Справа № К/9991/733/12-С
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2014-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/733/12

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

Бутенка В.І (доповідач), Лиски Т.О.,
Олендера І.Я.,

провівши в порядку касаційного
провадження попередній розгляд
адміністративної справи за позовом
Управління Пенсійного фонду України у
м. Білій Церкві Київської області до
відкритого акціонерного товариства
«Росава» про стягнення
заборгованості,-

в с т а н о в и в :

У червні 2009 року позивач звернувся до
суду із вказаним позовом, в якому
просив стягнути з відповідача
заборгованість по відшкодуванню
витрат на виплату та доставку пенсій,
призначених на пільгових умовах згідно
Списку №1 та Списку №2 в розмірі 276000,19
грн.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 2 червня 2010
року, яку залишено без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 10 листопада
2011 року, позов задоволено і стягнуто з
відповідача на користь позивача
заборгованість 276000,19 грн.

В касаційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати рішення цих судів і
прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити.

Колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами встановлено, що ВАТ "Росава" є
юридичною особою та платником
страхових внесків.

Позивачем на підставі розрахунків
фактичних витрат на виплату і доставку
пенсій, призначених відповідно до
пунктів "а" та "б"-"з" статті 13 Закону
України "Про пенсійне забезпечення",
визначено розмір витрат, які
підлягають відшкодуванню відповідачем
за Списком №1 - у сумі 229805,61 гри., за
Списком №2 - у сумі 46194,58 грн., у
загальному розмірі - 276000,19 грн.

Задовольняючи даний позов, суди першої
та апеляційної інстанцій виходили з
того, що законом встановлений
обов'язок відповідача відшкодовувати
спірні витрати і його невиконання є
підставою для стягнення їх в судовому
порядку.

За змістом пункту 2 Прикінцевих
положень Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» (далі - Закон №1058-IV)
пенсійне забезпечення застрахованих
осіб, які працювали або працюють на
підземних роботах, на роботах з
особливо шкідливими й важкими умовами
праці за Списком №1 та на інших роботах
із шкідливими і важкими умовами праці
за Списком №2 виробництв, робіт,
професій, посад і показників,
затверджених Кабінетом Міністрів
України, та за результатами атестації
робочих місць, на посадах, що дають
право на призначення пенсії за віком на
пільгових умовах або за вислугу років,
які відповідно до законодавства, що
діяло раніше, мали право на пенсію на
пільгових умовах або за вислугу років,
здійснюється згідно з окремим
законодавчим актом через професійні та
корпоративні фонди. До запровадження
пенсійного забезпечення через такі
фонди особам, зазначеним в абзаці
першому цього пункту, пенсії
призначаються за нормами Закону №1058-IV
в разі досягнення пенсійного віку та
наявності трудового стажу,
передбаченого Законом України від 5
листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про
пенсійне забезпечення» (далі - Закон
№1788-ХІІ). У цьому випадку розміри
пенсій визначаються відповідно до
статті 27 та з урахуванням норм статті 28
Закону №1058-IV. При цьому зберігається
порядок покриття витрат на виплату і
доставку цих пенсій, що діяв до
набрання чинності зазначеним Законом.

За правилами абзацу четвертого
підпункту 1 пункту 2 Прикінцевих
положень Закону №1058-IV підприємства та
організації з коштів, призначених на
оплату праці, вносять до ПФУ плату, що
покриває фактичні витрати на виплату і
доставку пенсій особам, які були
зайняті повний робочий день на
підземних роботах, на роботах з
особливо шкідливими й важкими умовами
праці за списком № 1, крім тих, що були
безпосередньо зайняті повний робочий
день на підземних роботах (включаючи
особовий склад гірничорятувальних
частин) з видобутку вугілля, сланцю,
руди та інших корисних копалин, на
будівництві шахт та рудників, за
списком робіт і професій, затвердженим
Кабінетом Міністрів України, починаючи
з дня набрання чинності цим Законом, у
розмірі 20 відсотків з наступним
збільшенням її щороку на 10 відсотків до
100-відсоткового розміру відшкодування
фактичних витрат на виплату і доставку
цих пенсій до набуття права на пенсію
за віком відповідно до цього Закону.

Аналіз наведених положень дає підстави
для висновку про те, що із набранням
чинності Законом № 1058-IV (з 1 січня 2004
року) витрати на виплату та доставку
пенсій, призначених на підставі пункту
«а» частини першої статті 13 Закону
№1788-XII особам, які були зайняті на
роботах за списком № 1, покриваються
підприємствами та організаціями.
Обов'язок підприємств та організацій з
відшкодування понесених ПФУ після 1
січня 2004 року витрат на виплату і
доставку зазначених пенсій не
пов'язаний із датою призначення такої
пенсії чи часом набуття необхідного
для цього пільгового стажу.

Винятком із цього правила є лише
відшкодування витрат на виплату та
доставку пенсій особам, що були
безпосередньо зайняті повний робочий
день на підземних роботах (включаючи
особовий склад гірничорятувальних
частин) з видобутку вугілля, сланцю,
руди та інших корисних копалин, на
будівництві шахт та рудників за
списком робіт і професій, затвердженим
Кабінетом Міністрів України,
призначених з урахуванням вимог статті
14 Закону № 1788-XII.

Таким чином, висновок касаційного суду
у справі, що розглядається, про
протиправність вимог ПФУ щодо
відшкодування витрат на виплату та
доставку пенсій, призначених на
підставі пункту «а» частини першої
статті 13 Закону № 1788-XII, не
ґрунтується на правильному
застосуванні норм матеріального права.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів погоджується з висновками судів
першої та апеляційної інстанцій про
задоволення позову, оскільки
збільшення розміру пенсії за рахунок
надбавок та підвищень, які
встановлюються та виплачуються згідно
з положеннями Закону №1788 ХІІ,
відрізняється від збільшення розміру
пенсії внаслідок її перерахунку,
визначеного Законом №1058-IV, адже
нормами законодавства передбачено не
лише різні підстави для таких змін
розміру пенсії (під час встановлення та
виплати додаткових доплат, надбавок,
підвищень застосовуються норми Закону
№1788 ХІІ, під час здійснення
перерахунку та виплати пенсії з
урахуванням збільшення, яке відбулось
внаслідок її перерахунку, - Закону
№1058-IV), а й правові наслідки - додаткові
доплати, надбавки, підвищення мають
окремий статус та обліковуються
окремими рядками, а збільшення розміру
пенсії внаслідок її перерахунку за
нормами Закону №1058-IV становить її
основний розмір і тому підлягає
включенню до розрахунку фактичних
витрат та відшкодуванню.

Доводи касаційної скарги зроблених
цими судами висновків не спростовують.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що підстав для скасування чи
зміни оскаржених судових рішень не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 КАС
України, суд, -

ухвалив:

Касаційну скаргу відкритого
акціонерного товариства «Росава»
залишити без задоволення, а постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 2 червня 2010
року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 10 листопада 2011 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Бутенко

Т.О.Лиска

І.Я.Олендер