Справа № 2а-10635/12/2670
Суддя: Бистрик Г.М.
Дата ухвалення: 2014-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Келеберда
Суддя-доповідач: Бистрик Г.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді: Бистрик Г.М.,

суддів: Карпушової О.В., Оксененка О.М.,

при секретарі: Колотушко Г.О.,

розглянувши у судовому засіданні
адміністративну справу за апеляційною
скаргою відповідача Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Києва
Державної податкової служби на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 05 листопада 2012
року у справі за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Єво-Профіт» до
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Києва
Державної податкової служби про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач Товариство з обмеженою
відповідальністю «Єво-Профіт»
звернулися в суд з адміністративним
позовом до Державної податкової
інспекції у Шевченківському районі м.
Києва Державної податкової служби про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
20.03.2012 року № .

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
05 листопада 2012 року вимоги позивача
задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
незаконну, на його думку, постанову
суду першої інстанції та постановити
нову про відмову в задоволенні вимог
позивача.

В своїй апеляційній скарзі апелянт
посилається на неповне з'ясування всіх
обставин, що мають значення для
вирішення справи, порушення судом
першої інстанції норм процесуального
права.

Заслухавши в судовому засіданні
суддю-доповідача, учасників судового
засідання, перевіривши матеріали
справи, доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню, а
рішення суду скасуванню, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.198 ч.1 п. 4 та ст. 202 КАС
України суд апеляційної інстанції
скасовує постанову суду першої
інстанції та приймає нове рішення, якщо
встановить порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

Задовольняючи вимоги позивача, суд
виходив з того, що відповідачем не
доведено правомірність прийнятого
спірного податкового
повідомлення-рішення.

Апеляційна інстанція не погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 86 КАС України, суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

З матеріалів справи вбачається, та
встановлено судом першої інстанції, що
податковим органом проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку ТОВ «Єво-Профіт» за період з
01.01.2009 року по 31.12.2011 року по
взаємовідносинам з ТОВ «МАРКОН Груп
КО», ТОВ «Агентство «ВІАСАТ», ПП «Флер
Шато Фиорд», ТОВ «Різано Трейд», ПП
«Алмаз 2006», ПП «Автокар Україна», ПП
«Олива 21», ТОВ «Компанія «Вайліс», ТОВ
«Дженіт Файл», ТОВ «Проммаст Стандарт»,
ТОВ «Граньстройінвест», ТОВ «Лоу
Консалт», ТОВ «Промелектро-75», ТОВ
«Шляховик Авто», ТОВ «РМА Монами», ТОВ
«БК Геліос», ТОВ «ЮА «Авента», ТОВ
«Агенція «Віко», ТОВ «ТД «Врекс», ТОВ
«Ланотехмаш», ТОВ «Наладбуд Компані»,
ТОВ «ТД «Спец-технор», ТОВ «Стратос»,
ТОВ «Техінпромприлад», ТОВ «ТПК
«Техномашпостач», ТОВ «Остін Трейд»,
ТОВ «Дормашавто», ПП «Фірма «Володар» з
питань правильності нарахування та
повноти сплати до державного бюджету
податку на прибуток та податку на
додану вартість, за результатом якої
складено акт від 27.02.2012 року
№203/23-12/27146372.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем п. 198.6 ст. 198, п. 200.1 ст. 200
Податкового кодексу України при
визначенні суми податку на додану
вартість, що призвело до завищення
податкового кредиту на загальну суму 2
789 353,24 грн., в тому числі по операціям з
ТОВ «Маркон Груп Ко» в липні 2011 року на
суму 356 964,14 грн., з ТОВ
«Граньстройінвест» в серпні 2011 року на
суму 988 130,82 грн., в жовтні 2011 року на суму
1 165 817,48 грн., в листопаді 2011 року на суму
272 040,0 грн., з ТОВ «Промелектро-75» в
вересні 2011 року на суму 6400,80 грн..

Наведені обставини слугували
підставою для прийняття відповідачем
спірного податкового
повідомлення-рішення від 20.03.2012 року №
, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на суму 3 486 691,0 грн. (за
основним платежем 2 789 353,0 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями 697 338,0
грн.). За результатом адміністративного
оскарження до вищестоящих податкових
органів вказане рішення залишено без
змін.

Вирішуючи правомірність спірного
податкового повідомлення-рішення,
колегія суддів зважає на наступні
обставини.

З матеріалів справи вбачається, що між
позивачем та ТОВ «Граньстройінвест»
укладено договір від 22.07.2011 року № 7Б-11,
відповідно до якого позивачем придбано
товар - бітум дорожній БНД 60/90 та інший.

Також, між позивачем та ТОВ «Маркон
Груп Ко» укладено договори
купівлі-продажу № 42 та № 43 від 01.07.2011
року, відповідно до яких позивач є
покупцем товару - борт гранітний ГП-1 в
асортименті.

Крім того, між позивачем та ТОВ
«Промелектро-75» укладено договір №
58/2011 від 01.09.2011 року, за яким позивач є
покупцем товару борт гранітний ГП-1, ГП-3
в асортименті.

Матеріали справи містять копії
видаткових та податкових накладних,
реєстри податкових накладних, копії
відомостей по приходу та розходу
товару за перевіряємий період.

В свою чергу, СВ ПМ ДПІ у
Шевченківському районі м. Києва
порушено кримінальні справи за фактом
фіктивного підприємництва
невстановленими особами шляхом
створення суб'єктів підприємницької
діяльності (юридичних осіб), зокрема,
ТОВ «Маркон Груп Ко», ТОВ
«Граньстройінвест», ТОВ
«Промелектро-75»з метою прикриття
незаконної діяльності, що вчинено
повторно та заподіяло велику
матеріальну шкоду державі, за ознаками
складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 205
КК України.

Допитані в ході досудового слідства в
якості свідків ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
підтвердили, що їм відомі зазначені
підприємства, які були створені та
використовувались протягом 2009-2011 років
без мети ведення
фінансово-господарської діяльності, з
метою надання послуг по конвертації
безготівкових грошових коштів в
готівку різним СПД; поставка товарів та
надання послуг від фіктивних
підприємств на адресу клієнтів
оформлювалась лише по документам, а
фактично товар не поставлявся.

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 Податкового
кодексу України, сума податку, що
підлягає сплаті (перерахуванню) до
Державного бюджету України або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Згідно з пп. 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України, податкове
зобов'язання - сума коштів, яку платник
податків, у тому числі податковий
агент, повинен сплатити до
відповідного бюджету як податок або
збір на підставі, в порядку та строки,
визначені податковим законодавством (у
тому числі сума коштів, визначена
платником податків у податковому
векселі та не сплачена в установлений
законом строк).

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України,
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Пунктом 198.6 ст. 198 Податкового кодексу
України, зазначено, що не відносяться
до податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу
України передбачено, що датою
виникнення податкових зобов'язань з
постачання товарів/послуг вважається
дата, яка припадає на податковий
період, протягом якого відбувається
будь-яка з подій, що сталася раніше: а)
дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку; б) дата відвантаження товарів,
а в разі експорту товарів - дата
оформлення митної декларації, що
засвідчує факт перетинання митного
кордону України, оформлена відповідно
до вимог митного законодавства, а для
послуг - дата оформлення документа, що
засвідчує факт постачання послуг
платником податку.

Колегія суддів апеляційної інстанції
погоджується з судом першої інстанції,
що податкова накладна є водночас
звітним податковим і розрахунковим
документом, який, при умові його
належного оформлення, є підставою для
включення до податкового кредиту сум
податку на додану вартість, сплачених у
ціні товару (послуг).

Докази, на які послався суд першої
інстанції є обов'язковими, але не
вичерпними, оскільки предмет
доказування у цій справі становлять
обставини, що підтверджують або
спростовують обґрунтованість
визначення податкових зобов'язань, а
податковий орган, приймаючи податкове
повідомлення-рішення, про скасування
яких заявлено позов, виходив з того, що
позивач не сплачував податок на додану
вартість в оплату вартості робіт
(послуг), оскільки відсутня товарність
вказаних господарських операцій.

Згідно листа Вищого адміністративного
суду України від 02.06.2011 року № 742/11/13-11,
витрати для визначення податкового
кредиту для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на додану
вартість мають бути фактично здійснені
і підтверджені належним чином
складеними первинними документами, що
відображають реальність господарської
операції, яка є підставою для
формування податкового обліку
платника податків.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України, податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Вищевикладені положення свідчать, що
до податкового кредиту відносяться
суми податку на додану вартість,
сплачені за наслідками господарської
операції з придбанням товарів, що
фактично мала місце, в результаті якої
платник податку використовує придбані
товари у власній господарській
діяльності.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44
Податкового кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
первинний документ - документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 року №88 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995
року за номером 168/704, господарські
операції - це факти підприємницької та
іншої діяльності, що впливають на стан
майна, капіталу, зобов'язань і
фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те,
що будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Якщо ж фактичне здійснення
господарської операції відсутнє,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської
операції є те, що вона повинна
спричиняти реальні зміни майнового
стану платника податків.

З урахуванням викладеного, для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Вищим адміністративним судом України в
Інформаційному листі від 20 липня 2010
року № 1112/11/13-10 «Проблемні питання
застосування законодавства у справах
за участю органів державної податкової
служби», а також у Інформаційному листі
від 02 червня 2011 року № 742/11/13-11,
зазначено, що процесуальна діяльність
суду із встановлення обґрунтованості
права платника податку на податковий
кредит та/або бюджетне відшкодування з
податку на додану вартість повинна
включати такі етапи:

1) встановлення факту здійснення
господарської операції (в т. ч.
дослідження усіх первинних документів,
які належить складати залежно від
певного виду господарської операції);

2) встановлення спеціальної податкової
правосуб'єктності учасників
господарської операції (в т.ч.
з'ясування можливої обізнаності
платника щодо можливих дефектів у
правовому статусі його контрагентів);

3) встановлення зв'язку між фактом
придбання товарів (послуг),
спорудженням основних фондів, імпортом
товарів (послуг) і господарською
діяльністю платника податку (зокрема,
наявність господарської мети при
вчиненні відповідних дій платника
податку);

4) встановлення дотримання платником
податку спеціальних вимог щодо
документального підтвердження сум
податкового кредиту та/або бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість.

Податковим органом доведено, що
фінансово-господарська діяльність
позивача здійснюється поза межами
правового поля, а господарські
операції відбулися лише документально.

Враховуючи, що матеріалами справи не
підтверджено реальності господарських
операцій, колегія суддів погоджується
з доводами податкового органу, що
позивачем безпідставно сформований
податковий кредит за звітній період, що
призвело до втрат дохідної частини
Державного бюджету України.

Апеляційна інстанція вважає
помилковими доводи суду першої
інстанції про те, що висновки акту
перевірки на разі можуть предметом
дослідження лише у кримінальному
процесі, оскільки правопорушення
вчинені позивачем в сфері податкового
права та в результаті здійснення
господарської діяльності з
порушеннями вимог чинного
законодавства, а відтак судом першої
інстанції не правомірно не досліджено
виконання зобов'язань за договорами,
укладеними між позивачем та
контрагентами.

У відповідності до ст. 69 Кодексу
адміністративного судочинства України
доказами в адміністративній справі є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін.

Згідно ч. 4 ст. 70 КАС України обставини,
які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Проаналізувавши матеріали справи,
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
дійшов помилкового висновку щодо
обґрунтованості позовних вимог про
визнання незаконним та скасування
спірного податкового
повідомлення-рішення від 20.03.2012 року №
.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Апелянтом доведено правомірність та
обґрунтованість прийняття спірного
податкового повідомлення-рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів дійшла висновку про
необхідність скасування постанови
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 05 листопада 2012 року та
постановлення нової про відмову в
задоволенні вимог позивача.

Керуючись ст. ст. 158, 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205,
207, 212, 254, КАС України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Києва
Державної податкової служби -
задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 05 листопада 2012
року - скасувати.

Постановити по справі нове рішення,
яким в задоволенні вимог Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Єво-Профіт» до Державної податкової
інспекції у Шевченківському районі м.
Києва Державної податкової служби про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
20.03.2012 року № - відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення, та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України в порядку та строки
передбаченні ст. 212 КАС України.

Повний текст постанови суду
виготовлено 17.04.2014 року.

Головуючий суддя:
Бистрик Г.М.

Судді:
Карпушова О.В.

Оксененко О.М.

Головуючий суддя

Бистрик Г.М.

Судді:

Карпушова О.В.

Оксененко О.М.