Справа № 463/966/14-а
Суддя: Гирич С. В.
Дата ухвалення: 2014-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2014 року м.
Львів Справа №2-а/463/50/14

Личаківський районний суд м. Львова

в складі

головуючого судді
Гирич С. В.

при секретарі судових засідань
Волоско Х.О.

представника позивача
ОСОБА_2

в м. Львові

у відкритому судовому засіданні,

розглянувши адміністративний позов
ОСОБА_3 до Управління Держаної
автомобільної інспекції Управління
МВС України у Тернопільській області
про скасування постанови про
притягнення до адміністративної
відповідальності, суд -

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся із позовом до
відповідача про скасування постанови
про притягнення до адміністративної
відповідальності ОСОБА_3 від 13.02.2014 року
серії ВО1 №199643.

В обґрунтування своїх позовних вимог
покликається на те, що в його діях
відсутній склад адміністративного
правопорушення, оскільки порушення ним
вимог дорожнього знаку було допущено
внаслідок того, що його розміщення не
відповідало вимогам п.8.2.1 Правил
дорожнього руху, а саме тим, що під
певним кутом зору дорожній знак
закривається великогабаритними
транспортними засобами. Також вважає,
що оскаржувана постанова неправомірно
винесена працівником ДАІ на місці
вчинення правопорушення, оскільки її
розгляд повинен здійснюватися в
органі, до юрисдикції якого належить
розгляд справи про вчинене
правопорушення, яке вчинене на
відповідній території. Крім того,
просить врахувати, що його було
неправомірно обмежено інспектором ДПС
ВДАІ ТМВ МГБ Кльоцком М.Р. в праві
користуватись правовою допомогою
адвоката або іншого фахівця у галузі
права під час розгляду справи про
адміністративне правопорушення, а
також порушено порядок визначення
розміру адміністративного стягнення
та його накладення. Тому просить
адміністративний позов задовольнити.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_2 позовні вимоги
підтримав та надав пояснення
аналогічні вищенаведеним.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про дату час та
місце розгляду справи повідомлений
належним чином, причин неявки суду не
повідомив, а тому суд вважає, що справу
слід розглянути у його відсутності.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши зібрані докази та
з'ясувавши дійсні обставини справи, суд
вважає, що адміністративний позов до
задоволення не підлягає виходячи з
наступного.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України;

2) з використанням повноваження з метою,
з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності
перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія);

9) з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

В судовому засіданні встановлено, що
13.02.2014 року інспектором ДПС ВДАІ ТМВ МГБ
Кльоцком М.Р. складено протокол про
адміністративне правопорушення серія
АА2 № 135359 (а.с.18) та на підставі нього
винесено постанову серія ВО1 № 199643 від
13 .02.2014 року (а.с.19), за якою позивача
визнано винним у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ч.1 ст.122 КпАП України та
накладено адміністративне стягнення у
вигляді штрафу в розмірі 255 грн.

Згідно протоколу та постанови
вбачається, що позивач 13.02.2014 року о 10.30
год. керуючи автомобілем марки «ЗАЗ»
д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Руська в м.
Тернополі, не виконав вимог дорожнього
знаку 3.2 "Рух механічних транспортних
засобів заборонено", чим порушив
Правила Дорожнього Руху України.

Позивач обґрунтовуючи свої позовні
вимоги, просить скасувати вище
зазначену постанову, як неправомірну,
оскільки на його думку вона винесена з
порушенням процедури розгляду справи
про адміністративне правопорушення.

Крім цього, позивач визнаючи факт не
виконання ним вимог дорожнього знаку 3.2
"Рух механічних транспортних засобів
заборонено" під час руху автомобілем по
вул. Руська в м. Тернополі, вважає, що в
його діях не було складу
адміністративного правопорушення,
оскільки розміщення дорожнього знаку
не відповідало вимогам п.8.2.1 Правил
дорожнього руху, у зв'язку із чим мала
місце обмежена оглядовість дорожнього
знаку.

Проте з такими доводами позивача суд не
може погодитися, оскільки, всупереч
вимогам ч.1 ст.71 КАС України позивачем
не представлено жодного належного та
допустимого доказу в підтвердження
того, що зазначений дорожній знак був
розміщений з порушенням п.8.2.1 Правил
дорожнього руху, і під час здійснення
ним руху на автомобілі по вул. Руській в
м. Тернополі цей дорожній знак був
закритий від його огляду.

При цьому, суд враховує положення ч. 2
ст.71 КАС України, яким визначено, що в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача.

Однак суд переконаний, що в даному
випадку, положення не підлягає до
застосування, оскільки, у
відповідності до положень ст. 9 Закону
України «Про дорожній рух»
встановлення дорожніх знаків
відноситься виключно до компетенції
власників доріг, яким відповідач не
являється, рішення про встановлення на
вул. Руська в м. Тернополі відповідного
дорожнього знаку на даний час у
встановленому законом порядку не
скасоване, і суду таке не представлене,
а відтак з цих підстав у відповідача не
виникає обов'язку доводити
правомірність оспорюваного рішення.

Таким чином суд вважає, що винуватість
позивача у вчиненні адміністративного
правопорушення, за яке його було
притягнуто до адміністративної
відповідальності оскаржуваною
постановою є доведена.

Не погоджується суд і з іншими доводами
позивача неправомірності постанови
про його притягнення до
адміністративної відповідальності,
які стосуються допущених службовою
особою процедурних порушень порядку
розгляду справи про адміністративне
правопорушення, таких як порушення
його права на отримання правової
допомоги, не врахування усіх істотних
обставин, що мають значення для
розгляду справи та розгляду
інспектором справи про
адміністративне правопорушення у
місці вчиненні адміністративного
правопорушення, а не в органі за місцем
вчинення адміністративного
правопорушення.

Так, порядок розгляду справ про
адміністративне правопорушення
визначений Главою 22 КпАП України.
Положення Глави містять обмеження щодо
максимального строку розгляду справи
про адміністративне правопорушення у
15-и денний термін, однак не містять
жодних обмежень щодо неможливості
розгляду справи у день вчинення
адміністративного правопорушення.
Трьохденний строк для вручення
повістки учаснику справи про
адміністративне правопорушення
передбачений виключно для справ, що
вирішуються судами.

У відповідності до ч.1 ст. 276 КПАП
України визначено, що справа про
адміністративне правопорушення
розглядається за місцем його вчинення.

Відповідно до ст. 222 КпАП України від
імені органів внутрішніх справ
розглядати справи про адміністративні
правопорушення передбачені ч.1 ст. 122
КпАП України і накладати
адміністративні стягнення мають право
працівники відповідних підрозділів
Міністерства внутрішніх справ України,
що забезпечують безпеку дорожнього
руху, які мають спеціальні звання.

Таким чином суд приходить до висновку,
що постанова про притягнення позивача
до адміністративної відповідальності
прийнята уповноваженою службовою
особою на підставі, у межах
повноважень, у спосіб та строки, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Щодо розгляду справи про
адміністративне правопорушення
посадовою особою на місці вчинення
адміністративного правопорушення, а не
в органі за місцем вчинення
правопорушення, судом не вбачається
порушень прав позивача, оскільки така
розглянута у відповідності до вимог ст.
280 КпАП України у присутності
правопорушника.

Також суд вважає безпідставними
твердження позивача про неврахування
посадовою особою ряду істотних
обставин, що впливають на вид та розмір
покарання, а також незабезпечення
надання йому правової допомоги під час
розгляду справи про адміністративне
правопорушення, оскільки позивач був
присутній під час розгляду справи про
адміністративне правопорушення, однак
про намір скористатися правовою
допомогою жодним чином не заявив, про
існування обставин, які б впливали на
вид та розмір покарання за вчинене
правопорушення не повідомив ні на час
розгляду справи про адміністративне
правопорушення, ні на даний час. Обрав
спосіб захисту при якому відмовився
від дачі пояснень по суті вчиненого
адміністративного правопорушення. За
наслідками розгляду справи про
адміністративне правопорушення
посадовою особою йому було обрано
мінімальне покарання передбачене
санкцією статті.

За таких обставин суд вважає, що в
задоволенні адміністративного позову
слід відмовити за його
безпідставністю.

Керуючись ст.ст. 2, 160-163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

в задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 до
Управління Держаної автомобільної
інспекції Управління МВС України у
Тернопільській області про скасування
постанови інспектора ДПС взводу ДПС
ВДАІ ТМВ МГБ м. Тернопіль Кльоцка М.Р.
від 13.02.2014 року серії ВО1 №199643 про
притягнення до адміністративної
відповідальності ОСОБА_3 за вчинення
правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122
КпАП України та накладення
адміністративного стягнення у вигляді
штрафу в розмірі 255 грн. - відмовити за
безпідставністю вимог.

Постанова суду остаточна та оскарженню
не підлягає.

Суддя:
Гирич С. В.