.

З врахуванням наведеного, відсутні
підстави для стягнення середнього
заробітку за час затримки повного
розрахунку при звільненні з посади
секретаря Данилівської сільської ради
за період з 12.11.2010 року по 27.12.2011року в
сумі 56 477,75 грн..

Вимоги позивача щодо стягнення
моральної шкоди є безпідставними і
задоволенню не підлягають. У
відповідності до вимог статті 237-1 КЗпП
України передбачено відшкодування
власником або уповноваженим ним
органом моральної шкоди працівнику.

З врахуванням того, що позивач не довів
чим саме підтверджується факт
заподіяння моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, у чому саме полягає
вина сільської ради та інші обставини,
що мають значення для вирішення спору,
колегія суддів відмовляє у частині
позовних вимог.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає необґрунтованим і таким, що не
відповідає фактичним обставинам
справи висновок суду першої інстанції
про частково задоволення позовних
вимог.

Підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд першої інстанції вважає
встановленими, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи або
питання.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 163, 195, 196, п.3 ч.1
ст.198, ст.202, ч.2 ст. 205, ст.ст.207, 254 КАС
України, суд,-

П О С Т А Н О В
И В:

Апеляційну скаргу Данилівської
сільської ради Хустського району
Закарпатської області задовольнити
частково.

Постанову Хустського районного суду
Закарпатської області від 27.12.2011 року у
справі 2а-2313/2011 скасувати та прийняти
нову постанову, якою позовні вимоги
задовольнити частково.

Стягнути з Данилівської сільської ради
Хустського району Закарпатської
області компенсацію за невикористані
дні щорічних відпусток за період з
30.06.1996 року по 29.06.2010 року, та з 30.06.2010
року по 12.11.2010 року у розмірі 17 391,10 грн..

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена протягом
двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя
Н.М. Судова-Хомюк

Судді
В.В. Гуляк

І.В. Глушко