Справа № 2-а-1522/6524/11
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2014-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2014 р. Справа № 2-а-1522/6524/11

Категорія: 10.3.2 Головуючий в 1 інстанції:
Ільченко Наталія Анатоліївна

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії:

головуючого судді - Єщенка О.В.

суддів - Димерлія
О.О.

- Романішина В.Л.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
департаменту праці та соціальної
політики Одеської міської ради на
постанову Приморського районного суду
міста Одеси від 12 грудня 2011 року в
адміністративній справі за позовом
ОСОБА_3 до департаменту праці та
соціальної політики Одеської міської
ради про визнання дій неправомірними
та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2011 року ОСОБА_3 звернувся
до суду з позовом до департаменту праці
та соціальної політики Одеської
міської ради про визнання дій
протиправними, зобов'язання здійснити
перерахунок та виплату щорічної
допомоги на оздоровлення з 25 грудня 1997
року по момент винесення рішення суду,
відповідно до ст.48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» у розмірі
п'яти мінімальних заробітних плат за
рахунок коштів Державного бюджету
України з урахуванням проведених
виплат за зазначений період.

В обґрунтування вимог позовної заяви
позивач зазначив, що він є особою,
постраждалою внаслідок Чорнобильської
катастрофи І категорії та інвалідом 2
групи, і відповідно до ст.48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
має право на отримання щорічної
допомоги на оздоровлення у розмірі 5
мінімальних заробітних плат, але
відповідач виплачує їй вказану
допомогу у значно меншому розмірі.

Ухвалою Приморського районного суду
міста Одесси від 04 листопада 2011 року
позовні вимоги ОСОБА_3 за період з 25
грудня 1997 року по 01 травня 2011 року
залишені без розгляду.

Постановою Приморського районного
суду міста Одеси від 12 грудня 2011 року
адміністративний позов задоволено
частково; визнано неправомірними дії
відповідача щодо невиплати щорічної
допомоги на оздоровлення на користь
позивача та зобов'язано відповідача
здійснити перерахунок та виплату на
користь ОСОБА_3 розмір соціальних
виплат на оздоровлення за 2011 рік
відповідно до ст.48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» у розмірі
п'яти мінімальних заробітних плат з
урахуванням раніше здійснених виплат;
стягнено з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі
500 (п'ятсот) грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
департамент праці та соціальної
політики Одеської міської ради подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, неповне з'ясування обставин, що
мають значення для справи, просить
скасувати оскаржуване судове рішення.

Заслухавши доповідача,
представників сторін, дослідивши
доводи апелянта в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_3 є громадянином, який постраждав
внаслідок Чорнобильської катастрофи І
категорії, учасником ліквідації
наслідків аваріїї на ЧАЄС( посвідчення
серії НОМЕР_1 від 12.12.1997 р., вкладка
НОМЕР_2 від 25.12.97р. ) та інвалідом 2 групи.

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
права громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи
на охорону їхнього життя і здоров'я,
соціального захисту потерпілого
населення, створення єдиного порядку
визначення категорій зон
радіоактивного забруднення територій,
умов проживання і трудової діяльності
на них закріплені в Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ст.48 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» позивачу
повинна виплачуватись щорічно
одноразова грошова допомога на
оздоровлення у розмірі п'яти
мінімальних заробітних плат і ця
допомога виплачується за місцем
проживання органами соціального
захисту населення. Розмір мінімальної
заробітної плати визначається на
момент виплати вказаної грошової
допомоги.

Відповідно до п.30 ст.71 Закону України
Про Державний бюджет України на 2007 рік»
дію ст.48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» в частині виплати допомоги
на 2007 рік було зупинено.

Проте Рішенням Конституційного суду
України від 09.07.2007 року №6-рп/2007
зупинення дії ст.48 вищевказаного
Закону на 2007 рік в частині виплати
компенсацій і допомоги передбачене
ст.71 Закону України «Про Державний
бюджет України на 2007 рік» було визнано
таким, що не відповідає Конституції
України.

Відповідно до п.п. 11 п.28 розділу II ЗУ
«Про Державний бюджет України на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» дію ст. 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» в частині виплати допомоги
на 2008 рік було також зупинено.

Рішенням Конституційного суду України
від 22 травня 2008 року №10рп/08 визнані
такими, не відповідають Конституції
України, вищевказані положення Закону
України «Про Державний бюджет раїни на
2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» щодо
припинення ст.48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» стосовно
виплати щорічної допомоги в розмірах,
передбачених цією статтею.

Відповідачем незважаючи на викладені
обставини в 2010 року проводилася
виплата щорічної допомоги на
оздоровлення в розмірах, встановлених
Постановою КМУ від 26.07.1996 року №836 «Про
компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та Постановою КМУ від
12.07.2005 року №562 «Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», а саме - 120 гривень.

Відповідно до ст. 22 Конституції
України права і свободи громадянина
закріплені цією Конституцією, не є
вичерпними. При прийнятті нових
законів, або внесенні змін до чинних
законів не допускається звуження
змісту та обсягу існуючих прав і
свобод.

Крім цього відповідно до ст.71 ЗУ «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» дія
положень цього Закону не може
призупинятись іншими законами, крім
законів про внесення змін до цього
Закону.

Дію ст.48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» в частині виплати
вищезазначеної щорічної допомоги на 2011
рік не було зупинено положеннями
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2011 рік».

Таким чином, не застосовуючи
положення Закону України «Про
Державний бюджет України на 2011 рік» при
розрахунку суми допомоги на
оздоровлення, виплачених позивачу,
відповідач фактично звузив
гарантовані права та пільги для
учасників ліквідації наслідків аварії
Чорнобильській АЕС І категорії, що
суперечить нормам Закону України «Про
статус і соціальний захисту громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» та
Конституції України.

Відсутність бюджетного фінансування
не може бути причиною невиконання
покладених на суб'єкта владних
повноважень зобов'язань, оскільки
реалізація особою права, що пов'язане з
отриманням бюджетних коштів, яке
базується, на спеціальних та чинних на
час виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актах
національного законодавства, не може
бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань.

Колегія суддів приходить до висновку,
що при розгляді справи судом першої
інстанції правильно застосовані норми
матеріального та процесуального права,
що відповідно до ч.1 ст.200 КАС України є
підставою для залишення апеляційної
скарги без задоволення, а судового
рішення - без змін.

Керуючись ст.ст.183-2, 195, 197 ч.1, 198 ч.1 п.1, 200,
206, 254 ч.5 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу департаменту праці
та соціальної політики Одеської
міської ради залишити без задоволення,
постанову Приморського районного суду
міста Одеси від 12 грудня 2011 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій сторонам, які
беруть участь у справі, є остаточною та
оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя /підпис/ Єщенко
О.В.

суддя /підпис/
Димерлій О.О.

суддя /підпис/
Романішин В.Л.