Справа № 552/420/14-а
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2014-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2014 р.Справа № 552/420/14-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Подобайло З.Г.

Суддів: Макаренко Я.М. , Григорова А.М.

за участю секретаря судового засідання
Гончаровій С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Відділу примусового виконання
рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Полтавській
області на постанову Київського
районного суду м. Полтава від 26.02.2014р.
по справі № 552/420/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Відділу примусового виконання
рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Полтавській
області третя особа Управління
Пенсійного фонду України Київського
району в м.Полтаві

про скасування постанови про
закінчення виконавчого провадження,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Київського районного суду
м. Полтави від 26.02.2014р. позовні вимоги
ОСОБА_1 до Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби оловного управління
юстиції у Полтавській області про
скасування постанови про закінчення
виконавчого ровадження задоволено.
Скасовано постанову головного
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Полтавській області Пецяк Л.В. д 31
грудня 2013 року у виконавчому
провадженні № 27257104 з виконання
виконавчого листа №2а-3596/2010, виданого
Київським районним судом м.Полтави 21
червня 2011 року.

В апеляційній скарзі, Відділ
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Полтавській області, посилаючись на
неповне з'ясування та недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважає встановленими, на
порушення судом норм матеріального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи, просить скасувати
постанову Київського районного суду м.
Полтави від 26.02.2014р.

Сторони в судове засідання апеляційної
інстанції не з'явилися, про дату, час та
місце апеляційного розгляду справи
повідомлені належним чином, причини
неявки не повідомили.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України,
неприбуття в судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час та місце апеляційного
розгляду, не перешкоджає судовому
розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, у
разі неявки у судове засідання всіх
осіб, які беруть участь у справі,
фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи у їх
сукупності, доводи апеляційної скарги,
правильність застосування судом
першої інстанції норм законодавства,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню.

З матеріалів справи вбачається , що
постановою Київського районного суду
м. Полтави від 21.06.2011 року, яка набрала
законної сили, зобов'язано Управління
Пенсійного фонду України в Київському
районі м. Полтави здійснити
перерахунок державної пенсії ОСОБА_1
відповідно до статті 54 ЗУ «Про статус
та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та з врахуванням приписів
ст. 67 ЗУ «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
ст. 28 ЗУ «Про загальнобов»язкове
пенсійне страхування» по третій групі
інвалідності в розмірі 6 мінімальних
пенсій за віком з 06 листопада 2009 року та
провести виплату нарахованих сум , а
також здійснити перерахунок
додаткової пенсії ОСОБА_1 відповідно до
ст. 54 ЗУ «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
та з врахуванням приписів ст. 67 ЗУ «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», ст. 28 ЗУ
«Про загальнообов'язкове пенсійне
страхування» по третій групі
інвалідності в розмірі 50% мінімальної
пенсії за віком з 06 листопада 2009 року та
провести виплату нарахованих сум.

На виконання зазначеної постанови 21
червня 2011 року Київським районним
судом м. Полтави видано виконавчий лист
№ 2а-3596/2010 .

Вказаний виконавчий лист знаходився на
виконанні у відділі примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Полтавській
області в провадженні головного
державного виконавця Пецяк Л.В.

Постановою відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Полтавській
області від 24.06.2011 відкрито виконавче
провадження та зобов'язано боржника
виконати рішення суду в 7-денний термін
з моменту винесення, постанови про
відкриття виконавчого провадження.

Згідно повідомлення УПФУ
КишськопГрайону в м. Полтаві № 07-12/6200
від 04.08.201 і та розпорядження від 06.07.2011
боржником рішення суду виконано в
повному обсязі

Постановою відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Полтавській
області від 30.09.2011р. виконавче
провадження закінчено на підставі п.8
статті 49 Закону України «Про виконавче
провадження».

Постановою Київського районного сущу
м. Полтави від 18.04.2012р. по справі №
1609/2494/2012 скасовано постанову про
закінчення виконавчого провадження в
зв'язку з тим, що виплати по рішенню
суду проведені не були.

Постановою відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Полтавській
області від 14.05.2013р. виконавче
провадження відновлено.

Згідно повідомлення УПФУ Київського
району в м. Полтаві № 07-195601 від 05.06.2013р.
виплати за виконавчим листом № 2а-3596/2010
провести неможливо в зв'язку з
відсутністю фінансування та надано
розпорядження № 136366 від 06.07.2011р. про
перерахунок пенсії.

До Київського районного суду м. Полтави
17.06.2013р. направлено заяву про зміну
способу та порядку виконання рішення
суду шляхом стягнення нарахованих
коштів на користь ОСОБА_1

Ухвалою Київського районного суду м.
Полтави від 15.10.2013 відмовлено у
задоволенні подання державного
виконавця про зміну способу та порядку
виконання рішення суду.

Постановами відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Полтавській
області від 26.11.2013р. та 31.12.2013р. на
боржника за невиконання рішення суду
двічі накладено штрафи. До
правоохоронних органів 31.12.2013
направлено подання про притягнення
начальника управління Пенсійного
фонду України Київського району м.
Полтаві до кримінальної
відповідальності за невиконання
рішення суду.

31 грудня 2013 року головним державним
виконавцем винесено постанову про
закінчення даного виконавчого
провадження з підстав, передбачених п.
11 ч. 1 ст. 49, ст. 50 Закону України «Про
виконавче провадження.

Задовольняючи позовні вимоги , суд
першої інстанції виходив з того , що
оскаржувана постанова про закінчення
виконавчого провадження від 31.10.2011 року
винесена державним виконавцем з
порушенням вимог Закону України "Про
виконавче провадження.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
задоволення позову , виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення)..

Статтею 11 цього Закону передбачений
обов'язок державного виконавця
здійснювати заходи, необхідні для
своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом.

Як вбачається з матеріалів справи
постанови про закінчення виконавчих
проваджень за виконавчим листом №
2а-3596/2010 винесена на підставі п. 11 ст. 49,
ст. 50 Закону України "Про виконавче
провадження".

Відповідно до п. 11 ч.1 ст. 37 Закону
України від 21.04.1999 № 606-XIV "Про виконавче
провадження" виконавче провадження
підлягає закінченню у випадку
повернення виконавчого документу до
суду, який видав виконавчий документ,
на підставах, передбачених ст. 76 ч. 3
цього ж Закону.

Відповідно до п. 11 ч.1 ст. 49 Закону
України "Про виконавче провадження"
виконавче провадження підлягає
закінченню у випадку повернення
виконавчого документа до суду чи
іншого органу (посадової особи), який
його видав, у випадку, передбаченому
частиною третьою статті 75 цього Закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 75 Закону України
"Про виконавче провадження" у разі якщо
виконати рішення без участі боржника
неможливо, державний виконавець
накладає на боржника штраф відповідно
до статті 89 цього Закону та вносить
подання (повідомлення) правоохоронним
органам для притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом,
після чого виносить постанову про
закінчення виконавчого провадження,
яка затверджується начальником
відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
і повертає виконавчий документ до суду
чи іншого органу (посадової особи), що
його видав.

Відповідно до ч. 3 ст. 76 Закону України
"Про виконавче провадження", якщо
виконати рішення без участі боржника
неможливо, державний виконавець
застосовує до нього штрафні санкції та
інші заходи, передбачені ст. 87 Закону
України "Про виконавче провадження",
після чого виконавчий документ
постановою державного виконавця
повертається до суду, що його видав.

Колегія суддів зазначає, що вимоги
Закону України "Про виконавче
провадження" містить вичерпний перелік
підстав для закінчення виконавчого
провадження, а саме: визнання судом
відмови стягувача від примусового
виконання рішення суду; визнання судом
мирової угоди між стягувачем і
боржником у процесі виконання; смерті
або оголошення померлим стягувача чи
боржника, визнання безвісно відсутнім
боржника або стягувача, ліквідації
юридичної особи - сторони виконавчого
провадження, якщо виконання їх
обов'язків чи вимог у виконавчому
провадженні не допускає
правонаступництва; скасування
рішення суду або іншого органу
(посадової особи), на підставі якого
виданий виконавчий документ, або
визнання судом виконавчого документа
таким, що не підлягає виконанню;
письмової відмови стягувача від
одержання предметів, вилучених у
боржника під час виконання рішення про
передачу їх стягувачу, або знищення
речі, що має бути передана стягувачу в
натурі; закінчення строку,
передбаченого законом для
відповідного виду стягнення; передачі
виконавчого документа ліквідаційній
комісії (або ліквідатору) у разі
ліквідації боржника - юридичної особи;
фактичного виконання в повному обсязі
рішення згідно з виконавчим
документом; повернення виконавчого
документа без виконання на вимогу суду
або іншого органу (посадової особи),
який видав виконавчий документ;
направлення виконавчого документа за
належністю до іншого відділу державної
виконавчої служби повернення
виконавчого документа до суду чи
іншого органу (посадової особи), який
його видав, у випадку, передбаченому
частиною третьою статті 75 цього Закону;
якщо рішення фактично виконано під час
виконання рішення Європейського суду з
прав людини; непред'явлення
виконавчого документа за відновленим
виконавчим провадженням у строки,
визначені статтею 51 цього Закону;
списання згідно із Законом України "Про
деякі питання заборгованості за
спожитий природний газ та електричну
енергію" заборгованості, встановленої
рішенням суду, яке підлягало виконанню
на підставі виконавчого документа.

З матеріалів справи вбачається, що
виконавчим органом не вжиті всі
можливі заходи, передбачені Законом
України "Про виконавче провадження ",
спрямовані на виконання рішення суду,
а саме не з'ясовано причини невиконання
рішення боржником, не направлено
відповідні запити про наявність
грошових коштів на рахунках боржника.

До того ж, відповідно до рішення
Європейського суду з прав людини від 29
червня 2004 року по справі "Жовнер проти
України"державний орган не може
посилатися на відсутність коштів, щоб
не виплачувати борг, підтверджений
судовим рішенням.

Зважаючи на практику Європейського
суду з прав людини невиконання рішення
суду у зв'язку з відсутністю коштів, є
порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, ратифікованою Україною 17.07.1997
року, та яка є частиною національного
законодавства, а також статті 1
Протоколу №1 до зазначеної Конвенції.

Відповідно до ст. 51 Закону України "Про
виконавче провадження " у разі якщо
постанова державного виконавця про
закінчення виконавчого провадження
або повернення виконавчого документа
стягувачу визнана судом незаконною чи
скасована начальником відділу, якому
безпосередньо підпорядкований
державний виконавець, або керівником
відповідного органу державної
виконавчої служби або якщо до
державного виконавця надійшло рішення
суду про скасування заходів до
забезпечення позову, а також у разі
повернення виконавчого документа з
іншого відділу державної виконавчої
служби, виконавче провадження підлягає
відновленню протягом трьох робочих
днів з дня надходження рішення суду,
виконавчого документа чи постанови
керівника відповідного органу
державної виконавчої служби.

За наявності обставин, передбачених
частиною шостою статті 79 цього Закону,
виконавче провадження підлягає
відновленню у триденний строк з дня
надходження до державного виконавця
відповідної заяви стягувача.

Про відновлення виконавчого
провадження державний виконавець
виносить постанову, копії якої не
пізніше наступного дня надсилаються до
суду, який визнав незаконною постанову
державного виконавця, сторонам, а також
органу (посадовій особі), який видав
виконавчий документ.

У разі відновлення виконавчого
провадження стягувач, суд або орган
(посадова особа), якому повернуто
виконавчий документ, зобов'язаний у
тримісячний строк з дня надходження
відповідної постанови пред'явити його
до виконання.

Враховуючи наведене, державним
виконавцем не правомірно закінчено
виконавче провадження на підставі на п.
11 ч. 1 ст. 49, ст. 50 Закону України "Про
виконавче провадження".

На підставі вищевикладеного, колегія
суддів вважає, що позовні вимоги є
обґрунтованими, документально
підтвердженими та такими, що
підлягають задоволенню.

Колегія суддів зазначає , що доводи
апеляційної скарги є помилковими та не
впливають на правомірність висновків
суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку про те, що судом першої
інстанції правильно встановлені
обставини справи, судове рішення
ухвалене з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
що відповідно до статті 200 Кодексу
адміністративного судочинства України
є підставою для залишення апеляційної
скарги без задоволення, а постанови
суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
209, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Полтавській
області залишити без задоволення.

Постанову Київського районного суду м.
Полтава від 26.02.2014р. по справі №
552/420/14-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Подобайло
З.Г.Судді(підпис) (підпис) Макаренко Я.М.
Григоров А.М. Повний текст ухвали
виготовлений 14.04.2014 р.