Справа № 2а-2329/09/0770
Суддя: Богаченко С.І.
Дата ухвалення: 2014-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2014 р.
Справа № 9104/40114/11

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі :

судді-доповідача Богаченка С.І.,

суддів Багрія В.М., Старунського Д.М.

розглянувши у письмовому провадженні в
м. Львові апеляційну скаргу
Закарпатського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів на
постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 31 березня
2011 року по справі за позовом
Закарпатського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Гроклін-Карпати»
про стягнення
адміністративно-господарських
санкцій, -

В С Т А Н О В
И Л А:

16 квітня 2009 року Закарпатське обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів звернулось в Закарпатський
окружний адміністративний суд з
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Гроклін-Карпати» в
якому просило стягнути з відповідача
адміністративно-господарські санкції
в сумі 376120грн.

Свої позовні вимоги мотивувало тим, що
відповідачем подано звіт форми №10-ПІ
річна «Звіт про зайнятість та
працевлаштування інвалідів» за 2008 рік,
з якого випливає, що ТОВ
«Гроклін-Карпати» не виконав вимогу
Закону, а саме згідно рядка 03 звіту,
кількість інвалідів, які повинні
працювати на підприємстві, становить 39
осіб, в той же час, згідно рядка 02 звіту,
на підприємстві протягом 2008 року
середньооблікова кількість інвалідів
становила 19 осіб. Також, позивач
зазначив, що відповідач повинен був
самостійно, в строк до 15 квітня року,
наступного за роком в якому відбулось
порушення, розрахувати та сплати
адміністративно-господарські санкції,
однак, відповідачем цю суму не було
сплачено.

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 31 березня
2011 року в задоволені адміністративного
позову відмовлено.

Не погодившись із постановою суду
першої інстанції, Закарпатське обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів подало апеляційну скаргу на
неї, в якій просило постанову суду
першої інстанції - скасувати та
направити справу на новий розгляд.

В обґрунтування апеляційної скарги
апелянт по справі зазначає, що
оскаржуване рішення суду прийнято з
порушенням застосування норм
матеріального права і підлягає
скасуванню. Також, апелянт по справі
зазначив, що суд першої інстанції не
дослідив належним чином ні питання
створення відповідачем робочих місць
для інвалідів, так і їх фактичну
кількість.

Особи, що беруть участь у справі, в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, клопотань
від осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю не
поступало, а тому колегія суддів, у
відповідності до ч. 1 ст. 197 КАС України,
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами,
оскільки таку може бути вирішено на
основі наявних у ній доказів.
Перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів приходить до
переконання, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції було
встановлено і це підтверджується
матеріалами справи, що 13 лютого 2009 року
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Гроклін-Карпати»
було подано до Закарпатського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів звіт
форми 10-ПІ про зайнятість і
працевлаштування інвалідів за 2008 рік.
Відповідно до рядка 01 звіту
середньооблікова кількість штатних
працівників облікового складу на
підприємстві становить 965 чоловік.
Відповідно до рядка звіту 03 кількість
інвалідів - штатних працівників, які
повинні працювати на робочих місцях,
створених відповідно до вимог статті 19
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»
становить 39 осіб. Відповідно до рядка
звіту 02 середньооблікова кількість
штатних працівників, яким відповідно
до законодавства встановлена
інвалідність становить 19 осіб. Таким
чином, відповідачем не було
працевлаштовано 20 осіб.

Згідно із ст.18 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» підприємства,
установи, організації, фізичні особи,
які використовують найману працю,
зобов'язані виділяти та створювати
робочі місця для працевлаштування
інвалідів, у тому числі спеціальні
робочі місця, створювати для них умови
праці з урахуванням індивідуальних
програм реабілітації і забезпечувати
інші соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до статті 18-1 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» державна служба
зайнятості здійснює пошук підходящої
роботи відповідно до рекомендацій
МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації
та знань, з урахуванням його побажань.

Згідно із ст.19 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» для підприємств,
установ, організацій встановлюється
норматив робочих місць для
забезпечення працевлаштування
інвалідів.

Відповідно до ст.20 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, які
використовують найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом.

Згідно із ст.216 Господарського кодексу
України, учасники господарських
відносин несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

Відповідно до ч.4 ст.217 Господарського
кодексу України, господарські санкції
застосовуються у встановленому
законом порядку за ініціативою
учасників господарських відносин, а
адміністративно-господарські санкції -
уповноваженими органами державної
влади або органами місцевого
самоврядування.

Згідно із ст.218 Господарського кодексу
України, підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.
Учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів приходить до переконання, що суд
першої інстанції вірно прийшов до
висновку відмовляючи в задоволені
адміністративного позову, так як
відповідачем було доведено, що ним було
вжито усіх залежних від нього заходів
для недопущення господарського
правопорушення, а саме ТОВ
«Гроклін-Карпати» неодноразово
зверталось в Ужгородський міський
центр зайнятості із звітами про
наявність вакансій, а також
розміщувало оголошення про вакансії, в
тому числі для людей з обмеженими
фізичними можливостями, в друкованих
засобах масової інформації, що
підтверджується матеріалами в справі.
Таким чином, в діяльності відповідача
відсутній склад правопорушення, щодо
відсутності у нього необхідної
кількості інвалідів.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції правильно і повно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків рішення суду, а
тому підстав для скасування постанови
колегія суддів не вбачає і вважає, що
апеляційну скаргу на неї слід залишити
без задоволення.

Керуючись ст.160, ст.ст. 195, ст. 197, ч.1 п.1 ст.
199, ч.1 ст. 200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст. 206, 254 КАС
України, колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду, -

У Х В А Л И
Л А :

Апеляційну скаргу Закарпатського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів -
залишити без задоволення, а постанову
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 31 березня
2011 року у справі № 2а-2329/09/0770 - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного адміністративного
суду набирає законної сили через п'ять
днів після направлення її копії особам,
які беруть участь у справі та може бути
оскаржена до касаційної інстанції
протягом 20 днів після набрання нею
законної сили.

Головуючий суддя
С.І. Богаченко

Суддя
В.М. Багрій

Суддя
Д.М. Старунський