Справа № 2а-13965/12/2670
Суддя: Бухтіярова І.О.
Дата ухвалення: 2014-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" квітня 2014 р. м. Київ
К/800/12160/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі Бухтіярової І.О., Костенка М.І.,
Приходько І.В.,

при секретарі судового засідання
Волошина В.М.,

представника відповідача Корчук Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Оболонському
районі м. Києва Державної податкової
служби

на постанову окружного
адміністративного суду міста Києва від
06.12.2012 року

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 18.02.2013 року

у справі № 2а-13965/12/2670

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Операторські
технології» (далі - позивач, ТОВ
«Операторські технології»)

до Державної податкової інспекції у
Оболонському районі м. Києва Державної
податкової служби (далі - відповідач,
ДПІ у Оболонському районі м. Києва ДПС)

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

ТОВ «Операторські технології»
звернулось у жовтні 2012 року до суду з
адміністративним позовом до ДПІ у
Оболонському районі м. Києва ДПС про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
05.10.2012 року № .

Постановою окружного
адміністративного суду міста Києва від
06.12.2012 року, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 18.02.2013 року,
позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, відповідач подав
касаційну скаргу, в якій просить
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій скасувати та ухвалити нове
судове рішення, яким у задоволенні
позову відмовити в повному обсязі,
оскільки вважає, що постанову та ухвалу
було прийнято з порушенням норм
матеріального права та без належного
врахування всіх обставин справи.

Позивач в своїх запереченнях на
касаційну скаргу зазначає, що рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
прийняті з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
а тому просить залишити касаційну
скаргу без задоволення, а рішення судів
першої та апеляційної інстанцій без
змін.

Відповідно до частини першої статті 220
Кодексу адміністративного судочинство
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому засіданні та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи,
наведені у касаційній скарзі,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з огляду на наступне.

Судами першої та апеляційної інстанцій
у ході розгляду справи встановлено, що
відповідачем проведено перевірку
позивача, за результатами якої 12.09.2012
року складено акт № 687/22-123/31361300 про
результати позапланової невиїзної
документальної перевірки з питань
дотримання своєчасності та повноти
нарахування і сплати податку на додану
вартість при взаємовідносинах ТОВ
«Операторські технології» (код за
) з ТОВ «А.НЕТ» (код за ) та ТОВ «Блоксоюз» (код за ) за період з 01.07.2009 року по 30.06.2012
року.

Актом перевірки встановлено порушення
п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.2 ст.
201 Податкового кодексу України (далі -
ПК України), пп. 4.6.8 Порядку складання та
подання податкової звітності з ПДВ,
затвердженого наказом ДПА України від
25.01.2011 року № 41, в результаті чого
занижено ПДВ на загальну суму 2 177 636,00
гривень, у тому числі за серпень 2011 року
в сумі 313 780,00 гривень, вересень 2011 року в
сумі 638 778,00 гривень, жовтень 2011 року в
сумі 903 780,00 гривень та листопад 2011 року
в сумі 148 873,00 гривень.

Позивач на підставі п. 86.7 ст. 86 ПК
України подав до ДПІ у Оболонському
районі м. Києва ДПС письмові
заперечення, які за результатами
розгляду залишені без задоволення, а
висновки за результатами розгляду
заперечень на підставі акту від 12.09.2012
року № 687/22-123/31361300 без змін.

На підставі встановленого порушення
відповідачем 05.10.2012 року прийнято
податкове повідомлення-рішення №
, яким позивачу збільшено ПДВ в
розмірі 2 722 045,00 гривень, у тому числі 2 177
636,00 гривень основний платіж та 544 409,00
гривень штрафні санкції.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги, з яким погодився суд
апеляційної інстанції, виходив з того,
що відповідачем не надано до суду
належних доказів того, що на момент
проведення операцій з позивачем
підприємства-контрагенти були
фіктивними підприємствами, вчиняли
порушення в сфері оподаткування,
документували безтоварні операції з
метою формування фіктивного
податкового кредиту та валових витрат
для інших суб'єктів господарювання, та
укладали нікчемні правочини, які
завідомо порушують публічний порядок
та суперечать інтересам держави і
суспільства. Крім того, надані суду
докази не дають підстав для висновку,
що вчинені позивачем господарські
операції з контрагентами є сумнівними,
не відповідають дійсному економічному
змісту, і вчинені з метою одержання
доходу саме за рахунок податкової
вигоди за відсутності наміру
здійснювати реальну підприємницьку
діяльність.

Переглянувши судові рішення у межах
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає
такі висновки судів попередніх
інстанцій неповними та передчасними,
виходячи з наступного.

Статтею 69 Кодексу адміністративного
судочинства України передбачено, що
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів. Докази суду надають особи,
які беруть участь у справі. Суд може
запропонувати надати додаткові докази
або витребувати додаткові докази за
клопотанням осіб, які беруть участь у
справі, або з власної ініціативи.

Згідно зі ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим, тобто таким, що ухвалене
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Оскаржувані судові рішення вказаним
вимогам не відповідають.

За правилами п. 198.2 ст. 198 ПК України,
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг або дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до ст. 39 цього
Кодексу, та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п. 193.1
ст. 193 цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно п. 198.6 ст. 198 даного Кодексу не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Слід зазначити, що надання податковому
органу належним чином оформлених
документів, передбачених
законодавством про податки та збори, з
метою одержання податкової вигоди є
підставою для її одержання, якщо
податковий орган не встановив та не
довів, що відомості, які містяться в цих
документах, неповні, недостовірні та
(або) суперечливі, є наслідком
укладення нікчемних правочинів або
коли відомості ґрунтуються на інших
документах, недійсність даних в яких
установлена судом.

Про необґрунтованість податкової
вигоди можуть також свідчити
підтверджені доказами доводи
податкового органу, зокрема про
наявність таких обставин:

- неможливість реального здійснення
платником податків зазначених
операцій з урахуванням часу, місця
знаходження майна або обсягу
матеріальних ресурсів, економічно
необхідних для виробництва товарів,
виконання робіт або послуг,
нездійснення особою, яка значиться
виробником товару, підприємницької
діяльності;

- відсутність необхідних умов для
досягнення результатів відповідної
підприємницької, економічної
діяльності у зв'язку з відсутністю
управлінського або технічного
персоналу, основних коштів, виробничих
активів, складських приміщень,
транспортних засобів;

- облік для цілей оподаткування тільки
тих господарських операцій, які
безпосередньо пов'язані з виникненням
податкової вигоди, якщо для такого виду
діяльності також потрібне здійснення й
облік інших господарських операцій;

- здійснення операцій з товаром, що не
вироблявся або не міг бути вироблений в
обсязі, зазначеному платником податків
у документах обліку;

- відсутність первинних документів
обліку.

Задовольняючи позовні вимоги, суди
попередніх інстанцій посилались на
докази, які є обов'язковими, але не
вичерпними, оскільки предмет
доказування у справі, що розглядається,
становлять обставини, що підтверджують
або спростовують реальність
здійснення самої господарської
операції, а відтак і обґрунтованість
визначення податкового кредиту
позивача.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд вживає передбачені законом заходи,
необхідні для з'ясування всіх обставин
у справі, у тому числі щодо виявлення та
витребування доказів з власної
ініціативи. Суд повинен запропонувати
особам, які беруть участь у справі,
подати докази або з власної ініціативи
витребувати докази, яких, на думку суду,
не вистачає.

Із матеріалів справи вбачається, що на
підтвердження своїх доводів щодо
неправомірності формування
податкового кредиту позивача,
податковий орган вказував, що момент
проведення операцій з позивачем
підприємства-контрагенти були
фіктивними підприємствами, вчиняли
порушення в сфері оподаткування,
документували безтоварні операції з
метою формування фіктивного
податкового кредиту та валових витрат
для інших суб'єктів господарювання, та
укладали нікчемні правочини, які
завідомо порушують публічний порядок
та суперечать інтересам держави і
суспільства.

В даному випадку, судами попередніх
інстанцій не досліджено обставин, що
підтверджують або спростовують
реальність здійснення самих
господарських операцій між позивачем
та ТОВ «А.НЕТ» і ТОВ «Блоксоюз», а саме
не досліджено руху активів у процесі
здійснення господарських операцій, з
відповідним документальним
підтвердженням та ін.

Однак, встановлення даних обставин має
важливе значення для правильного
вирішення даної справи.

Згідно з ч. 2 ст. 227 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

За вказаних обставин, Вищий
адміністративний суд України
приходить до висновку про необхідність
скасування рішень судів попередніх
інстанцій та направлення справи на
новий судовий розгляд до суду першої
інстанції.

При новому розгляді слід взяти до уваги
вищезазначене та прийняти законне і
обґрунтоване рішення відповідно до
норм матеріального та процесуального
права, надати належну правову оцінку
обставинам у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 160, 167, 220-231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Оболонському районі м.
Києва Державної податкової служби -
задовольнити частково.

Постанову окружного адміністративного
суду міста Києва від 06.12.2012 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 18.02.2013 року
у справі № 2а-13965/12/2670 - скасувати.

Справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий суддя:
І.О. Бухтіярова

Судді:
М.І. Костенко

І.В. Приходько