Справа № 810/1263/14
Суддя: Головенко О.Д.
Дата ухвалення: 2014-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2014 року 810/1263/14

Київський окружний адміністративний
суд у складі: головуючого судді -
Головенко О.Д., розглянувши в порядку
письмового провадження в м. Києві
адміністративну справу за позовом
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до
Державної податкової інспекції у м.
Славутичі Головного управління
Міндоходів у Київській області про
визнання протиправними дії та
скасування вимоги -

в с т а н о в и в:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1
звернулась до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у м.
Славутичі Головного управління
Міндоходів у Київській області про
визнання протиправними дії та
скасування вимоги про сплату боргу
(недоїмки) за № Ф - 338-17 від 10.02.2014 на суму
12 898,22 грн.

В обґрунтування позовних вимог
позивачем зазначено, що відповідачем
неправомірно донараховано суми
єдиного внеску, оскільки позивач
зареєстрований як фізична особа -
підприємець та перебуває на спрощеній
системі оподаткування, при цьому
отримує пенсію за віком відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», а відтак, враховуючи
приписи ч. 4 ст. 4 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», він
звільняється від сплати єдиного
внеску. Тому, на думку позивача, вимога
про сплату боргу є незаконною, оскільки
при її прийнятті відповідачем невірно
застосовано норми закону.

До судового засідання представником
позивача було подано клопотання про
розгляд справи у його відсутності у
порядку письмового провадження.

Представник відповідача до судового
засідання не з'явився, однак про час,
місце розгляду справи повідомлений
належним чином. Клопотань або заяв до
суду не подавав. Відзиву на позовну
заяву до суду не надходило.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України якщо
немає перешкод для розгляду справи у
судовому засіданні, визначених цією
статтею, але прибули не всі особи, які
беруть участь у справі, хоча і були
належним чином повідомленні про дату,
час і місце судового розгляду, суд має
право розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідків чи експертів.

Розглянувши подані документи і
матеріали, з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
перевіривши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд вважає, що
позов підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 має статус
фізичної особи - підприємця про, що
свідчить Виписка з єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців Серії НОМЕР_2.

Водночас, позивач є особою, що має
дитину інваліда з дитинства, що
підтверджується свідоцтвом про
народження, посвідченням серії НОМЕР_1,
виданого ОСОБА_3 про те що він є
інвалідом ІІ групи з дитинства, а також
відповідно довідкою № 243201.

Як вбачається з матеріалів справи, а
саме з довідки Управління пенсійного
фонду України у м. Славутичі Київської
області від 04.04.2014 за № 287 позивач
отримує пенсію за віком, що призначена,
як маері інваліда з дитинства.

10.02.2014 відповідачем сформовано та
направлено позивачеві вимогу про
сплату боргу № 338-17 на суму 12 898,22 грн.

Не погоджуючись із вищевказаною
вимогою, позивач звернувся до суду з
даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку
правовідносинам, що виникли між
сторонами, суд виходить з такого.

За приписами ст. 19, 41 Податкового
кодексу України та Порядку нарахування
та сплати платниками єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, затвердженого
наказом Міністерства доходів і зборів
України від 09.09.2013 № 455 «Про
затвердження Інструкції про Порядок
нарахування та сплати єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», яка
зареєстрована в Міністерстві юстиції
України 19.09.2013 за № 1622/24154 органи
доходів і зборів є контролюючими
органами, що забезпечують формування
та реалізацію державної політики,
зокрема, з адміністрування єдиного
соціального внеску.

Відтак, саме на органи податкової
служби покладено обов'язок щодо вжиття
заходів стягнення заборгованості зі
сплати єдиного внеску у порядку та
спосіб, визначений законодавством.

Правові та організаційні засади
забезпечення збору та обліку єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати і
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку, визначає Закон
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 08.07.2010 №
2464-VI.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» єдиний внесок
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування (надалі - єдиний
внесок), це консолідований страховий
внесок, збір якого здійснюється до
системи загальнообов'язкового
державного соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Платниками єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування є, зокрема,
фізичні особи - підприємці, в тому числі
ті, які обрали спрощену систему
оподаткування, та члени сімей цих осіб,
які беруть участь у провадженні ними
підприємницької діяльності (п. 4 ч. 1 ст. 4
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»).

06.08.2011 набрав чинності Закон України
«Про внесення змін до Податкового
кодексу України та деяких інших
законодавчих актів України щодо
вдосконалення окремих норм
Податкового кодексу України» від 07.07.2011
№ 3609-VI, яким ст. 4 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» доповнено
частиною четвертою, відповідно до якої
фізичні особи - підприємці, які обрали
спрощену систему оподаткування, та
члени сімей цих осіб, які беруть участь
у провадженні ними підприємницької
діяльності, звільняються від сплати за
себе єдиного внеску, якщо вони є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримують відповідно до закону
пенсію або соціальну допомогу. Такі
особи можуть бути платниками єдиного
внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

З аналізу вищевказаної норми
законодавства вбачається, що фізичні
особи-підприємці, які обрали спрощену
систему оподаткування та одночасно є
пенсіонерами, що отримують пенсію за
віком або по інвалідності, можуть бути
платниками єдиного внеску виключно за
умови їх добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Відносини у сфері
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування регулюються
Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09.07.2003 № 1058.

Статтею 1 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» визначено поняття
«пенсія», зокрема, це - щомісячна
пенсійна виплата в солідарній системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, яку отримує
застрахована особа в разі досягнення
нею передбаченого цим Законом
пенсійного віку чи визнання її
інвалідом, або отримують члени її сім'ї
у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» за рахунок
коштів Пенсійного фонду в солідарній
системі призначаються такі пенсійні
виплати: пенсія за віком; пенсія по
інвалідності внаслідок загального
захворювання (у тому числі каліцтва, не
пов'язаного з роботою, інвалідності з
дитинства); пенсія у зв'язку з втратою
годувальника.

Так, ст. 26 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» встановлено вік виходу на
пенсію для чоловіків і жінок. Однак
батькам з багатодітних сімей
законодавство України гарантує вихід
на пенсію раніше
загальновстановленого пенсійного
віку.

Суд зауважує, що нормами зазначеного
Закону встановлено загальне правило
набуття (призначення) пенсії.

З матеріалів адміністративної справи
вбачається, що позивачеві призначено
пенсію за віком на пільгових умовах зі
зниженням пенсійного віку відповідно
до п. 3 Прикінцевих положень Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування».

Відповідно до п. 3 Прикінцевих положень
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» до прийняття
відповідного закону, жінки, які
народили п'ятеро або більше дітей і
виховали їх до шестирічного віку, і
матері інвалідів з дитинства, які
виховали їх до цього віку, мають право
на призначення дострокової пенсії за
віком після досягнення 50 років та за
наявності не менше 15 років страхового
стажу. При цьому до числа інвалідів з
дитинства належать також діти-інваліди
віком до 16 років.

Із наведеного випливає, що призначення
пенсії зі зменшенням пенсійного віку
не впливає на статус позивача, як
пенсіонера за віком, вказана правова
норма не встановлює окремий
самостійний вид пенсії, а лише надає
право особам, отримати пенсію за віком
достроково, тобто із зменшенням
загального пенсійного віку.

Судом встановлено, що позивач
скористався своїм правом на дострокове
отримання пенсії за віком і на день
набуття чинності Законом України «Про
внесення змін до Податкового кодексу
України та деяких інших законодавчих
актів України щодо вдосконалення
окремих норм Податкового кодексу
України» мав статус пенсіонера за
віком.

Разом із тим суд звертає увагу, що про
неправомірність нарахування
позивачеві боргу зі сплати єдиного
внеску підтверджуються також нормами
Закону України «Про пенсійне
забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII.

Так, ст. 2 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» визначено види
державних пенсій: а) трудові пенсії: за
віком; по інвалідності; в разі втрати
годувальника; за вислугу років; б)
соціальні пенсії.

Отже, як вбачається із системного
аналізу законодавства України, у сфері
пенсійного забезпечення є чотири
різновиди трудових пенсій, в тому числі
і пенсія за віком, яка і включає в себе
пенсію за віком на пільгових умовах.

Як вже зазначалося судом, ч. 4 ст. 4
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»
визначено необхідні умови для
звільнення від сплати єдиного внеску, а
саме: особа обрала спрощену систему
оподаткування і є пенсіонером за віком
або інвалідом та отримує відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.

При цьому, положеннями вищевказаної
статті не передбачено, що саме особи,
яким надано пенсію за віком на підставі
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» звільняються від сплати
за себе єдиного внеску, означена норма
також не пов'язує звільнення від сплати
єдиного внеску із досягненням особою
певного віку, а передбачає звільнення
від сплати внеску пенсіонерів за віком.

Водночас, законодавець зазначеною
нормою не виключає осіб, які є
пенсіонерами та отримують пенсію за
віком на пільгових умовах.

У зв'язку з вищевикладеним суд дійшов
висновку, що відповідачем неправомірно
та безпідставно звужено коло осіб, які
звільняються від сплати єдиного
внеску.

Враховуючи той факт, що позивач отримує
довічну пенсію за віком, а ч. 4 ст. 4
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» не
містить застережень щодо її
незастосування до осіб, яким пенсію за
віком призначено на пільгових умовах
беручи до уваги те, що матеріали справи
не містять доказів того, що позивач у
відповідності до ст. 12 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» уклав з
Пенсійним фондом договір про
добровільну участь у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, суд дійшов
висновку, що позивач не повинен
сплачувати за себе єдиний внесок.

Таким чином, виходячи з меж заявлених
позовних вимог, системного аналізу
положень чинного законодавства
України та матеріалів справи суд
дійшов висновку про те, що оскаржувана
позивачем вимога про сплату боргу
прийнята відповідачем безпідставно та
підлягає скасуванню.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено,
що у справах щодо оскарження рішень,
дій чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно із ч. 1 ст. 69 КАС України доказами
в адміністративному судочинстві є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення осіб, які беруть
участь у справі, та інші обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Відповідно до ст. 70 КАС України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмету доказування.
Обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Суд вважає, що відповідач як суб'єкти
владних повноважень не довів суду
правомірність прийнятої вимоги № Ф -
338-17 від 10.02.2014 щодо сплати боргу.

За наведених обставин суд вважає
позовні вимоги обґрунтованими і
такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 11-14, 69-71, 79, 86, 94, 122,
159-163, 167, 185, 186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

п о с т а н о в и в:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним дії Державної
податкової інспекції у м. Славутичі
Головного управління Міндоходів у
Київській області щодо нарахування
позивачу боргу про сплату недоїмки
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у сумі
12 898,22 грн.

Скасувати вимогу Державної податкової
інспекції у м. Славутичі Головного
управління Міндоходів у Київській
області № Ф - 338-14 від 10.02.2014.

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 254 КАС
України.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо не скасовано,
набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Київського апеляційного
адміністративного суду у порядку,
встановленому статтями 185-187 КАС
України, шляхом подання апеляційної
скарги через Київський окружний
адміністративний суд протягом десяти
днів з дня отримання копії постанови.

Суддя
Головенко О.Д.