Справа № 1423/3433/2011
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2014-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

17 квітня 2014 р.м.ОдесаСправа № 1423/3433/2011

Категорія: 11.5 Головуючий в 1 інстанції:
Алєйніков В.О.

Одеський апеляційний
адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів -
Крусяна А.В.

-
Шляхтицького О.І.

розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
апеляційною скаргою Управління
Пенсійного фонду України в
Центральному районі м. Миколаєва на
ухвалу Центрального районного суду м.
Миколаєва від 29 січня 2014 року у справі
за позовом ОСОБА_2 до Управління
Пенсійного фонду України в
Центральному районі м. Миколаєва про
стягнення щомісячної державної
соціальної допомоги «дітям війни»,

ВСТАНОВИВ :

Відділ примусового виконання рішень
Управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Миколаївській області 01.10.2013 року
звернувся до суду із поданням про
заміну способу виконання судового
рішення.

Заявник вказував на те, що на виконанні
знаходиться виконавче провадження з
примусового виконання виконавчого
листа у справі №1423/3433/2011 від 16.08.2013 року,
виданого Центральним районним судом м.
Миколаєва про зобов'язання УПФУ в
Центральному районі м. Миколаєва
провести ОСОБА_2 нарахування та виплату
щомісячної доплати до пенсії у розмірі
30% мінімальної пенсії за віком,
відповідно до ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», з
урахуванням встановленого
законодавством прожиткового мінімуму
для осіб, які втратили працездатність,
відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування».

Боржником було виконано рішення лише в
частині нарахування, проте в частині
виплати суми боргу не було виконано з
посиланням на припинення державного
бюджетного фінансування на проведення
виплат.

За таких обставин Відділ примусового
виконання рішень Управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Миколаївській
області просив замінити спосіб
виконання судового рішення шляхом
стягнення з боржника на користь ОСОБА_2
суми у розмірі 1 544,79 гривень на підставі
ст. 36 Закону України «Про виконавче
провадження».

Ухвалою Центрального районного суду м.
Миколаєва від 29 січня 2014 року подання
задоволено. Замінено спосіб виконання
рішення Центрального районного суду
міста Миколаєва у справі №1423/3433/2011
шляхом стягнення з Управління
пенсійного фонду України у
Центральному районі міста Миколаєва на
користь ОСОБА_2 суми підвищення,
передбаченого статтею 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни», що
нарахована боржником - 1 544,79 гривень.

Управлінням Пенсійного фонду України у
Центральному районі м. Миколаєва на
вказану ухвалу подано апеляційну
скаргу. Апелянт просить скасувати
оскаржувану постанову та винести нову
ухвалу, якою у задоволенні подання
Відділ примусового виконання рішень
Управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Миколаївській області про зміну
способу виконання рішення суду
відмовити у повному обсязі.

Відповідно до пп. 1 ч. 1 ст. 197 КАС України
суд апеляційної інстанції розглянув
справу в порядку письмового
провадження на основі наявних у справі
доказів.

Дослідивши матеріали справи,
розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість судового рішення
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню, з
наступних підстав.

Постановою Центрального районного
суду м. Миколаєва УПФУ в Центральному
районі м. Миколаєва зобов'язано
провести ОСОБА_2 нарахування та виплату
щомісячної доплати до пенсії у розмірі
30% мінімальної пенсії за віком,
відповідно до ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», з
урахуванням встановленого
законодавством прожиткового мінімуму
для осіб, які втратили працездатність,
відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування».

На підставі вказаної постанови
Центральним районним судом м.
Миколаєва було видано виконавчий лист
№1423/3433/2011, на підставі якого державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень Управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Миколаївській
області було винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження.

Як було встановлено, боржником рішення
було виконано лише в частині
здійснення нарахування, внаслідок чого
ОСОБА_2 було донараховано 1 544,79 грн.
Однак в частині виплати суми боргу
рішення до теперішнього часу не
виконано.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції
стосовно необхідності задоволення
подання про зміну порядку виконання
судового рішення, виходячи з
наступного.

Статтею 7 Закону України «Про гарантії
держави щодо виконання судових рішень»
передбачено, що у разі, якщо рішення
суду не виконано протягом двох місяців
з дня винесення постанови про
відкриття виконавчого провадження,
крім випадків, коли стягувач
перешкоджає провадженню виконавчих
дій, державний виконавець зобов'язаний
звернутись до суду із заявою про зміну
способу і порядку виконання рішення.

Відповідно до статті 2 вищеназваного
Закону держава гарантує виконання
рішення суду про стягнення коштів та
зобов'язання вчинити певні дії щодо
майна, боржником за яким є, зокрема,
державний орган. Водночас, судові
рішення у справах, пов'язаних із
соціальними виплатами, які мають
зобов'язальний характер щодо
проведення таких виплат, не належать до
зазначених у згаданій статті видів
рішень, що унеможливлює їх виконання
без зміни його способу.

Згідно з частиною першою статті 263
Кодексу адміністративного судочинства
України за наявності обставин, що
ускладнюють виконання судового
рішення (відсутність коштів на рахунку,
відсутність присудженого майна в
натурі, стихійне лихо тощо), державний
виконавець може звернутися до
адміністративного суду першої
інстанції, незалежно від того, суд якої
інстанції видав виконавчий лист, із
поданням, а особа, яка бере участь у
справі, та сторона виконавчого
провадження - із заявою про
відстрочення або розстрочення
виконання, зміну чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення.

Ця норма не містить виключного
переліку обставин, що є підставою для
вирішення питання про зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення. Підставою
для зміни чи встановлення способу і
порядку виконання судового рішення є
обставини, що роблять виконання
судового рішення неможливим.

Таким чином, зміни у правовому
регулюванні порядку виконання судових
рішень, боржником за якими є державний
орган, яким не передбачено виконання
рішень зобов'язального характеру,
унеможливлюють їх виконання. Така
обставина є підставою для зміни чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення.

Під зміною способу і порядку виконання
рішення слід розуміти вжиття
адміністративним судом нових заходів
для реалізації рішення. Ці заходи
повинні забезпечити виконання
конкретного судового рішення і не
поширюватися на відносини, які виникли
після його ухвалення.

У цій категорії справ зміна способу і
порядку виконання рішення можлива
шляхом зміни зобов'язання здійснити
виплати на стягнення цих виплат. Така
зміна можлива лише у разі виконання
боржником зобов'язальної частини
рішення про нарахування соціальних
виплат.

Враховуючи наведене суд приходить до
висновку, що неможливість виконання
судового рішення яке вступило в
законну силу у зв'язку із його
зобов'язальним характером, є підставою
для зміни способу виконання цього
судового рішення, оскільки кінцевим
результатом його виконання у даній
справі є виплата позивачеві належних
йому коштів державним органом.

Крім цього відмова у задоволенні заяви
про зміну способу виконання судового
рішення буде суперечити змісту цього
рішення, оскільки призведе до
подальшого порушення прав стягувача.

За викладених обставин суд вважає, що
подання з приводу заміни способу та
порядку виконання рішення суду
підлягає задоволенню.

Доводи апелянта про те, що оскаржуваною
ухвалою фактично змінено судове
рішення по суті є хибними, оскільки
зобов'язання виплатити кошти та
стягнення тих самих коштів не змінює
суті судового рішення.

Посилання апелянта на неможливість
задовольнити вимоги позивача у зв'язку
з відсутністю у Державному бюджеті
видатків для здійснення такої виплати
не може бути підставою для відмови у
задоволенні заяви, оскільки Рішенням
Європейського суду «Кечко проти
України» встановлено, що органи
державної влади не можуть посилатися
на відсутність коштів, як на підставу
невиконання зобов'язань.

Таким чином, колегія суддів вважає
вірним висновок суду першої інстанції
про необхідність задоволення подання
про зміну способу виконання рішення
шляхом зміни зобов'язання здійснити
виплату на стягнення цієї виплати.

Враховуючи зазначене колегія суддів
вважає висновки суду першої інстанції
правильними і такими, що відповідають
вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України
та не приймає доводи, наведені в
апеляційній скарзі про те, що ухвала
підлягає скасуванню.

Суд першої інстанції порушень норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні справи не допустив, а
наведені в апеляційній скарзі доводи
правильність висновків суду не
спростовують.

За таких обставин, апеляційна скарга
задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 199, 200, 206, 254 КАС
України, суд апеляційної інстанції, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Центральному районі м. Миколаєва
залишити без задоволення, а ухвалу
Центрального районного суду м.
Миколаєва від 29 січня 2014 року - без змін.

Ухвала може бути оскаржена у
касаційному порядку протягом двадцяти
днів.

Головуючий:
О.В.Джабурія

Суддя:
А.В. Крусян

Суддя:
О.І. Шляхтицький