Справа № 816/4590/13-а
Суддя: Зеленський В.В.
Дата ухвалення: 2014-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2014 р.Справа № 816/4590/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Зеленського В.В.

Суддів: П'янової Я.В. , Чалого І.С.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Кременчуцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області на постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 05.02.2014р.
по справі № 816/4590/13-а

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фірма "Олеандр"

до Кременчуцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області

про скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Фірма "Олеандр" (далі
- позивач) звернулось до суду з позовом
до Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області (далі - відповідач) в якому
просив про визнання протиправними та
скасування податкових повідомлень -
рішень від 06.03.2013 року №/466,
№/467, від 27.05.2013
року №/950, №/100.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 05.02.2014 року
позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано
податкові повідомлення-рішення
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Державної
податкової служби Полтавської області
від 06.03.2013 року, № /466, №
/467, від 27.05.2013 року № /950, №
/100.

Стягнуто з Державного бюджету України
в особі Кременчуцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фірма "Олеандр"
(ідентифікаційний код 22522743) судові
витрати зі сплати судового збору в
розмірі 2294 грн.

Відповідач, не погодившись з рішення
суду першої інстанції подав апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права, просив скасувати
постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 05.02.2014 року
та ухвалити нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги, зокрема, посилається на те, що
податкові накладні складені з
порушенням вимог законодавства, а тому
не можуть вважатися документами, що
підтверджують право позивача на
включення до податкового кредиту сум
ПДВ.

Відповідно до вимог ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
справа розглядається в порядку
письмового провадження.

Колегія суддів, вислухавши
суддю-доповідача, перевіривши в межах
доводів апеляційної скарги рішення
суду першої інстанції, дослідивши
матеріали справи, вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено судом апеляційної
інстанції, що позивач зареєстрований
виконавчим комітетом Полтавської
міської ради 28.10.1994 року, перебуває на
податковому обліку у відповідача.

З 11.02.2013 року по 13.02.2013 року відповідачем
було проведено позапланову виїзну
документальну перевірку позивача з
питань дотримання податкового
законодавства за період
з 01.01.2009 року по 31.12.2012 року, за
результатами якої складено акт від
13.02.2013 року №1359/22.4-22522743.

Згідно висновків акту перевірки від
13.02.2013 року за № 1359/22.4-22522743 встановлено
порушення вимог підпункту 4.1.6 пункту 4.1
статті 4, підпункту 5.2.1 пункту 5.2, пункту
5.1, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5
Закону України "Про оподаткування
прибутку підприємств", підпункту 135.5.4
пункту 135.5 статті 135, підпункту 138.1.1
пункту 138.1, пункту 138.4 статті 138
Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податок на
прибуток у загальному розмірі 172 829 грн.;
підпунктів 7.4.1, 7.4.4 пункту 7.4 статті 7
Закону України "Про податок на додану
вартість", пункту 198.3, пунктів 198.4,
198.6 статті 198, пунктів 201.1, 201.10 статті
201 Податкового кодексу України (далі -
ПК України), в результаті чого занижено
податок на додану вартість на загальну
суму 58337 грн.

На підставі зазначеного акту перевірки
відповідачем були ухвалені податкові
повідомлення-рішення від 06.03.2013 року №
/466, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання по податку на
прибуток на загальну суму 181 998 грн. та №
/467, яким донараховано грошового
зобов'язання по податку на додану
вартість на суму 63585, 75 грн.

Рішенням ДПС у Полтавській області від
21.05.2013 року №1123/10/10.2-07 податкові
повідомлення-рішення від 06.03.2013 року
№№ /466, /467 були залишені без
змін.

На підставі вищевказаного рішення
відповідачем були ухвалені податкові
повідомлення - рішення від 27.05.2013 року
№/950 про визначення суми
грошового зобов'язання по податку на
додану вартість на суму 87,50 грн. та
№/100, яким зменшено розмір
від'ємного значення суми ПДВ за
червень 2011 року на 1 886 грн.

Податкові повідомлення-рішення від
06.03.2013 року №№/466, /467,
з урахуванням рішення ДПС у
Полтавській області від 21.05.2013 року №
1123/10/10.2-07, залишені без змін згідно
рішення Міністерства доходів та зборів
України від 20.06.2013 року № 5257/6/99-99-10-01-15.

Позивач не погодився із вказаними
податковими повідомленнями-рішеннями
та оскаржив їх до суду.

Приймаючи рішення про задоволення
позивних вимог суд першої інстанції
виходив з обґрунтованості позовних
вимог.

Згідно п. 5.1 статті 5 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств"
валові витрати виробництва та обігу -
це сума будь-яких витрат платника
податку у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних як
компенсація вартості товарів (робіт,
послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання
у власній господарській діяльності.

Відповідно до п. 1.32 статті 1
вищевказаного Закону господарська
діяльність - будь-яка діяльність особи,
направлена на отримання доходу в
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, у разі коли
безпосередня участь такої особи в
організації такої діяльності є
регулярною, постійною та суттєвою.
Під безпосередньою участю слід
розуміти зазначену діяльність особи
через свої постійні представництва,
філіали, відділення, інші відокремлені
підрозділи, а також через довірену
особу, агента або будь-яку іншу особу,
яка діє від імені та на користь першої
особи.

Підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств" визначено, що до складу
валових витрат включаються суми
будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7
цієї статті.

В абзаці 4 підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті
5 цього ж Закону визначено, що не
належать до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку.

Згідно п. 1.7 статті 1 Закону України "Про
податок на додану вартість" податковий
кредит - це сума, на яку платник податку
має право зменшити податкове
зобов'язання звітного періоду.

Податкова накладна відповідно до
підпункту 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону
видається платником податку, який
поставляє товари (послуги), на вимогу їх
отримувача, та є підставою для
нарахування податкового кредиту.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4
статті 7 Закону податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари (послуги) та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Підпунктом 7.4.4 пункту 7.4 статті 7 Закону
визначено, що якщо платник податку
придбаває (виготовляє) матеріальні та
нематеріальні активи (послуги), які не
призначаються для їх використання в
господарській діяльності такого
платника, то сума податку, сплаченого у
зв'язку з таким придбанням
(виготовленням), не включається до
складу податкового кредиту.

Згідно із підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті
7 Закону не підлягають включенню до
складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг),
не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пп. 7.2.6).

При цьому підпунктом 7.5.1 пункту 7.5
статті 7 Закону передбачено, що датою
виникнення права платника податку на
податковий кредит вважається: дата
здійснення першої з подій:

- або дата списання коштів з
банківського рахунку платника
податку в оплату товарів (робіт,
послуг), дата виписки відповідного
рахунку (товарного чека) - в
разі розрахунків з використанням
кредитних дебетових карток або
комерційних чеків;

- або дата отримання податкової
накладної, що засвідчує факт
придбання платником податку товарів
(робіт, послуг).

Реєстрація платників податку на додану
вартість відповідно до пункту 9.3.
статті 9 Закону здійснюється у
податковому органі за
місцезнаходженням (місцем проживання)
особи.

Згідно із пунктом 9.2. статті 9 Закону
будь-якій особі, яка реєструється як
платник податку на додану вартість,
присвоюється індивідуальний
податковий номер, який
використовується для справляння цього
податку.

Реєстрація діє до дати її анулювання,
яка відбувається у випадках,
визначених пунктом 9.8 статті 9 Закону.

Згідно пп. 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК
України податковий кредит визначено як
суму, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.3 статті 198 ПК
України податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК
України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України ) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 статті 198 ПК України
визначено, що датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

В пункті 198.6 статті 198 ПК України
зазначено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У
разі якщо на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, які попередньо
віднесені до податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до закону.

Податкова накладна виписується на
кожне повне або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс) (пункт 201.7
статті 201 Податкового кодексу України).

Згідно пункту 201.8 статті 201 ПК України
право на нарахування податку та
складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу.

Податкова накладна, відповідно до
абзацу першого пункту 201.10 статті 201 ПК
України, видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" господарською
операцією є дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Частинами 2, 3 ст. 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" звітність
передбачено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факт здійснення
господарської операції. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати
обов'язкові реквізити: назву документу,
дату і місце складання, назву
підприємства, від імені якого
складається документ, зміст та обсяг
господарської операції, одиницю виміру
господарської операції, посади осіб,
відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення, особистий підпис або
інші дані, що мають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійснені господарської операції.

Отже, для підтвердження даних
податкового обліку можуть братись до
уваги лише ті первинні документи, які
складені в разі фактичного здійснення
господарської операції. Тобто,
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість має бути підтверджений
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків. При цьому,
оцінюватись при дослідженні факту
здійснення господарської операції
повинні відносини безпосередньо між
учасниками тієї операції, на підставі
якої сформовані дані податкового
обліку.

Як вбачається з матеріалів справи у
перевіряємий період позивач по справі
мав
фінансово-господарські
взаємовідносини із ТОВ "Анві Продукт",
ТОВ "Стар Прайм", ТОВ "Економ Ресурс", ТОВ
"Імпекс Продгарант", ТОВ Реал Інвест".

Реальність здійснення зазначених
господарських операцій
підтверджується копіями договорів,
податковими та видатковими
накладними, товарно-транспортними
накладними, подорожніми листами,
рахунками - фактурою, актами списання,
банківськими виписками.

Згідно видаткових накладних
встановлено, що позивачем було
придбано запчастини до автомобілів та
інші матеріали, перевезення яких
здійснювалось транспортом покупця.

Транспортування товару
підтверджується товарно-транспортними
накладними та подорожніми листами
вантажного автомобіля, копії яких
долучено до матеріалів справи.

Оплата товару здійснювалась у
безготівковій формі на рахунки
постачальників та підтверджується
банківськими виписками, копії яких
містяться в матеріалах справи.

Оприбуткування товарів
підтверджується долученими до
матеріалів справи журналами-ордерами.

Вартість придбаного товару віднесено
позивачем до складу валових витрат,
суму ПДВ до складу податкового кредиту
відповідних періодів.

Позивач здійснював закупівлю запасних
частин для автомобілів та інших
матеріалів з метою їх використання у
господарській діяльності, що
підтверджується актами списання та
актами виконаних робіт, копії яких
долучено до матеріалів справи.

Колегія суддів зазначає, що реальність
господарських операцій між позивачем
та ТОВ "Анві Продукт",
ТОВ "Стар Прайм", ТОВ "Економ Ресурс", ТОВ
"Імпекс Продгарант", ТОВ "Реал Інвест"
підтверджується первинними
документами бухгалтерського обліку та
податкової звітності, товар
використаний у господарській
діяльності позивача.

Таким чином колегія суддів вважає, що
позивачем було правомірно віднесено
до складу валових витрат та сформовано
склад податкового кредиту по
взаємовідносинах ТОВ "Анві Продукт",
ТОВ "Стар Прайм", ТОВ "Економ Ресурс", ТОВ
"Імпекс Продгарант", ТОВ Реал Інвест" на
підставі податкових накладних,
отриманих в ході виконання
господарських операцій, підтверджених
належними первинними документами, а
тому донарахування податку на прибуток
та податку на додану вартість є
необґрунтованим.

Щодо доводів апеляційної скарги про
наявність помилок та незаповнення
окремих розділів первинних
документів, колегія суддів зазначає
наступне.

У відповідності до роз'яснень
інформаційного листа від 01.11.2011 року
№1936/11/13-11 Вищого адміністративного
суду України, документи та інші дані, що
спростовують реальність здійснення
господарської операції, яка
відображена в податкового обліку,
повинні оцінюватися з урахуванням
специфіки кожної господарської
операції - умов перевезення, зберігання
товарів, зміст послуг, що надають тощо.

При цьому сама собою наявність або
відсутність окремих документів, а так
само помилки у їх оформленні не є
підставою для висновків про
відсутність господарської операції,
якщо з інших даних вбачається, що
фактичний рух активів або зміни у
власному капіталі чи зобов'язаннях
платника податку у зв'язку з його
господарською діяльністю мали місце.

Надані до суду копії документів
бухгалтерського обліку доказують
наявність фактичного здійснення
вказаних господарських операцій,
здійснення руху активів у позивача,
зміни, що відбулись у його
зобов'язаннях.

Відповідно до ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення повинно бути законним
та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова
Полтавського окружного
адміністративного суду від 05.02.2014 року
відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а
тому відсутні підстави для її
скасування та задоволення апеляційних
вимог апелянта - відповідача у справі.

Відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі викладеного колегія
суддів, погоджуючись з висновками суду
першої інстанції, вважає, що суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги з
наведених вище підстав висновків суду
не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 197, п.1 ч.1 ст.
198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Кременчуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Полтавській області
залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 05.02.2014р. по
справі № 816/4590/13-а
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя Зеленський В.В.Судді
П’янова Я.В. Чалий І.С.