Справа № 2а-8412/12/2070
Суддя: Бухтіярова І.О.
Дата ухвалення: 2014-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" квітня 2014 р. м. Київ
К/800/7444/13

Вищий адміністративний суд України у
складі: головуючого судді Бухтіярової
І.О., суддів Костенка М.І., Приходько І.В.,

секретаря судового засідання Волошина
В.М.,

представника позивача Смірнова І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу товариства
з обмеженою відповідальністю
«Цукрове»

на постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 17.10.2012 року

та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 21.01.2013 року

у справі № 2а-8412/12/2070

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Цукрове» (далі -
позивач, ТОВ «Цукрове»)

до Красноградської міжрайонної
державної податкової інспекції
Харківської області Державної
податкової служби (далі - відповідач,
Красноградська МДПІ Харківської
області)

про скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Цукрове» звернулось у липні 2012
року до суду з позовом до
Красноградської МДПІ Харківської
області про скасування податкових
повідомлень-рішень від 30.01.2012 року №
, № , № .

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 17.10.2012 року,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 21.01.2013 року,
в задоволенні позову відмовлено у
повному обсязі.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, позивач подав
касаційну скаргу, в якій просить
касаційну скаргу задовольнити,
скасувати рішення судів попередніх
інстанцій та прийняти нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги.
Вважає, що рішення судів першої та
апеляційної інстанцій були прийняті з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, а саме
ст. 125 Земельного кодексу України, ст. 13
Закону України «Про плату за землю», ст.
21 Закону України «Про орендну плату за
землю», ст. ст. 271, 288 Податкового кодексу
України (далі - ПК України) .

Заперечення на касаційну скаргу не
надходили, що не перешкоджає її
розгляду по суті.

Відповідно до частини першої статті 220
Кодексу адміністративного судочинство
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому засіданні та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача
про обставини, необхідні для ухвалення
судового рішення судом касаційної
інстанції, дослідивши доводи
касаційної скарги, матеріали справи,
судові рішення, суд касаційної
інстанції дійшов висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідачем проведено
планову виїзну перевірку позивача з
питань дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.04.2011 року по
31.10.2011 року, валютного та іншого
законодавства за період з 01.04.2011 року по
31.10.2011 року, за результатами якої
складено акт від 11.01.2012 року за №
24/23/31633236, яким встановлено, зокрема,
порушення ТОВ «Цукрове»: пп. 288.5.1 п. 288.5
ст. 288 ПК України, не дотримано
встановленого мінімального розміру
орендної плати за земельні ділянки, що
використовуються відповідно до
договорів оренди землі державної та
комунальної власності, що укладені ТОВ
«Цукрове» від 23.11.2006 року, 20.07.2007 року з
Кегичівською селищною радою та з
Чапаївською селищною радою від 07.12.2006
року; пп. 135.4.1. п. 135.4. ст. 135. пп. 138.10.3 п. 138.10
ст. 138. п. 150.1 ст. 150, п. 153.8 ст. 153 ПК України,
в результаті чого ТОВ «Цукрове»
занижено податок на прибуток на суму 30
721,00 гривня.

На підставі висновків акту перевірки
відповідачем прийняті наступні
податкові повідомлення-рішення:

№ від 30.01.2012 року, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на прибуток на загальну суму
30 721,00 гривня;

№ від 30.01.2012 року, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з орендної плати за землю на загальну
суму 62 135,00 гривень, у тому числі за
основним платежем - 41 423,38 гривні, за
штрафними (фінансовими) санкціями - 20
711,69 гривень;

№ від 30.01.2012 року, яким позивачу
збільшено суму грошового забезпечення
з орендної плати за землю на загальну
суму 85 249,00 гривень, у тому числі за
основним платежем - 56 832,76 гривні, за
штрафними (фінансовими) санкціями - 28
416,38 гривень.

Крім того, судом апеляційної інстанції
встановлено, що позивач орендує
земельні ділянки на підставі: договору
оренди землі від 23.11.2006 року, укладеного
між Кегичівською районною державною
адміністрацією та ЗАТ СГП «Цукрове»
(земельна ділянка площею 20,4368 га,
розташована на території Чапаївської
селищної ради Кегичівського району
Харківської області); договору оренди
землі від 23.11.2006 року, укладеного між
Кегичівською районною державною
адміністрацією та ЗАТ СГП «Цукрове»
(земельна ділянка площею 22,4425 га,
розташована на території Чапаївської
селищної ради Кегичівського району
Харківської області); договору оренди
землі від 23.11.2006 року, укладеного між
Кегичівською районною державною
адміністрацією та ЗАТ СГП «Цукрове»
(земельна ділянка площею 35,3325 га,
розташована розташована за межами
населеного пункту на території
Чапаївської селищної ради
Кегичівського району Харківської
області); договору оренди землі від
20.07.2007 року, укладеного між
Кегичівською селищною радою
Харківської області та ЗАТ СГП
«Цукрове» (земельна ділянка площею 6,4086
га, розташована на території
Кегичівської селищної ради
Кегичівського району Харківської
області).

Суди попередніх інстанцій, вирішуючи
спір по суті та відмовляючи в
задоволенні позовних вимог, виходили з
того, що для платників податків,
основною діяльністю яких є виробництво
сільськогосподарської продукції, до
складу витрат включається плата за
землю, що не використовується в
сільськогосподарському виробничому
обороті. Хоча розмір орендної плати за
землю є умовою договору оренди, разом з
тим, орендна плата є формою податку на
землю, справляння плати за землю є
сферою регулювання податкового
законодавства. Сплата обов'язкових
платежів, до яких віднесено і плату за
землю не може залежати від умов
договору. Наявність чи відсутність
державної реєстрації договору оренди
земельної ділянки, як умова
нарахування та сплати податкового
зобов'язання, чинним податковим
законодавством не визначена, а тому
суди дійшли висновку про те, що
позивачем занижено оренду плату за
квітень-жовтень 2011 року за земельні
ділянки, які перебувають у державній
або комунальній власності на суму 98 256,14
гривень.

Однак, з такими висновками судів
попередніх інстанцій колегія суддів
касаційної інстанції не погоджується з
огляду на наступне.

Судом першої та апеляційної інстанцій
зроблений висновок про правомірність
нарахування відповідачем фінансових
зобов'язань по податку на прибуток у
сумі 30 721,00 гривня на підставі висновку
акту перевірки , в якому зазначено, що
за період з 01.04.2011 року по 30.09.2011 року
встановлено заниження ТОВ «Цукрове»
податку на прибуток на 30 721,00 гривні.

Колегія суддів касаційної інстанції не
погоджується з таким висновком судів
попередніх інстанцій та вважає
неправомірним нарахування податку на
прибуток у сумі 30 721,00 гривня, оскільки
при визначені податкового зобов'язання
з орендної плати вони повинні бути
віднесені до валових витрат, що в свою
чергу унеможливлює нарахування
податку на прибуток.

Судами першої та апеляційної інстанцій
зроблений висновок про те, що
зобов'язання по сплаті орендної плати
за землі державної та комунальної
власності виникає безпосередньо з
вимог закону, а не з договору оренди
землі.

Колегія суддів касаційної інстанції не
погоджується з таким висновком судів
попередніх інстанцій, з огляду на
наступне.

В акті перевірки від 11.01.2012 року №
24/23/31633236 «Про результати позапланової
виїзної перевірки ТОВ «Цукрове» з
питань дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.04.2011 року по
31.10.2011 року, валютного та іншого
законодавства за період з 01.04.2011 року по
31.10.2011 року» податковим органом
зроблений висновок про заниження ТОВ
«Цукрове» за період з 01.04.2011 року по
31.10.2011 року суми орендної плати за землі
державної та комунальної власності в
сумі 98 256,14 гривень за договорами оренди
землі на території Кегичівського,
Сахновщинського та Зачепилівського
районів Харківської області.

Такий висновок відповідачем зроблений
виходячи з того факту, що у
перевіряємий період законом визначена
орендна ставка для земель комунальної
та державної форм власності, по яким
встановлена нормативна грошова оцінка,
на рівні не нижче трикратного розміру
земельного податку, розмір якого
складає 1% від нормативної грошової
оцінки землі для земель комунальної
форми власності в межах населеного
пункту та 5% від нормативної грошової
оцінки землі для земель державної
форми власності за межами населеного
пункту відповідно до приписів п. 288.5 ст.
288 ПК України. А згідно договорів оренди
земель ТОВ «Цукрове» сплачувало у
вказаний період орендну плату
відповідно до умов договорів, але нижчу
ніж встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 83 Земельного
кодексу України землі, які належать на
праві власності територіальним
громадам сіл, селищ, міст, є комунальною
власністю. У комунальній власності
перебувають усі землі в межах
населених пунктів, крім земель
приватної та державної власності, а
також земельні ділянки за їх межами, на
яких розташовані об'єкти комунальної
власності.

Відповідно до п. «в» ст. 12 Земельного
кодексу України до повноважень
сільських, селищних, міських рад у
галузі земельних відносин на території
сіл, селищ, міст належить, зокрема,
надання земельних ділянок у
користування із земель комунальної
власності відповідно до цього Кодексу.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про
плату за землю» використання землі в
Україні є платним. Плата за землю
справляється у вигляді земельного
податку або орендної плати, що
визначається залежно від грошової
оцінки земель. За земельні ділянки,
надані в оренду, справляється орендна
плата.

Граничний розмір орендної плати за
земельні ділянки, які перебувають у
державній або комунальній власності,
встановлено Законом України «Про
оренду землі» та є обов'язковим при
укладанні відповідних договорів.

Відповідно до частини першої статті 21
цього ж Закону орендна плата - це
платіж, який орендар вносить
орендодавцеві за користування
земельною ділянкою.

Підставою нарахування земельного
податку відповідно до ст. 13 Закону
України «Про плату за землю» є дані
державного земельного кадастру, а
орендної плати за земельну ділянку, яка
перебуває у державній або комунальній
власності, - договір оренди такої
земельної ділянки.

Частиною 4 ст. 21 Закону України «Про
оренду землі» визначено, що річна
орендна плата за земельні ділянки, які
перебувають у державній або
комунальній власності, надходить до
відповідних бюджетів. Розподіляється і
використовується відповідно до закону
і не може бути меншою для земель
сільськогосподарського призначення -
розміру земельного податку, що
встановлюється Законом України «Про
плату за землю»; для інших категорій
земель - трикратного розміру
земельного податку, що встановлюється
Законом України «Про плату за землю».

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про
оренду землі» та ст. 8 Закону України
«Про плату за землю» передбачено
внесення змін у розмір орендної плати
за земельні ділянки, які перебувають у
державній або комунальній власності.

Разом із тим, ст. 30 Закону України «Про
плату за землю» встановлено, що зміна
умов договору оренди землі
здійснюється за взаємною згодою
сторін. У разі недосягнення згоди щодо
зміни умов договору оренди землі спір
вирішується в судовому порядку.

При цьому статтею 654 Цивільного кодексу
України передбачено, що зміна договору
вчиняється в такій самій формі, що й
договір, що змінюється, якщо інше не
встановлено договором або законом чи
не випливає зі звичаїв ділового
обороту.

Вищезазначені положення законодавчих
актів знайшли своє відображення і в
умовах укладених позивачем з
райдержадміністраціями договорів
оренди.

Відповідно до статті 2 Закону України
«Про державну податкову службу в
Україні» державна податкова інспекція
наділена повноваженнями зі здійснення
контролю за додержанням податкового
законодавства, правильністю
обчислення, повнотою і своєчасністю
сплати до бюджетів, державних цільових
фондів податків і зборів (обов'язкових
платежів), а також неподаткових
доходів, установлених законодавством,
проте ініціативою вносити зміни в
договори оренди землі відповідно до
статей 12, 80, 83 Земельного кодексу
України, статей 21, 30 Закону України «Про
оренду землі» наділена одна зі сторін
цих договорів.

Договір оренди землі є
цивільно-правовим, а отже, йому
притаманні такі ознаки, як свобода
договору, обов'язковість його
виконання сторонами тощо. Суб'єкт
владних повноважень, який не є
учасником договору, не може
здійснювати владні управлінські
функції шлях,ом втручання у відносини
сторін договору, але має право
контролювати належність виконання
договору та відповідність його умов
чинному законодавству України, зокрема
стежити, щоб такі умови не суперечили
інтересам суспільства.

Таким чином, зміна розміру земельного
податку згідно із Законом України «Про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України» від 03.06.2008 року № 309-VІ є
підставою для перегляду встановленого
розміру орендної плати шляхом внесення
відповідних змін до договорів оренди
землі його учасниками, зазначене не
тягне автоматичну зміну умов договорів
щодо розміру орендної палати, а відтак
і відповідного донарахування
податковим органом суми податкового
зобов'язання з орендної плати із
застосуванням штрафних санкцій за
оспорюваним податковим
повідомленням-рішенням.

Таке застосування норм матеріального
права відповідає практиці Верховного
Суду України.

Відповідно до ст. 229 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції має право
скасувати судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій та ухвалити
нове рішення, якщо обставини справи
встановлені повно і правильно, але суди
першої та апеляційної інстанцій
порушили норми матеріального чи
процесуального права, що призвело до
ухвалення незаконного судового
рішення.

Враховуючи, що суди повно і правильно
встановили фактичні обставини справи,
але неправильно застосували норми
матеріально та процесуального права,
що призвело до ухвалення незаконних
судових рішень, колегія суддів дійшла
висновку про наявність підстав для
задоволення касаційної скарги,
скасування рішень судів першої та
апеляційної інстанцій та ухвалення
нового судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 160, 167, 220-232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «Цукрове» -
задовольнити.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 17.10.2012 року
та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 21.01.2013 року
у справі № 2а-8412/12/2070 - скасувати та
прийняти нову постанову, якою позовні
вимоги задовольнити.

Скасувати податкові
повідомлення-рішення від 30.01.2012 року №
, № , № , прийняті
Красноградською міжрайонною державною
податковою інспекцією Харківської
області.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь товариства з обмеженою
відповідальністю «Цукрове» судовий
збір у розмірі 1781,05 гривня.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
переглянута з підстав, у порядку та в
строки, встановлені статтями 236-238
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:
І.О. Бухтіярова

Судді:
М.І. Костенко

І.В. Приходько