Справа № 822/136/14
Суддя: Сушко О.О.
Дата ухвалення: 2014-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 822/136/14
Головуючий у 1-й інстанції: Польовий О.Л.
Суддя-доповідач: Сушко О.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Сушка О.О.

суддів: Залімського І. Г. Смілянця Е. С.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційні скарги Першого
міського відділу Державної виконавчої
служби Хмельницького міськрайонного
управління юстиції та Головного
управління державного казначейства
України у Хмельницькій області на
постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від 27 лютого 2014
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Першого міського
відділу Державної виконавчої служби
Хмельницького міськрайонного
управління юстиції, Головного
управління державного казначейства
України у Хмельницькій області про
визнання дій незаконними та стягнення
матеріальної шкоди , -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з
адміністративним позовом, в якому з
урахуванням уточнених позовних вимог
просив визнати дії державного
виконавця щодо внесення автомобіля ВАЗ
21093, 1991 р.в., д/н НОМЕР_1, який належить
позивачу до постанови про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження від 11.06.2013 року та
постанови про розшук та затримання
майна від 11.06.2013 року у виконавчому
провадженні № 34684233 щодо позивача
незаконними та такими, що виходять за
межі повноважень державного виконавця
та порушили конституційні права
позивача; визнати дії державного
виконавця щодо вимоги надати довідку
про відсутність у позивача
заборгованості перед Пенсійним фондом
незаконними та такими, що виходять за
межі повноважень державного виконавця
та порушили конституційні права
позивача; стягнути з Державного
бюджету України на користь позивача 1850
гривень матеріальної шкоди та 15 000
гривень моральної шкоди.

Відповідно до постанови Хмельницького
окружного адміністративного суду від 27
лютого 2014 року позов задоволено
частково: визнано дії Першого міського
відділу державної виконавчої служби
Хмельницького міськрайонного
управління юстиції щодо винесення
постанов про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
від 11.06.2013 року та постанови про розшук
та затримання майна від 11.06.2013 року щодо
позивача протиправними; визнано дії
Першого міського відділу державної
виконавчої служби Хмельницького
міськрайонного управління юстиції
щодо вимоги надати довідку про
відсутність у позивача, заборгованості
перед Пенсійним фондом України
протиправними; стягнуто з Державного
бюджету України на користь позивача 500
гривень моральної шкоди; стягнуто з
Державного бюджету України на користь
позивача 850 гривень матеріальної шкоди.
В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Не погодившись з постановою суду,
відповідачі подали апеляційні скарги,
в яких просили скасувати постанову та
відмовити в задоволені позовних вимог
посилаючись при цьому на не повне
з'ясування судом першої інстанції
обставин, які мають значення для
справи.

Від позивача на адресу суду надійшла
заява про розгляд справи у її
відсутності.

Відповідачі в судове засідання не
з'явились, хоча були належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, що
підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України
неприбуття у судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час і місце апеляційного
розгляду, не перешкоджає судовому
розгляду справи.

Перевіривши законність і
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційні скарги необхідно залишити
без задоволення виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що 05.09.2012 року
державним виконавцем Сахаровим В.В.
першого міського відділу державної
виконавчої служби Хмельницького
міськрайонного управління юстиції
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження щодо
примусового виконання виконавчого
листа № 2270/3550/12, виданого 21.08.2012 року
Хмельницьким окружним
адміністративним судом про стягнення з
позивача на користь УПФУ в м.
Хмельницькому 4010,30 грн.

11.06.2013 року державним виконавцем
Сахаровим В.В. першого міського відділу
державної виконавчої служби
Хмельницького міськрайонного
управління юстиції винесено постанову
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження,
відповідно до якої накладено арешт на
ВАЗ 21093, 1991 р.в., д/н НОМЕР_1, та заборонити
здійснювати відчуження будь-якого
майна, що належить позивачу.

15.07.2013 року державним виконавцем
Сахаровим В.В. першого міського відділу
державної виконавчої служби
Хмельницького міськрайонного
управління юстиції, після надання
позивачем на його вимогу довідки про
відсутність заборгованості перед
Пенсійним фондом, винесено постанову,
якою постановлено зняти арешт та
припинити розшук з майна боржника
накладений постановою про арешт
боржника за вих. № 18050 від 11.06.2013 року,
постановою про розшук майна боржника
від 11.06.2013 року старшого державного
виконавця Сахарова В.В., а саме
транспортний засіб марки ВАЗ 21093, 1991
р.в., д/н НОМЕР_1, що належить на праві
власності позивачу.

Частково задовольняючи позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
відповідач діяв не на підставі, не в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Даючи юридичну оцінку встановленим
обставинам справи, суд апеляційної
інстанції погоджується з висновком
суду першої інстанції та зважає на
наступне.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону
України "Про виконавче провадження"
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 1 статті 17 зазначеного Закону
передбачено, що примусове виконання
рішень здійснюється державною
виконавчою службою на підставі
виконавчих документів, визначених цих
Законом.

З огляду на те, що рішення
Хмельницького окружного
адміністративного суду, на підставі
якого 21.08.2012 року було видано
виконавчий лист № 2270/3550/12, не
стосувалося позивача, тому
відповідачем безпідставно винесено
постанову про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
відносно позивача.

Разом з тим, позивач не була боржником,
тобто учасником виконавчого
провадження, тому відповідачем
неправомірно було витребувано довідку
про відсутність у позивача
заборгованості перед Пенсійним фондом
України в межах вказаного виконавчого
провадження.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку, що позовні
вимоги в частині визнання
протиправними дій відповідача щодо
винесення постанов про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження від 11.06.2013 року та
постанови про розшук та затримання
майна від 11.06.2013 року щодо позивача та
щодо вимоги надати довідку про
відсутність у позивача заборгованості
перед Пенсійним фондом України
необхідно задовольнити.

Відповідно до ч.2 ст. 87 Закону України
"Про виконавче провадження" збитки,
завдані державним виконавцем фізичним
чи юридичним особам під час проведення
виконавчого провадження, підлягають
відшкодуванню в порядку, встановленому
законом.

Вимогами ч. 1 ст.1174 Цивільного кодексу
України встановлено, що шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
незаконними рішеннями, діями чи
бездіяльністю посадової або службової
особи органу державної влади, органу
влади Автономної Республіки Крим або
органу місцевого самоврядування при
здійсненні нею своїх повноважень,
відшкодовується державою, Автономною
Республікою Крим або органом місцевого
самоврядування незалежно від вини цієї
особи.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного
суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди" встановлено, що обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі
чи в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

Суд першої інстанції дійшов вірного
висновку, що наведені позивачем
обставини свідчать про наявність
причинно-наслідкового зв'язку між
протиправними діями та рішеннями
відповідача з моральними стражданнями,
яких зазнав позивач.

Слід врахувати те, що моральна шкода є
компенсацією за душевні страждання,
яких особа зазнала внаслідок
протиправних дій щодо неї та не може
бути джерелом отримання прибутку.

Таким чином, позовні вимоги в частині
стягнення моральної шкоди в розмірі 15000
грн. підлягають задоволенню частково,
оскільки суд враховує те, що позивач
зазнавала душевних страждань у зв'язку
з протиправною поведінкою відповідача
щодо неї, що вимагало від позивача
додаткових зусиль для організації
свого життя, тому суд вважає, що
компенсація завданої моральної шкоди в
розмірі 500 гривень є достатньою.

Крім того, позовні вимоги в частині
стягнення матеріальної шкоди в розмірі
1850 грн. підлягають задоволенню
частково, оскільки на підтвердження
завданої матеріальної шкоди позивачем
надано копію квитанції про
перерахування коштів на послуги
евакуатора від 14.07.2013 року на суму 850
грн., також в акті огляду і тимчасового
затримання транспортного засобу від
14.07.2013 року зазначено, що послуги
евакуатора надавалися.

В свою чергу, матеріальними збитками
можуть бути реально понесені позивачем
витрати, тому суд враховує те, що
позивач не надав будь-яких доказів в
підтвердження реально понесених ним
матеріальних витрат на суму 1000 грн., які
б підлягали відшкодуванню.

На підставі викладеного, судова
колегія вважає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права і
прийшов до обґрунтованого висновку про
часткове задоволення позовних вимог.

Доводи апелянтів, викладені в
апеляційних скаргах не спростовують
висновків суду першої інстанції та є не
обґрунтованими.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 198 та
статті 200 КАС України, суд апеляційної
інстанції залишає скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційні скарги Першого міського
відділу Державної виконавчої служби
Хмельницького міськрайонного
управління юстиції та Головного
управління державного казначейства
України у Хмельницькій області, -
залишити без задоволення, а постанову
Хмельницького окружного
адміністративного суду від 27 лютого 2014
року, - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в
порядку встановленому ч.5 ст. 254 КАС
України та може бути оскаржена в
касаційному порядку згідно ст. 212 КАС
України.

Головуючий
Сушко О.О.

Судді
Залімський І. Г.

Смілянець Е. С.