Справа № 2-а-1718/11/1509
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2014-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2014 р.м.ОдесаСправа № 2-а-1718/11/1509

Категорія: 10.3.1 Головуючий в 1 інстанції:
Погорєлов І.В. Колегія суддів
Одеського апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого
судді - Коваля М.П.,

суддів - Потапчука В.О.,

- Семенюка Г.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Одесі апеляційну
скаргу Головного управління
Пенсійного фонду України в Одеській
області на постанову Іванівського
районного суду Одеської області від 01
лютого 2012 року по адміністративній
справі за позовом ОСОБА_2 до Головного
управління Пенсійного фонду України в
Одеській області про визнання дій та
відмови відповідача нарахувати та
виплатити щомісячну державну
соціальну допомогу «Дітям війни»
неправомірною, зобов'язання суб'єкта
владних повноважень нарахувати та
виплатити щомісячну державну
соціальну допомогу як дитині війни,-

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Іванівського районного
суду Одеської області від 01 лютого
2012 року позовні вимоги ОСОБА_2 до
Головного управління Пенсійного фонду
України в Одеській області про
визнання дій та відмови відповідача
нарахувати та виплатити щомісячну
державну соціальну допомогу «Дітям
війни» неправомірною, зобов'язання
суб'єкта владних повноважень
нарахувати та виплатити щомісячну
державну соціальну допомогу як дитині
війни задоволено частково за період з 09
липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22
травня 2008 року по 31 грудня 2008
року включено та за період з 01 січня 2009
року по 18 червня 2011 року. В задоволенні
решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, в
частині задоволених позовних вимог,
відповідач подав до суду апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати вищезазначене
рішення та направити справу до суду
першої інстанції для продовження
розгляду.

Виходячи з приписів п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС
України, а також враховуючи те, що в
матеріалах справи достатньо доказів
для вирішення справи, вищезазначена
апеляційна скарга розглядається в
порядку письмового провадження.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи та
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач має статус: «дитина війни» (в
розумінні Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»), що
підтверджується відповідним
посвідченням.

Згідно з ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», дітям
війни пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Положення Постанови Кабінету
Міністрів України від 28 травня 2008 року
№ 530, які суперечать цьому Закону, та на
які посилається апелянт, не можуть бути
застосовані, оскільки мають меншу
юридичну силу ніж норми Закону.

Також, є необґрунтованими твердження
апелянта про те, що розмір мінімальної
пенсії за віком, встановлений Законом
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» не
застосовується для розрахунку
підвищення до пенсії позивача,
оскільки іншого розміру мінімальної
пенсії за віком чинним законодавством
не визначено.

Доводи апелянта щодо порушення судом
першої інстанції норм процесуального
права при прийнятті оскаржуваної
постанови в частині неповідомлення
Головне управління Пенсійного фонду
України в Одеській області про
відкриття провадження у даній справі
колегія суддів не приймає до уваги,
оскільки порушення судом першої
інстанції норм процесуального права
при розгляді справи не можуть бути
підставою для скасування рішення, яким
по суті питання прийняте правильне
рішення.

Поряд з цим, колегія суддів
погоджується з доводами апелянта, що
вирішуючи спірне питання, судом першої
інстанції не було враховано, що позивач
звернувся за захистом порушеного
відповідачем права на отримання
підвищення до пенсії за період з 09
липня 2007 року лише 11 листопада 2011 року,
тобто частково з пропуском строку
звернення до суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України (в
редакції чинній на час звернення
позивача з вказаним позовом та на час
прийняття рішення судом першої
інстанції) для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Згідно ст. 100 КАС України (в редакції
чинній на час звернення позивача з
вказаним позовом та на час прийняття
рішення судом першої інстанції)
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд на підставі позовної заяви та
доданих до неї матеріалів не знайде
підстав для визнання причин пропуску
строку звернення до адміністративного
суду поважними, про що постановляється
ухвала.

Як вбачається з матеріалів позовної
заяви, право позивача на отримання
підвищення до пенсії у 2007 році виникло
після винесення рішення
Конституційним Судом України від 09
липня 2007 року № 06-рп/2007, яким зупинення
дії ст. 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» на 2007 рік,
передбачене п. 12 ст. 71 Закону України
«Про Державний бюджет України на 2007
рік» визнано таким, що не відповідає
Конституції України. У 2008 році
зазначене право у позивача виникло
після винесення Конституційним Судом
України від 22 травня 2008 року № 10 рп/2008
року, яким положення Закону України
«Про державний бюджет України на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», що
стосується виплати доплати «дітям
війни» визнано таким, що не відповідає
Конституції України (є
неконституційним). Вказані рішення
Конституційного Суду України були у
встановленому порядку опубліковано у
липні 2007 року та у травні 2008 року. Зміни
до законодавства з приводу нарахування
соціальної допомоги дітям війни
Законом України «Про державний бюджет
України на 2009 рік» та Законом України
«Про державний бюджет України на 2010
рік» не вносилися. Тобто, позивач
повинен був дізнатись про порушення
свого права саме у липні 2007 року та у
травні 2008 року, проте з даним позов
позивач звернувся лише 11 листопада 2011
року, частково з пропуском строку
звернення до суду визначеного ст. 99 КАС
України.

Пунктом 4 Прикінцевих положень Закону
України «Про державний бюджет на 2011
рік», доповнених п. 4 згідно Закону
України №3491-ІV «Про внесення змін до
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2011 рік» від 14 червня 2011 року,
що набрав законної сили 19 червня 2011
року встановлено, що у 2011 році норми і
положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
статті 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни», статей 14, 22, 37 та
частини 3 статті 43 Закону України «Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб» застосовуються у порядку, та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік».

На виконання вимог Закону України від 14
червня 2011 року № 3491-VI «Про внесення
змін до Закону України «Про Державний
бюджет України на 2011 рік» 06 липня 2011
року Кабінетом Міністрів України
прийнято постанову № 745 «Про
встановлення деяких виплат, що
фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету», яка набрала
чинності 23 липня 2011 року. Вказаною
Постановою Кабінету Міністрів України
№ 745 встановлено, що «дітям війни» до
пенсії або щомісячного довічного
грошового утримання чи державної
соціальної допомоги, що виплачується
замість пенсії, підвищення проводиться
у розмірі 49,80 грн.

З огляду на викладене до набрання
чинності зазначеною постановою
Кабінету Міністрів України, тобто до 23
липня 2011 року, застосуванню підлягають
положення статті 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни». З 23
липня 2011 року правомірність дій
суб'єктів владних повноважень у
зазначених категоріях справ необхідно
перевіряти на відповідність вимогам
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2011 рік» та постанови
Кабінету Міністрів України від 06 липня
2011 року № 745.

Враховуючи вищевикладене, оскільки
судом першої інстанції не було
враховано положення ст.ст. 99, 100 КАС
України, а також враховуючи обмеження
встановлені Законом України «Про
Державний бюджет на 2011 рік» щодо права
дітей війни на отримання підвищення до
пенсії у розмірі передбаченому ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни», колегія суддів приходить
до висновку, що оскаржуване судове
рішення в частині вирішення позовних
вимог за період з 09 липня 2007 року по 10
травня 2011 року, відповідно до ч. 1 ст. 203
КАС України, підлягає скасуванню із
залишенням без розгляду позовних вимог
в цій частині, а в іншій частині
відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України
підлягає скасуванню з винесенням нової
постанови про часткове задоволення
вказаних вимог.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 203, 205, 207, 254
КАС України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного
управління Пенсійного фонду України в
Одеській області на постанову
Іванівського районного суду Одеської
області від 01 лютого 2012 року -
задовольнити частково.

Постанову Іванівського районного суду
Одеської області від 01 лютого 2012 року
по адміністративній справі за позовом
ОСОБА_2 до Головного управління
Пенсійного фонду України в Одеській
області про визнання дій та відмови
відповідача нарахувати та виплатити
щомісячну державну соціальну допомогу
«Дітям війни» неправомірною,
зобов'язання суб'єкта владних
повноважень нарахувати та виплатити
щомісячну державну соціальну допомогу
як дитині війни - скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_2 до
Головного управління Пенсійного фонду
України в Одеській області про
визнання дій та відмови відповідача
нарахувати та виплатити щомісячну
державну соціальну допомогу «Дітям
війни» неправомірною, зобов'язання
суб'єкта владних повноважень
нарахувати та виплатити щомісячну
державну соціальну допомогу як дитині
війни за період з 09 липня 2007 року по 10
травня 2011 року - залишити без розгляду.

В іншій частині прийняти нову
постанову, якою адміністративний позов
ОСОБА_2 до Головного управління
Пенсійного фонду України в Одеській
області про визнання дій та відмови
відповідача нарахувати та виплатити
щомісячну державну соціальну допомогу
«Дітям війни» неправомірною,
зобов'язання суб'єкта владних
повноважень нарахувати та виплатити
щомісячну державну соціальну допомогу
як дитині війни - задовольнити
частково.

Визнати бездіяльність Головного
управління Пенсійного фонду України в
Одеській області по своєчасному
недонарахуванню та виплаті ОСОБА_2
підвищення до пенсії відповідно до ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» за період з 11 травня 2011
року по 22 липня 2011 року неправомірною.

Зобов'язати Головне управління
Пенсійного фонду України в Одеській
області здійснити нарахування та
виплату ОСОБА_2 підвищення до пенсії
відповідно до ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» у
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком
з розміру встановленого ч. 1 ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» за
період з 11 травня 2011 року по 22
липня 2011 року включно, з урахуванням
фактично сплачених за вказаний час
коштів.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили з моменту постановлення,
є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:
/М.П. Коваль/

Суддя:
/В.О. Потапчук/

Суддя:
/Г.В. Семенюк/