Справа № 826/19956/13-а
Суддя: Шрамко Ю.Т.
Дата ухвалення: 2014-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Шрамко Ю.Т., розглянувши у
письмовому провадженні
адміністративну справу
за позовом Державного
територіально-галузевого об'єднання
"Південно-Західна залізниця" до
Сумського прикордонного загону
Східного регіонального управління
Державної прикордонної служби України
про скасування постанови №199 від 12.11.2013
Державне територіально-галузеве
об'єднання "Південно-Західна
залізниця", (далі - позивач), звернулось
до Окружного адміністративного суду м.
Києва з адміністративним позовом до
Сумського прикордонного загону
Східного регіонального управління
Державної прикордонної служби України
про скасування постанови №199 від 12.11.2013
Позовні вимоги обґрунтовуються
порушенням відповідачем положень
чинного законодавства, зокрема Закону
України «Про залізничний транспорт»,
Закону України «Про відповідальність
перевізників під час міжнародних
пасажирських» (в редакції чинній на
момент винесення спірної постанови)
(надалі - Закон №2920), Технології
прикордонного та митного контролю у
пунктах пропуску (пунктах контролю)
через державний кордон для
залізничного сполучення,
затвердженого спільним наказом
Державної прикордонної служби України,
Державної митної служби та
Міністерства транспорту та зв'язку
України №745/926/1032 від 0.10.2009 р. (надалі -
Технологія №745/926/1032). Представник
позивача звертав увагу, що здійснення
перевірки наявності документів у
пасажирів, які перетинають державний
кордон, покладається саме на
відповідача під час здійснення ним
контролю у пунктах пропуску, а не на
працівників позивача.
Відповідач позовні вимоги не визнав,
просив у задоволенні позову відмовити
повністю, оскільки оскаржувана
Постанова №199 від 12.11.2013 р. є законною та
обґрунтованою, прийнятою на підставі, в
межах повноважень та у спосіб,
визначений законодавством України.

В судове засідання 10.02.2014 р. не прибув
належним чином повідомлений про дату,
час та місце розгляду справи
представник відповідача.

Необхідність у заслуховуванні свідка
чи експерта у справі відсутня, так
само, як і відсутні перешкоди для
розгляду справи у судовому засіданні.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
але прибули не всі особи, які беруть
участь у справі, хоча і були належним
чином повідомлені про дату, час та
місце розгляду справи, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

Приймаючи до уваги викладене, розгляд
справи здійснюється у письмовому
провадженні.

Розглянувши подані сторонами
документи та матеріали, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
та вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд міста Києва
встановив наступне.

Нормативно-правовим актом, який
визначає правові основи організації та
діяльності Державної прикордонної
служби України, її загальну структуру,
чисельність, функції та повноваження є
Закон України «Про Державну
прикордонну службу України» (надалі -
Закон №661).

Відповідно до ст.1 Закону №661, на
Державну прикордонну службу України
покладаються завдання щодо
забезпечення недоторканності
державного кордону та охорони
суверенних прав України в її виключній
(морській) економічній зоні.

При цьому, п.6 ч.1 ст.19 Закону №661
передбачено, що на Державну
прикордонну службу України відповідно
до визначених законом завдань
покладаються здійснення прикордонного
контролю і пропуску в установленому
порядку осіб, транспортних засобів,
вантажів в разі наявності належно
оформлених документів після
проходження ними митного та за потреби
інших видів контролю, а також
реєстрація іноземців та осіб без
громадянства, які в установленому
порядку прибувають в Україну, та їх
паспортних документів у пунктах
пропуску через державний кордон, а
також здійснення фіксації
біометричних даних іноземців та осіб
без громадянства під час здійснення
прикордонного контролю в пунктах
пропуску через державний кордон.

З матеріалів справи вбачається, що
29.10.2013 р. о 19 год. 00 хв. під час здійснення
прикордонного контролю потягу №42
сполученням «Київ - Москва» було
виявлено гр. України ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, яка слідувала у супроводі
бабусі гр. України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2,
яка намагалась перетнути державний
кордон України без відповідних
документів.

29.10.2013 р. відповідачем було складено
Протокол №531248 про правопорушення,
пов'язане зі здійсненням перевізником
міжнародних пасажирських перевезень, в
якому зазначено, що перевізником, - ДТГО
«Південно-Західна залізниця» не
виконано обов'язок перевірити перед
початком міжнародного пасажирського
перевезення наявність у пасажира
документів, необхідних для в'їзду до
держави прямування (транзиту), що
призвело до спроби перевезення через
державний кордон України без
необхідних документів для в'їзду до
держави прямування (транзиту). При
цьому, в даному протоколі було вказано,
що розгляд справи відбудеться 12.11.2013 р.
о 11 год. 00 хв. у приміщенні управління
Сумського прикордонного загону, за
адресою: Сумська область, Сумський
район, с. Гриценкове.

12.11.2013 р. першим заступником начальника
Сумського прикордонного загону -
начальника штабу підполковником
Федорчуком А.В. прийнято Постанову №199
про правопорушення, пов'язане зі
здійсненням перевізником міжнародних
пасажирських перевезень (надалі -
Постанова №199), якою на позивача було
накладено штраф в розмірі 8500,00 грн. за
вчинене правопорушення, передбачене ч.1
ст.1 Закону №2920.

Позивач, не погоджуючись з прийнятою
відповідачем Постановою №184, звернувся
до суду за захистом своїх прав та
охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України, у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
усіх форм дискримінації; пропорційно,
зокрема з дотриманням необхідного
балансу між будь-якими несприятливими
наслідками для прав, свобод та
інтересів особи і цілями, на досягнення
яких спрямоване це рішення (дія); з
урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення; своєчасно,
тобто протягом розумного строку.

Відповідно до преамбули Закону України
«Про залізничний транспорт», (в
редакції чинній на час існування
спірних правовідносин), (надалі - Закону
№273), цей Закон визначає основні
правові, економічні та організаційні
засади діяльності залізничного
транспорту загального користування,
його роль в економіці і соціальній
сфері України, регламентує його
відносини з органами виконавчої влади,
органами місцевого самоврядування,
іншими видами транспорту, пасажирами,
відправниками та одержувачами
вантажів, багажу, вантажобагажу і пошти
з урахуванням специфіки
функціонування цього виду транспорту
як єдиного виробничо-технологічного
комплексу.

Відповідно до ч.1 ст.22-1 Закону №273,
(в редакції чинній на час існування
спірних правовідносин), під час
перевезення у міжнародному
залізничному сполученні пасажир
зобов'язаний мати належним чином
оформлені документи, необхідні для
в'їзду до держави прямування, держав за
маршрутом слідування, та пред'явити їх
перевізникові на його вимогу.

Водночас, суд приймає до уваги
посилання позивача, що 05.07.2012 р. ч.2 та ч.4
ст.22-1 Закону №273 була викладена в новій
редакції. Так, відповідно до ч.2 ст.22-1
Закону №273, (в редакції чинній на час
існування спірних правовідносин),
перевізник при перевезенні пасажира у
міжнародному залізничному сполученні,
крім обов'язків, передбачених ст.22
цього Закону, зобов'язаний до початку
такого перевезення перевірити
наявність у пасажира паспортного
документа, що посвідчує особу
пред'явника, або документа, що його
замінює, та відмовити у перевезенні
пасажиру, який на його вимогу не
пред'явив необхідні документи. За
невиконання обов'язку перевірити перед
початком перевезення пасажира у
міжнародному залізничному сполученні
наявність у нього документів,
зазначених у частині другій цієї
статті, що призвело до перевезення чи
спроби перевезення пасажира через
державний кордон України без
необхідних документів, перевізник несе
відповідальність, передбачену законом
(ч.4 ст.22-1 Закону №273 (в редакції чинній
на час існування спірних
правовідносин).

Крім того, відповідно до п.1.1 Технологій
№745/926/1032, ця Технологія застосовується
саме під час здійснення прикордонного
та митного контролю пасажирських
поїздів міжнародного сполучення у
пунктах пропуску (пунктах контролю)
через державний кордон для
залізничного сполучення і спрямована
на удосконалення рівня взаємодії
органів охорони державного кордону та
митних органів, структурних
підрозділів залізничного транспорту
України, дотримання графіку руху
пасажирських поїздів, скорочення часу
проведення прикордонного та митного
контролю осіб, транспортних засобів,
вантажів та іншого майна.

Крім того, п.2.1 та п.2.2 Технології
№745/926/1032 передбачено, що начальник
поїзду має право лише повідомити
пасажирів про необхідність мати при
собі паспортні документи, що
посвідчують право перетинати кордон
України. При цьому, в п.2.5 Технології
№745/926/1032 провідник пасажирського
вагону, (далі - провідник), під час
посадки пасажирів у вагон попереджає
пасажирів про необхідність мати
паспортні документи, у т. ч. документи
на право перетинання державного
кордону України дітьми.

Таким чином, положеннями ст.22-1 Закону
№273, (в редакції, чинній на час
існування спірних правовідносин), та
Технології №745/926/1032 зафіксовано
обов'язок перевізника, (зокрема
провідника пасажирського вагону),
перевірити наявність документа, який
посвідчує особу, однак не зобов'язує
перевіряти справжність таких
документів.

Суд приймає до уваги посилання
позивача, що визначення поняття
паспортного документу, наведено в п.12
ч.1 ст.1 Закону №1710, відповідно до якого,
під паспортними документами розуміють
видані уповноваженими державними
органами України чи іншої держави або
статутними організаціями ООН
документи, що підтверджують
громадянство, посвідчують особу
пред'явника, дають право на в'їзд або
виїзд з держави і визнані Україною.

Крім того, суд приймає до уваги п.3 та п.4
ст.7 Конвенції Ради Європи про заходи
щодо протидії торгівлі людьми від
16.05.2005 р. яка набрала чинності для
України 01.03.2011 р., згідно з якими,
прикордонні заходи де це доцільно й без
шкоди для відповідних міжнародних
конвенцій такі заходи включають
запровадження обов'язку комерційних
перевізників, зокрема будь-якої
транспортної компанії або власника чи
оператора будь-якого транспортного
засобу, упевнитися, що всі пасажири
мають проїзні документи, які
вимагаються для в'їзду до приймаючої
держави. Кожна Сторона вживає
необхідних заходів згідно зі своїм
внутрішнім законодавством для
забезпечення санкцій у випадках
порушення обов'язку, викладеного в
пункті 3 цієї статті.

Згідно із п.3 ст.11 Протоколу проти
незаконного ввозу мігрантів по суші,
морю і повітрю, що доповнює Конвенцію
Організації Об'єднаних Націй проти
транснаціональної організованої
злочинності від 15.11.2000 р., яка набрала
чинності для України 20.06.2004 р., у
відповідних випадках і без шкоди для
застосовних міжнародних конвенцій,
такі заходи включають встановлення для
комерційних перевізників, у тому числі
будь-якої транспортної компанії або
власника, чи оператора будь-яких
транспортних засобів, зобов'язання
переконатися в тому, що всі пасажири
мають документи на в'їзд/виїзд,
необхідні для в'їзду до приймаючої
держави.

Як вбачаться із матеріалів справи,
зокрема, письмових пояснень провідника
та ОСОБА_3, що не спростовано
відповідачем, провідником
пасажирського проїзду сполученням
«Київ - Москва» було перевірено
наявність у пасажирів паспортних
документів (паспорт та свідоцтво про
народження дитини), що здійснювали
посадку у вагон поїзда та мали намір
перетнути кордон між Російською
Федерацією та Україною, проте, при
проходженні прикордонного контролю
ОСОБА_3 не змогла пред'явити свідоцтво
про народження, оскільки, відповідно до
її пояснень, заховала його в сумці та не
змогла знайти.

В той же час, нормативно-правовим актом,
який визначає правові основи
здійснення прикордонного контролю,
порядок його здійснення, умови
перетинання державного кордону
України є Закон України «Про
прикордонний контроль» (надалі - Закон
№1710).

Відповідно до ч.1, ч.2 та п.1 ч.4 ст.2 Закону
№1710, прикордонний контроль це
державний контроль, що здійснюється
Державною прикордонною службою
України, який включає комплекс дій і
систему заходів, спрямованих на
встановлення законних підстав для
перетинання державного кордону
особами, транспортними засобами і
переміщення через нього вантажів.
Прикордонний контроль здійснюється з
метою протидії незаконному
переміщенню осіб через державний
кордон, незаконній міграції, торгівлі
людьми, а також незаконному
переміщенню зброї, наркотичних
засобів, психотропних речовин і
прекурсорів, боєприпасів, вибухових
речовин, матеріалів і предметів,
заборонених до переміщення через
державний кордон. Прикордонний
контроль включає в себе перевірку
документів.

При цьому, відповідно до п.14 ч.1 ст.1
Закону №1710 перевірка документів -
дослідження уповноваженими службовими
особами Державної прикордонної служби
України паспортного та інших
документів фізичних осіб, які
перетинають державний кордон, з метою
встановлення їх дійсності та
приналежності відповідній особі, а
також дослідження за результатами
оцінки ризиків документів, що
стосуються транспортних засобів,
вантажів.

Частиною 2 ст.6 Закону №1710 визначено, що
початком здійснення прикордонного
контролю особи, транспортного засобу,
вантажу є момент подання особою
паспортного, інших визначених
законодавством документів для
перевірки уповноваженій службовій
особі Державної прикордонної служби
України.

В ч.1, ч.2 та ч.3 ст.7 Закону №1710 визначено,
що паспортні та інші документи
громадян України, іноземців та осіб без
громадянства, які перетинають
державний кордон, перевіряються
уповноваженими службовими особами
Державної прикордонної служби України
з метою встановлення їх дійсності та
приналежності відповідній особі. При
цьому з'ясовується наявність або
відсутність підстав для тимчасової
відмови особі у перетинанні державного
кордону. У ході перевірки документів
уповноважені службові особи Державної
прикордонної служби України
використовують технічні засоби
контролю для пошуку ознак підробки у
документах, здійснюють пошук
необхідної інформації у базах даних
Державної прикордонної служби України,
а також за результатами оцінки ризиків
проводять опитування осіб, які
прямують через державний кордон.
Уповноважені службові особи Державної
прикордонної служби України з
урахуванням результатів оцінки
ризиків можуть проводити повторну
перевірку документів осіб, які
перетинають державний кордон.

Таким чином, суд приймає до уваги, що
саме на відповідача покладається
обов'язок щодо проведення перевірки
достовірності паспортних документів у
пасажирів, які мають намір перетнути
державний кордон.

Відповідно до ч.4 ст.1 Закону №2920,
перевізник звільняється від
відповідальності, передбаченої цією
статтею, якщо доведе, що документи,
надані йому пасажиром перед початком
міжнародного пасажирського
перевезення, дали йому достатні
підстави вважати, що пасажир мав
документи, необхідні для в'їзду до
держави прямування, транзиту.

Факт надання гр. України ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, яка слідувала у супроводі
бабусі гр. України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2,
документів відповідачем на
спростовується.

Таким чином, суд дійшов висновку, та
погоджується із посиланням позивача,
що Сумським прикордонним загоном
Східного регіонального управління
Державної прикордонної служби України
було безпідставно застосовано до
Державного територіально-галузевого
об'єднання «Південно-Західна
залізниця» штраф в розмірі 8500,00 грн.

У відповідності до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 1 ст.9 КАС України встановлено,
що суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених ст.72 цього Кодексу.

Виходячи з меж заявлених позовних
вимог, системного аналізу положень
чинного законодавства України,
матеріалів справи, зокрема, пояснень та
доказів наданих представниками сторін,
суд дійшов висновку, що позовні вимоги
є обґрунтованими, та, відповідно,
такими, що підлягають задоволенню.

Приймаючи до уваги викладене у
сукупності, керуючись вимогами ст.ст.
69-71, ст.94, ст. 128, ст. ст. 158-163, ст. ст. 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Державного
територіально-галузевого об'єднання
"Південно-Західна залізниця"
задовольнити повністю.

2. Скасувати Постанову Сумського
прикордонного загону Східного
регіонального управління Державної
прикордонної служби України №199 від
12.11.2013 р. про правопорушення, пов'язане
зі здійсненням перевізником
міжнародних пасажирських перевезень.

3. Судові витрати в сумі 147,00 грн. (сто
сорок сім гривень) присудити на користь
Сумського прикордонного загону
Східного регіонального управління
Державної прикордонної служби України
() за рахунок Державного
бюджету України.

Постанова набирає законної сили в
порядку, передбаченому ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена в апеляційному
порядку повністю або частково за
правилами, встановленими ст. ст. 185-187
КАС України, шляхом подання через суд
першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя
Ю.Т. Шрамко