Справа № 2а-2669/11/0309
Суддя: Сапіга В.П.
Дата ухвалення: 2014-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2014 року
Справа № 9104/109180/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі
головуючого судді:

головуючого-судді:
Сапіги В.П.

суддів:
Левицької Н.Г., Обрізка І.М.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в Любешівському районі
Волинської області на постанову
Любешівського районного суду від 27.07.2011
року по справі за позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
Любешівському районі Волинської
області про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О
В И В :

22.06.2011 року позивач звернувся в суд
першої інстанції з адміністративним
позовом до управління Пенсійного фонду
України в Любешівському районі
Волинської області, в якому просив
зобов'язати відповідача здійснити
перерахунок для призначення та виплати
основної державної пенсії в розмірі
восьми мінімальних пенсій за віком
відповідно до ст. 54 ЗУ «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» з 08.06.11 р. по день
припинення права на даний вид пенсії.
Також зобов'язати відповідача
здійснити перерахунок для призначення
та виплати додаткової пенсії за шкоду
заподіяну здоров'ю в розмірі 75 %
мінімальної пенсії за віком, доплати до
пенсії у розмірі 2 мінімальних
заробітних плат відповідно до ст.ст. 39,
51 ЗУ «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» та
підвищення до пенсії як дитині війни у
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком
за період в межах строку позовної
давності по день припинення права на
даний вид пенсії та доплати до пенсії.

Постановою Любешівського районного
суду від 27.07.2011 року позов задоволено.
Зобов'язано управління Пенсійного
фонду України в Любешівському районі
Волинської області здійснити
перерахунок та виплату на користь
ОСОБА_1 державної пенсії в розмірі 8
мінімальних пенсій за віком з 08.06.2011 р.
по день припинення права на даний вид
пенсії, додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю в розмірі 75%
мінімальної пенсії за віком, доплати до
пенсії як непрацюючому пенсіонеру,
який проживає у зоні гарантованого
добровільного відселення у розмірі 2
мінімальних заробітних плат,
соціальної державної допомоги як
дитині війни у розмірі 30% мінімальної
пенсії за віком з 22.12.2010 р. по день
припинення права на дані види доплат до
пенсії відповідно до положень ст.ст. 39,
50, 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» з
врахуванням проведених виплат.

Звернено постанову до негайного
виконання.

Не погодившись з прийнятим рішенням,
управління Пенсійного фонду України в
Любешівському районі Волинської
області оскаржило його в апеляційному
порядку, покликаючись на неповне
з'ясування обставин справи, прийняте із
порушенням норм матеріального та
процесуального права. Просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову, якою у
задоволенні позову відмовити повністю
з підстав, викладених в апеляційній
скарзі.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Встановлено, що позивач є громадянкою,
яка постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи категорії 1,
має право на пенсію по інвалідності на
підставі ст. 54 ЗУ «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», доплату пенсії як
непрацюючому пенсіонеру, яка проживає
у зоні гарантованого добровільного
відселення та додаткову пенсію за
шкоду, заподіяну здоров`ю на підставі
ст.ст. 39, 50 цього Закону. Крім того,
позивач є дитиною війни, а відтак має
право на встановлене ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» підвищення до пенсії.

Наявність такого права у позивача є
визначальною для вирішення даного
спору, крім того це право гарантується
Конституцією України (частина 2 статті
46 Конституції України).

Колегія суддів зазначає, що пенсія
позивача у відповідності до ст.54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
як інваліда ІІ групи не може бути
нижчою як 8 мінімальних пенсій за віком,
цією ж нормою передбачено, що розмір
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначається
на момент виплати пенсії згідно із
Законом про Державний бюджет України
та не може коригуватися іншими
нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст.50 даного Закону
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, інвалідам ІІ групи,
віднесеним до першої категорії,
виплачується у розмірі 75 % мінімальної
пенсії за віком. Порядок обчислення
пенсії по інвалідності, що настала
внаслідок каліцтва чи захворювання
пов`язаного з Чорнобильською
катастрофою, визначається Кабінетом
Міністрів України.

Згідно апеляційної скарги відповідача
вбачається, що мінімальні розміри
пенсії по інвалідності особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи виплачуються відповідно до
постанови Кабінету Міністрів України
№ 654 від 16.07.2008 року «Про підвищення
рівня пенсійного забезпечення
громадян». Розміри додаткових пенсій
обчислюються у встановлених відсотках
від прожиткового мінімуму,
встановленого законом для осіб, які
втратили працездатність відповідно до
постанови Кабінету Міністрів України
№ 530 від 28.05. 2008 року «Деякі питання
соціального захисту окремих категорій
громадян».

Разом з тим, пунктом 2 постанови від 03
січня 2002 року №1 «Про підвищення
розмірів пенсій та інших соціальних
виплат окремим категоріям пенсіонерів,
фінансування яких здійснюється за
рахунок коштів державного бюджету»
всупереч положенням статей 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
Кабінет Міністрів України встановив
розміри сум, з яких проводиться
розрахунок пенсій, при тому що ці суми
не відповідають розмірам мінімальної
пенсії за віком.

Відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно з положеннями ч.4 ст.9 КАС України
у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Отже, за конституційними нормами,
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами, суд першої дійшов
правильного висновку, що при
визначенні розміру пенсій позивачу
застосуванню підлягають статті 50 та 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», а не наведені вище
постанови Кабінету Міністрів України,
які істотно звужують обсяг
встановлених законом прав.

Крім того, закріплення у статті 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»положення, яким
передбачено, що порядок обчислення
пенсії по інвалідності, що настала
внаслідок каліцтва чи захворювання, і
пенсії у зв'язку з втратою годувальника
внаслідок Чорнобильської катастрофи
визначається Кабінетом Міністрів
України, не означає, що останній,
встановлюючи такий порядок, може
допустити звуження змісту та обсягу
прав позивача, встановлених цим же
Законом. Тобто, Кабінет Міністрів
України має визначати зазначений
порядок не порушуючи положень цього
Закону.

Пунктом 28 розділу ІІ Закону України
«Про державний бюджет України на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України»були
внесені зміни, у тому числі до статей 50,
54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Після чого, рішенням Конституційного
Суду України № 10-рп від 22 травня 2008 року
положення пункту 28 розділу ІІ Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» були
визнані такими, що не відповідають
Конституції України (є
неконституційними), у зв`язку з чим з 22
травня 2008 року відновлена дія норм
статей 50, 54 Закону України «Про статус
та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

В подальшому, зокрема протягом 2010 року
та по 22.07.2011 року включно, положення
статей 50, 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» не змінювались і
неконституційними не визнавались.

Також положення ч.3 ст.28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», на думку
колегії суддів, не є перешкодою для
застосування даної величини
(мінімального розміру пенсії за віком)
для обрахування інших пенсій чи доплат,
пов'язаних з мінімальною пенсією за
віком, оскільки чинним законодавством
не встановлено іншого, крім
передбаченого ч. 1 цієї статті,
мінімального розміру пенсії за віком.

Зі статей 50 та 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» випливає,
що під час визначення розміру пенсії та
щомісячної додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, за основу їх
нарахування береться мінімальна
пенсія за віком.

Згідно з законодавством розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими частиною першою статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

З огляду на викладене колегія суддів
дійшла до висновку, що положення ч.3 ст.28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», з якої випливає, що
мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абзацом першим частини
першої цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно з цим
Законом. Разом з тим, наявність такої
норми за відсутності іншого
мінімального розміру пенсії за віком
не є підставою для відмови в реалізації
позивачем конституційної гарантії та
права на отримання пенсії і щомісячної
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров»ю, виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком, як це
встановлено ст.ст. 50 та 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ч.3 ст. 67 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», яка
набрала чинності 31 жовтня 2006 року, у
разі збільшення розміру прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом,
підвищується розмір пенсії, визначений
відповідно до статті 54 цього Закону, а
також розмір додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров»ю, особам,
віднесеним до 1,2,3,4 категорій, та розмір
щомісячної компенсації сім»ям за
втрату годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи.
Перерахунок пенсії здійснюється з дня
встановлення нового розміру
прожиткового мінімуму.

Аналіз зазначеної норми, яка є
імперативною, свідчить, що підставою
для перерахунку пенсії є встановлення
нового розміру прожиткового мінімуму,
і цей перерахунок здійснюється з дня
встановлення цього мінімуму.

Відповідно до частини першої статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» мінімальний розмір
пенсій за віком встановлюється у
розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом.

Таким чином, новий мінімальний розмір
пенсії за віком залежить від нового
розміру прожиткового мінімуму.

Оскільки позивачу слід визначати
пенсію, виходячи з мінімальної пенсії
за віком, яка встановлюється в розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, то в разі
збільшення розміру цього прожиткового
мінімуму перерахунок пенсії позивачу
повинен проводитись, виходячи з нового
розміру мінімальної пенсії за віком.

Право на підвищення до пенсії як
непрацюючому пенсіонеру, який проживає
в зоні гарантованого добровільного
відселення, передбачене ст. 39 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно ч.2 ст.39 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» пенсії
непрацюючим пенсіонерам, які
проживають на територіях
радіоактивного забруднення,
підвищуються у розмірах, встановлених
частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 цього Закону
громадянам, які працюють на території
зони гарантованого добровільного
відселення, провадиться доплата в
розмірі двох мінімальних заробітних
плат.

Дія норм ст. 39 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» на 2010 рік й
до 23.07.2011 р. не була зупинена чи обмежена
іншими нормативними актами.

Суд апеляційної інстанції вважає
підставними заявлені позовні вимоги в
частині зобов'язання відповідача
нарахувати і виплатити підвищення до
пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії
за віком за період 2010 року по 22.07.2011 р.
оскільки дія норм ст.6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни» в
цей період не була зупинена чи обмежена
іншими нормативними актами, отже
нарахування та виплата в цей період
дітям війни підвищення до пенсії або
щомісячного грошового довічного
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, повинні були здійснюватися
відповідно до норм Закону України «Про
соціальний захист дітей війни».

Положення ч.3 ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», на думку колегії суддів
не є перешкодою для застосування даної
величини (мінімального розміру пенсії
за віком) до обрахування інших пенсій
чи доплат пов'язаних з мінімальною
пенсією за віком, оскільки чинним
законодавством не встановлено іншого
крім передбаченого ч.1 цієї статті
мінімального розміру пенсії за віком.

Позовні вимоги позивача не виходять за
межі строку звернення до суду з
адміністративним позовом,
передбаченого ст. 99 КАС України.

При цьому, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити про те, що 14 червня
2011 року Верховною Радою України
прийнято Закон України "Про внесення
змін до Закону України "Про Державний
бюджет України на 2011 рік", який набрав
чинності 19 червня 2011 року. Пунктом 7 ч.1
цього Закону Прикінцеві положення
Закону України "Про Державний бюджет
України на 2011 рік" доповнено п.4, яким
установлено, що у 2011 році норми і
положення ст.ст. 39, 50, 51, 52, 54 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", ст. 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни", ст.ст. 14, 22, 37 та ч.3 ст.43 Закону
України "Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб" застосовуються у
порядку та розмірах, встановлених
Кабінетом Міністрів України виходячи з
наявного фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік. На
виконання вимог Закону України від 14
червня 2011 року "Про внесення змін до
Закону України "Про Державний бюджет
України на 2011 рік", - 06 липня 2011 року
Кабінетом Міністрів України прийнято
постанову № 745 "Про встановлення деяких
виплат, що фінансуються за рахунок
коштів державного бюджету", яка набрала
чинності 23 липня 2011 року.

За таких обставин колегія суддів
вважає невірним висновок суду про
задоволення позовних вимог по день
припинення права на дані види доплат до
пенсії без конкретизації дати з огляду
на те, що станом на час винесення
оскаржуваної постанови в
законодавстві відбулися зміни, які
регулюють спірні правовідносини.

Оскільки функції з призначення,
нарахування та виплати пенсії позивачу
здійснює Пенсійний фонд України в
особі управління Пенсійного фонду
України в Любешівськомук районі
Волинської області, обов'язок щодо
нарахування і виплати спірної допомоги
правильно покладено на відповідача у
справі.

Крім того, суд помилково допустив
постанову до негайного виконання в
повному обсязі, оскільки, в даному
випадку слід застосовувати приписи п.1
ч.1 ст.256 КАС України, яка є спеціальною
для цієї категорії справ. Вказана норма
передбачає негайне виконання постанов
суду про присудження виплати пенсій,
інших періодичних платежів з
Державного бюджету України або
позабюджетних державних фондів лише у
межах суми стягнення за один місяць.

З огляду на викладене, суд апеляційної
інстанції приходить до переконання про
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
спору по суті. Відтак, оскаржувана
постанова підлягає скасуванню з
прийняттям нової, якою позовні вимоги
слід задовольнити частково.

Керуючись ст.ст.160, 183-2, 195, 197, 198, 202, 205, 207,
254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Любешівському районі Волинської
області задовольнити частково,
постанову Любешівського районного
суду Волинської області від 27.07.2011 року
у справі № 2а-2669/11 скасувати та прийняти
нову постанову.

Адміністративний позов ОСОБА_1
задовольнити частково.

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в Любешівському районі
Волинської області нарахувати та
виплатити на користь ОСОБА_1 державну
пенсію в розмірі не менше восьми
мінімальних пенсій за віком за період з
08.06.2011 року по 22.07.2011 року, додаткову
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, в
розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії
за віком та як непрацюючому пенсіонеру,
який проживає у зоні гарантованого
добровільного відселення, підвищення
до пенсії у розмірі двох мінімальних
заробітних плат відповідно до положень
ст.ст. 39, 50, 54 Закону України «Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» за період з 22.12.2010 року по
22.07.2011 року з врахуванням ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» та
виплачених сум.

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в Любешівському районі
Волинської області нарахувати та
виплатити на користь ОСОБА_1 підвищення
до пенсії у розмірі 30 % мінімальної
пенсії за віком, передбаченої ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни», за період з 22.12.2010 року по
22.07.2011 року з врахуванням ч. 1 ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та виплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанову звернути до негайного
виконання у межах суми стягнення за
один місяць.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, є
остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя :
В.П.Сапіга

Судді:
Н.Г.Левицька

І.М.Обрізко