Справа № 2512/2527/12 (2-а/2512/60/2012)
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2014-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" квітня 2014 р. м. Київ
К/800/58061/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого - Смоковича М.І.,

суддів: Гончар Л.Я., Чумаченко Т.А.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні в касаційній інстанції
адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 до Бігацької
сільської ради Менського району
Чернігівської області, виконавчого
комітету Бігацької сільської ради
Менського району Чернігівської
області, сільського голови Бігацької
сільської ради Менського району
Чернігівської області про скасування
рішень, зобов'язання прийняти рішення
та вчинити певні дії, провадження по
якій відкрито

за касаційною скаргою Бігацької
сільської ради Менського району
Чернігівської області на постанову
Менського районного суду
Чернігівської області від 19 грудня 2012
року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 08 серпня 2013
року у справі,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2012 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з адміністративним позовом до
Бігацької сільської ради Менського
району Чернігівської області про
скасування рішень, зобов'язання
прийняти рішення та вчинити певні дії.

З урахуванням збільшених в ході
розгляду справи вимог, позивач просив
суд скасувати рішення сесії Бігацької
сільської ради від 27 червня 2012 року в
частині відмови ОСОБА_1 у наданні
дозволу на розробку проекту відведення
земельної ділянки для ведення
селянського господарства орієнтовною
площею 1,7 га та зобов'язати сільську
раду надати дозвіл на розробку такого
проекту; скасувати незаконні відмови
сільського голови Шкрабулі Н.П. у
наданні регламенту сільської ради, у
погодженні збірного кадастрового
плану на земельну ділянку, у відмові в
розгляді заяв про видачу свідоцтва про
право власності на магазин змішаної
торгівлі, визнати незаконною відмову в
переведенні будинку до категорії
нежитлових та зобов'язати сільського
голову Шкрабулю Н.П. надати регламент
сільської ради, погодити збірний
кадастровий план, зобов'язати
сільського голову та сільську раду
утриматись від незаконних дій в
майбутньому, зобов'язати виконавчий
комітет перевести житловий будинок до
категорії нежитлових, стягнути з
сільського голови Шкрабулі Н.П. 150000,00
гривень завданої неправомірними діями
шкоди.

Протокольною ухвалою Менського
районного суду Чернігівської області
від 09 грудня 2012 року до участі у справі
залучено виконавчий комітет Бігацької
сільської ради Менського району
Чернігівської області та сільського
голову Бігацької сільської ради
Менського району Чернігівської
області.

Постановою Менського районного суду
Чернігівської області від 19 грудня 2012
року, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 08 серпня 2013
року у справі, позов задоволено
частково. Визнано протиправними дії
голови Бігацької сільської ради
Менського району Чернігівської
області щодо відмови ОСОБА_1 в наданні
для ознайомлення регламенту Бігацької
сільської ради Менського району
Чернігівської області; зобов'язано
Бігацьку сільську раду Менського
району Чернігівської області надати
ОСОБА_1 для ознайомлення регламент
Бігацької сільської ради Менського
району Чернігівської області у порядку
і строки, що передбачені нормами закону
України «Про доступ до публічної
інформації»; визнано протиправними дії
голови Бігацької сільської ради
Менського району Чернігівської
області щодо відмови ОСОБА_1 у розгляді
заяви про видачу свідоцтва про право
власності на магазин змішаної торгівлі
АДРЕСА_1; зобов'язано виконавчий
комітет Бігацької сільської ради
Менського району Чернігівської
області розглянути заяву позивача про
видачу свідоцтва про право власності
на магазин змішаної торгівлі АДРЕСА_1;
визнано протиправним та скасовано
рішення Бігацької сільської ради
Менського району Чернігівської
області 15 сесії 6 скликання від 27 червня
2012 року в частині відмови ОСОБА_1 у
наданні дозволу на розробку проекту із
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки у власність орієнтованою
площею 1,7 га для ведення особистого
селянського господарства в селі Бігач
Менського району Чернігівської
області; зобов'язано Бігацьку сільську
раду Менського району Чернігівської
області розглянути заяву ОСОБА_1 про
надання дозволу на розробку проекту із
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки у власність орієнтованою
площею 1,7 га для ведення особистого
селянського господарства в селі Бігач
Менського району Чернігівської
області у строки і порядок, що
передбачені нормами Земельного
кодексу України. В задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі Бігацька сільська
рада Менського району Чернігівської
області, посилаючись на порушення
судами попередніх інстанцій норм
матеріального права, просить скасувати
ухвалені ними судові рішення та
прийняти нове, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог.

За приписами частини другої статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги.

Оскільки з матеріалів скарги
вбачається, що Бігацька сільська рада
Менського району Чернігівської
області оскаржує судові рішення тільки
в частині задоволених позовних вимог,
колегія суддів перевіряє їх законність
та обґрунтованість лише в межах
касаційної скарги.

Касаційна скарга відповідача підлягає
залишенню без задоволення з таких
підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_1 належить житловий будинок з
надвірними будівлями та земельна
ділянка площею 0,25 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку, який
знаходиться АДРЕСА_1

15 березня 2012 року позивач звернувся до
Бігацької сільської ради Менського
району Чернігівської області із заявою
про зміну цільового призначення
належної йому земельної ділянки з
будівництва та обслуговування
житлового будинку та господарських
споруд на комерційне використання.

Листом сільського голови Бігацької
сільської ради Менського району
Чернігівської області від 04 квітня 2012
року за № Є-9 позивачу було повідомлено,
що його заяву було розглянуто на
тринадцятій сесії шостого скликання
Бігацької сільської ради Менського
району Чернігівської області 04 квітня
2012 року, однак за підсумками
голосування рішення щодо зміни
цільового призначення земельної
ділянки не прийнято.

Позивач 06 квітня 2012 року повторно подав
аналогічну заяву до Бігацької
сільської ради Менського району
Чернігівської області. Листом за
підписом сільського голови від 23
квітня 2012 року за № 01-12/80 йому було
повідомлено, що заява вже була
розглянута по суті на тринадцятій
сесії шостого скликання Бігацької
сільської ради Менського району
Чернігівської області 04 квітня 2012 року,
нових підстав для задоволення його
вимог не встановлено, а тому повторний
розгляд вказаного звернення є
недоцільним.

Також 06 квітня 2012 року ОСОБА_1 звернувся
до Бігацької сільської ради із заявою,
в якій, посилаючись на Закон України
від 13 січня 2011 року № 2939-VI «Про доступ
до публічної інформації» (надалі також
- Закон № 2939-VI), просив надати йому
регламент Бігацької сільської ради

Проте своїм листом за № 76 від 13 квітня
2012 року Бігацька сільська рада
Менського району Чернігівської
області повідомила позивача про те, що
його вимога є необґрунтованою,
незаконною і не підлягає задоволенню,
оскільки він не є виборцем Бігацької
сільської ради.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України цього
приводу зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону № 2939-VI
публічна інформація - це відображена та
задокументована будь-якими засобами та
на будь-яких носіях інформація, що була
отримана або створена в процесі
виконання суб'єктами владних
повноважень своїх обов'язків,
передбачених чинним законодавством,
або яка знаходиться у володінні
суб'єктів владних повноважень, інших
розпорядників публічної інформації,
визначених цим Законом. Публічна
інформація є відкритою, крім випадків,
встановлених законом.

За приписами статті 5 зазначеного
Закону доступ до інформації
забезпечується шляхом: 1)
систематичного та оперативного
оприлюднення інформації: в офіційних
друкованих виданнях; на офіційних
веб-сайтах в мережі Інтернет; на
інформаційних стендах; будь-яким іншим
способом; 2) надання інформації за
запитами на інформацію.

Згідно пункту 1 частини першої статті 13
Закону № 2939-VI розпорядниками
інформації для цілей цього Закону
зокрема визнаються суб'єкти владних
повноважень - органи державної влади,
інші державні органи, органи місцевого
самоврядування, органи влади
Автономної Республіки Крим, інші
суб'єкти, що здійснюють владні
управлінські функції відповідно до
законодавства та рішення яких є
обов'язковими для виконання;

Як правильно встановлено судами
попередніх інстанцій, в розумінні норм
статті 13 Закону № 2939-VI Бігацька
сільська рада Менського району
Чернігівської області є розпорядником
публічної інформації, а відтак
зобов'язана оприлюднювати та надавати
за запитами таку інформацію у способи,
встановлені статтею 5 цього Закону.

Проте, з матеріалів справи вбачається,
що на час звернення ОСОБА_1 до Бігацької
сільської ради Менського району
Чернігівської області із заявою про
надання регламенту, на інформаційному
стенді сільської ради запитуваний
документ не був розміщений, в офіційних
друкованих виданнях регламент не
оприлюднювався, а офіційного веб-сайту
в мережі Інтернет сільська рада немає.

З наведеного слідує, що відмова
сільського голови у наданні ОСОБА_1 у
можливості ознайомитись зі змістом
регламенту Бігацької сільської ради
Менського району Чернігівської
області є протиправною, оскільки
порушує права позивача у доступі до
публічної інформації.

Крім того, 11 червня 2012 року ОСОБА_1
звернувся до Бігацької сільської ради
із заявою про надання дозволу на
розробку проекту із землеустрою щодо
відведення земельної ділянки у
власність орієнтованою площею 1,7 га для
ведення особистого селянського
господарства в селі Бігач Менського
району Чернігівської області.

Рішенням Бігацької сільської ради від
27 червня 2012 року позивачу було
відмовлено у наданні дозволу на
розробку такого проекту землеустрою.

В якості підстави для такої відмови
відповідач вказав на те, що запитувана
земельна ділянка відноситься до
паркової зони. Однак, як вбачається з
матеріалів справи, судам попередніх
інстанцій належних доказів на
підтвердження зазначеної обставини
жодним з відповідачів не було надано.

Відповідно до пунктів «а», «б», «в», «г»
статті 12 Земельного кодексу України до
повноважень сільських, селищних,
міських рад належить розпорядження
землями територіальних громад,
передача земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб, надання
земельних ділянок у користування із
земель комунальної власності,
вилучення земельних ділянок із земель
комунальної власності.

Частинами першою-третьою статті 116
Земельного кодексу України
встановлено, що громадяни та юридичні
особи набувають права власності та
права користування земельними
ділянками із земель державної або
комунальної власності за рішенням
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування в межах їх
повноважень, визначених цим Кодексом
або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та
юридичними особами здійснюється
шляхом передачі земельних ділянок у
власність або надання їх у
користування.

Безоплатна передача земельних ділянок
у власність громадян провадиться у
разі: а) приватизації земельних
ділянок, які перебувають у
користуванні громадян; б) одержання
земельних ділянок внаслідок
приватизації державних і комунальних
сільськогосподарських підприємств,
установ та організацій; в) одержання
земельних ділянок із земель державної
і комунальної власності в межах норм
безоплатної приватизації, визначених
цим Кодексом.

Згідно до частини шостої статті 118
Земельного кодексу України громадяни,
зацікавлені в одержанні безоплатно у
власність земельної ділянки із земель
державної або комунальної власності
для ведення фермерського господарства,
ведення особистого селянського
господарства, ведення садівництва,
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд (присадибної ділянки),
індивідуального дачного будівництва,
будівництва індивідуальних гаражів у
межах норм безоплатної приватизації,
подають клопотання до відповідного
органу виконавчої влади або органу
місцевого самоврядування, який передає
земельні ділянки державної чи
комунальної власності у власність
відповідно до повноважень, визначених
статтею 122 цього Кодексу.

Громадяни України мають право на
безоплатну передачу їм земельних
ділянок із земель державної або
комунальної власності в таких
розмірах: б) для ведення особистого
селянського господарства - не більше 2,0
гектара (пп. б) частини першої статті 121
Земельного кодексу України).

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, питання щодо надання
дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту із
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки у власність орієнтованою
площею 1,7 га для ведення особистого
селянського господарства в селі Бігач,
всупереч статті 19 регламенту сільської
ради попередньо на засіданні постійної
комісії не розглядалось.

З урахуванням викладених обставин суд
першої інстанції зробив вірний
висновок про те, що рішення Бігацької
сільської ради від 27 червня 2012 року в
частині відмови ОСОБА_1 у наданні
дозволу на розробку проекту із
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки у власність орієнтованою
площею 1,7 га для ведення особистого
селянського господарства в селі Бігач
Менського району Чернігівської
області є незаконним та підлягає
скасуванню.

Посилання скаржника на довідку
начальника відділу Держкомзему у
Менському районі Чернігівської
області від 21 грудня 2012 року колегія
суддів вважає необґрунтованими,
оскільки з цієї довідки не вбачається,
що саме спірна земельна ділянка
розташована на землях загального
користування і тому не може бути
передана позивачу у власність.

Крім того, позивач звернувся до
виконавчого комітету Бігацької
сільської ради 04 квітня 2012 року із
заявою про надання дозволу на
переведення житлового будинку АДРЕСА_1
до категорії нежитлових з подальшою
його реконструкцією під магазин
змішаної торгівлі. Пізніше, 06 квітня 2012
року він також звернувся до цього
відповідача із заявою про переведення
сараю під літню кухню, а 23 жовтня 2012
року - із заявою про видачу свідоцтва
про право власності на магазин
змішаної торгівлі.

З адресованих позивачу листів
сільського голови Шкрабулі Н.П. від 03
травня 2012 року, від 03 травня 2012 року та 07
листопада 2012 року вбачається, що подані
заяви на засіданнях виконавчого
комітету не розглядались.

За приписами статті першої Закону
України від 02 жовтня 1996 року № 393/96-ВР
«Про звернення громадян» (надалі також
- Закон № 393/96-ВР) громадяни України
мають право звернутися до органів
державної влади, місцевого
самоврядування, об'єднань громадян,
підприємств, установ, організацій
незалежно від форм власності, засобів
масової інформації, посадових осіб
відповідно до їх функціональних
обов'язків із зауваженнями, скаргами та
пропозиціями, що стосуються їх
статутної діяльності, заявою або
клопотанням щодо реалізації своїх
соціально-економічних, політичних та
особистих прав і законних інтересів та
скаргою про їх порушення.

За встановленим частиною першою статті
7 Закону № 393/96-ВР правилом, звернення,
оформлені належним чином і подані у
встановленому порядку, підлягають
обов'язковому прийняттю та розгляду.

Відповідно до норм статті 15
вищезазначеного Закону органи
державної влади, місцевого
самоврядування та їх посадові особи,
керівники та посадові особи
підприємств, установ, організацій
незалежно від форм власності, об'єднань
громадян, до повноважень яких належить
розгляд заяв (клопотань), зобов'язані
об'єктивно і вчасно розглядати їх,
перевіряти викладені в них факти,
приймати рішення відповідно до чинного
законодавства і забезпечувати їх
виконання, повідомляти громадян про
наслідки розгляду заяв (клопотань).
Відповідь за результатами розгляду
заяв (клопотань) в обов'язковому
порядку дається тим органом, який
отримав ці заяви і до компетенції якого
входить вирішення порушених у заявах
(клопотаннях) питань, за підписом
керівника або особи, яка виконує його
обов'язки.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції стосовно того, що
виконавчим комітетом Бігацькою
сільською радою всупереч вимог Закону
№ 393/96-ВР не прийнято рішення стосовно
заяви позивача про видачу свідоцтва
про право власності на магазин
змішаної торгівлі.

За вказаних обставин колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
вважає правильним висновок суду першої
інстанції про задоволення позову також
в цій частині вимог.

Київський апеляційний
адміністративний суд, який переглянув
постанову суду першої інстанції,
прийшов до аналогічних висновків і
обґрунтовано залишив її без змін.

Відповідно до частини першої статті 224
КАС України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

З огляду на викладене, висновки судів
попередніх інстанцій є правильними,
обґрунтованими, відповідають нормам
матеріального та процесуального права,
підстави для скасування чи зміни
оскаржуваних судових рішень відсутні.

Керуючись статтями 2201, 223, 224, 231, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Бігацької сільської
ради Менського району Чернігівської
області залишити без задоволення.

Постанову Менського районного суду
Чернігівської області від 19 грудня 2012
року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 08 серпня 2013
року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
сторонам у справі та оскарженню не
підлягає.

Головуючий (підпис)
М.І. Смокович

Судді (підписи)

З оригіналом згідно

В.о. помічника судді
М.А. Оксаковська