Справа № 309/4843//13а,2а/309/20/14
Суддя: Гудим Л.Я.
Дата ухвалення: 2014-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2014 р.
Справа № 876/2359/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Гудима Л.Я.,

суддів
Довгополова О.М., Гуляка В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління праці та соціального
захисту населення Хустської міської
ради на постанову Хустського районного
суду Закарпатської області від 06
лютого 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до управління праці та
соціального захисту населення
Хустської міської ради про
зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В
И В:

Позивачка в грудні 2013 року звернулася з
позовом в суд до відповідача та просила
визнати дії відповідача
неправомірними, зобов'язати призначити
та виплатити позивачці державну
соціальну допомогу при народженні
дитини та допомогу по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку.

В обґрунтування своїх вимог вказує на
те, що відповідачем незаконно
відмовлено у виплаті державної
соціальної допомоги при народженні
дитини та допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку, у зв'язку з тим, що позивачка не
проживає постійно на території
України, а тому не має права на
призначення такої допомоги.

Постановою Хустського районного суду
Закарпатської області від 06 лютого 2014
року адміністративний позов було
задоволено. Зобов'язано управління
праці та соціального захисту населення
Хустської міської ради призначити та
виплатити позивачці державну
соціальну допомогу при народженні
дитини та допомогу по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку.

Не погодившись із зазначеним судовим
рішенням відповідачем подано
апеляційну скаргу в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та в задоволенні позовних
вимог відмовити повністю. В
обґрунтування своїх апеляційних вимог
відповідач покликається на те, що
позивачкою не підтверджений факт
постійного проживання на території
України, та відповідно численним актам
обстеження матеріально-побутових умов
встановлено, що на даний час позивачка
проживає за кордоном.

Суд, дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи апелянта у їх
сукупності, приходить до переконання,
що апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції
ІНФОРМАЦІЯ_2 року позивачка - ОСОБА_1 є
громадянкою України, народила дочку
ОСОБА_2, що підтверджено копією
свідоцтва про народження НОМЕР_1 від
02.01.2013 року перебуваючи на території
Республіки Болгарія, у зв'язку з
навчанням її сина.

В лютому 2013 року позивачка звернулась
до відповідача із заявою та всіма
необхідними документами для
призначення та виплату державної
соціальної допомоги при народженні
дитини та допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку.

18.02.2013 року управлінням праці та
соціального захисту населення
Хустської міської ради відмовлено у
призначенні та виплату державної
соціальної допомоги при народженні
дитини та допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку.

Згодом позивачка неодноразово
зверталась із такими заявами, проте
відповідачем так і не призначено такої
допомоги.

Вирішуючи спірні відносини суд
виходить з наступного.

Статтею 1 Закону України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми»(далі - Закон)
встановлено, що громадяни України, в
сім'ях яких виховуються та проживають
неповнолітні діти, мають право на
державну допомогу у випадках та на
умовах, передбачених цим Законом та
іншими законами України.

Частиною 3 статті 1 Закону визначено, що
у разі, коли міжнародним договором
України передбачено інші правила, ніж
ті, що містяться у цьому Законі,
застосовуються правила, встановлені
цим договором.

Частиною 1 статті 2 Договору між
Україною та Республікою Болгарія про
соціальне забезпечення підписаним
04.09.2001 року, та ратифікованим Законом
України від 22.11.2002 року (далі-Договір)
встановлено, що цей договір
застосовується до перелічених видів
соціального забезпечення, зокрема
допомога по тимчасовій
непрацездатності, по вагітності та
пологах, при народженні дитини та
догляду за нею.

Нормами статті 4 Договору встановлено,
що Договірні Сторони надають на своїй
території громадянам другої
Договірної Сторони однакові права зі
своїми громадянами стосовно
соціального забезпечення, відповідно
до статті 2 цього Договору.

Статтею 10 Закону України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми» Допомога при
народженні дитини за цим Законом
надається одному з батьків дитини
(опікуну), який постійно проживає разом
з дитиною.

Частиною 2 статті 11 цього Закону
встановлено, що для призначення
допомоги при народженні дитини до
органу праці та соціального захисту
населення за умови пред'явлення
паспорта або іншого документа, що
посвідчує особу, та свідоцтва

про народження дитини подається заява
одного з батьків (опікуна), з яким
постійно проживає дитина.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 27 грудня 2001 року№1751 затверджено
порядок призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми який
визначає умови призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми,
передбачених Законом України "Про
державну допомогу сім'ям з дітьми"(далі
- Порядок).

Жінки, які постійно проживають
(зареєстровані) на території України
народили дитину під час тимчасового
перебування за межами України, подають
видані компетентними органами країни
перебування і легалізовані в
установленому порядку документи, що
засвідчують народження дитини, якщо
інше не передбачено міжнародними
договорами України.

Як встановлено статтею 9 Договору
визначено, що особам, які після набуття
права на допомогу по тимчасовій
непрацездатності чи материнству
відповідно до законодавства однієї
Договірної Сторони тимчасово
перебувають на території другої
Договірної Сторони, цю допомогу
продовжують виплачувати компетентні
установи першої Договірної Сторони на
своїй території відповідно до положень
застосовуваного ними законодавства.

Згідно записів будинкової книги (а.с.
9-11) позивачка разом із своєю дочкою
зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1.

Враховуючи вищенаведене суд
апеляційної інстанції критично
ставиться щодо відмови відповідача в
призначенні позивачці державної
соціальної допомоги при народженні
дитини та допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку з посиланням на те, що постійне
місце проживання останньої на
території Республіки Болгарія,
оскільки відповідно до статті 3 Закону
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні» місцем проживання
визначається
адміністративно-територіальна
одиниця, на території якої особа
проживає строком понад шість місяців
на рік, а такий даний факт не
встановлений.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Таким чином колегія суддів приходить
до висновку про те, що призначення та
виплату державної соціальної допомоги
при народженні дитини та допомогу по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку повинне здійснюватись
за місцем постійного проживання або
місцем реєстрації, незалежно від того у
якій країні народилась дитина .

Таким чином, суд апеляційної інстанції
приходить до висновку про те, що судом
першої інстанції ухвалено законне та
обґрунтоване судове рішення з
додержанням норм права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду, а тому підстав для його
скасування немає.

Керуючись ст.ст.195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу управління праці та
соціального захисту населення
Хустської міської ради залишити без
задоволення, а постанову Хустського
районного суду Закарпатської області
від 06 лютого 2014 року у справі №309/4843/13-а -
без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

.

Головуючий
Л.Я. Гудим

Судді
О.М. Довгополов

В.В. Гуляк