Справа № 825/381/14
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2014-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 825/381/14
інстанції: Соломко І.І.
Суддя-доповідач: Костюк Л.О.
У Х В А Л А

Іменем України

17 квітня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Твердохліб В.А., Бужак
Н.П.;

за участю секретаря: Кінзерської Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на постанову
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 18 лютого 2014
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Чернігівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Чернігівській області про
визнання бездіяльності неправомірною
та стягнення одноразової грошової
допомоги, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2014 року, позивач звернувся до
Чернігівського окружного
адміністративного суду з позовом до
Чернігівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Чернігівській
області про визнання бездіяльності
неправомірною та стягнення
одноразової грошової допомоги. Свої
позовні вимоги мотивував тим, що
відповідач всупереч приписам статті 9
Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб» та пункту 10 постанови Кабінету
Міністрів України «Про порядок
обчислення вислуги років, призначення
та виплати пенсій і грошової допомоги
особам офіцерського складу,
прапорщикам, мічманам,
військовослужбовцям надстрокової
служби та військової служби за
контрактом, особам начальницького і
рядового складу органів внутрішніх
справ та членам їхніх сімей» від 17.07.1992
року №393 не нарахував йому при
звільненні 20.12.2013 року одноразову
грошову допомогу. Просив суд визнати
протиправною бездіяльність
відповідача щодо не нарахування йому
одноразової грошової допомоги при
звільненні в розмірі 50% місячного
грошового забезпечення за кожний
календарний рік служби та стягнути з
відповідача на його користь одноразову
грошову допомогу, що встановлена
статтею 9 Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб» та пункту 10 постанови Кабінету
Міністрів України від 17.07.1992 № 393 «Про
порядок обчислення вислуги років,
призначення та виплати пенсій і
грошової допомоги особам офіцерського
складу, прапорщикам, мічманам,
військовослужбовцям надстрокової
служби та військової служби за
контрактом, особам начальницького і
рядового складу органів внутрішніх
справ та членам їх сімей».

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 18 лютого 2014
року у задоволенні позову відмовлено
повністю.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції як
таку, що постановлена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
та прийняти нову, якою позов задоволити
повністю.

Заслухавши суддю - доповідача,
розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
правильність застосування судом
першої інстанції норм законодавства,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає залишенню без
задоволення, а постанова суду - без змін
з таких підстав.

Згідно зі ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
відмови у задоволенні позовних вимог,
з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції,
ОСОБА_2 - капітан податкової міліції, з
21.12.1999 року по 22.05.2008 року проходив
службу в Чернігівській міжрайонній
державній податковій інспекції на
посаді оперуповноваженого відділення
боротьби з суб'єктами господарювання,
що мають ознаки фіктивності, відділу
податкової міліції Чернігівської
міжрайонної державної податкової
інспекції, що не заперечується
сторонами.

Наказом ДПА у Чернігівській області
№116-о від 22.05.2008 року згідно постанови
Кабінету Міністрів України від 30.10.1998
року №1716 «Про проходження служби
особами начальницького складу
податкової міліції та обчислення ї
вислугу років, призначення та виплати
пенсій і грошової допомоги» та
Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів УРСР від 29.07.1991 року №114,
звільнено із займаної посади та з
податкової міліції капітана
податкової міліції ОСОБА_2,
оперуповноваженого відділення
боротьби з суб'єктами господарювання,
що мають ознаки фіктивності, відділу
податкової міліції Чернігівської МДПІ
на підставі пункту 64 «ж» (за власним
бажанням).

Наказ №116-о від 22.05.2008 року про
звільнення ОСОБА_2 оскаржено до суду.

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 25.07.2013 року
по справі №825/2618/13-а позов ОСОБА_2 до
Головного управління Міндоходів у
Чернігівській області, Чернігівської
ОДПІ ГУ Міндоходів у Чернігівській
області задоволено повністю. Визнано
протиправним і скасовано наказ ДПА у
Чернігівській області №116-0 від 22.05.2008
року «Про звільнення ОСОБА_2»,
поновлено ОСОБА_2 на посаді
оперуповноваженого відділення
боротьби з суб'єктами господарювання,
що мають ознаки фіктивності ВПМ
Чернігівської МДПІ з 23.05.2008 року та
постановлено стягнути з Чернігівської
ОДПІ ГУ Міндоходів у Чернігівській
області на користь ОСОБА_2 грошове
забезпечення за час вимушеного прогулу
з 23.05.2008 року по 25.07.2013 року в розмірі 104
446,77 грн. В частині поновлення на посаді
та стягнення суми грошового
забезпечення за один місяць в розмірі 1
682 грн. постанову суду допущено до
негайного виконання.

На виконання вказаного судового
рішення (з врахуванням допуску до
негайного виконання в частині
поновлення на посаді) згідно наказу
Головного управління Міндоходів у
Чернігівській області від 05.09.13 року
№151-о «Про скасування наказу ДПА в
області від 22.05.2008 року №116-о» ОСОБА_2
поновлено на посаді
оперуповноваженого відділення
боротьби з суб'єктами господарювання,
що мають ознаки фіктивності, відділу
податкової міліції Чернігівської МДПІ
23.05.2008 року. Але через відсутність посад
начальницького складу податкової
міліції у штатному розписі
Чернігівської ОДПІ ОСОБА_2 21.10.2013 року
попереджено про наступне звільнення на
підставі пункту 64 «г» Положення про
проходження служби рядовим і
начальником складом органів
внутрішніх справ у зв'язку із
скороченням штату та видано наказ від
20.12.2013 року №224-о «Про звільнення
ОСОБА_2».

Не погодившись з рішенням
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 25.07.2013 року
у справі №825/2618/13-а, Головним
управлінням Міндоходів у
Чернігівській області подано
апеляційну скаргу.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 16.01.2014 року
постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 25.07.2013 року
у справі №825/2618/13-а скасовано та в
задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

На виконання рішення Київського
апеляційного адміністративного суду
від 16.01.2014 року, Головним управлінням
Міндоходів у Чернігівській області
20.01.2014 року видано наказ №6-о, яким
скасовано накази ГУ Міндоходів у
Чернігівській області №151-о від 05.09.2013
року та №224-о від 20.12.2013 року.

Позивач пояснював, що іншим
працівникам податкового органу при
звільненні у зв'язку із скороченням
штатів нараховувалась одноразова
грошова допомога в розмірі 50 відсотків
місячного грошового забезпечення за
кожний повний календарний рік служби.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні
пояснив, що він також був звільнений з
тих самих підстав, що і ОСОБА_2 та йому
нарахована одноразова грошова
допомога у розмірі 50 відсотків
місячного грошового забезпечення за
кожний повних календарний рік.

Статтею 9 Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб» та пунктом 10 Постанови Кабінету
Міністрів України від 17.07.1992 №393 «Про
порядок обчислення вислуги років,
призначення та виплати пенсій і
грошової допомоги особам офіцерського
складу, прапорщикам, мічманам,
військовослужбовцям надстрокової
служби та військової служби за
контрактом, особам начальницького і
рядового складу органів внутрішніх
справ та членам їхніх сімей»
встановлено порядок проведення виплат
особам, що звільнені зі служби.

Згідно частини першої статті 9 Закону
України «Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб», у разі
звільнення зі служби за віком, у зв'язку
із скороченням штатів або проведенням
організаційних заходів, закінченням
строку контракту, у зв'язку з
безпосереднім підпорядкуванням
близькій особі, систематичним
невиконанням умов контракту
командуванням одноразова грошова
допомога в розмірі 50 відсотків
місячного грошового забезпечення за
кожний повний календарний рік служби
виплачується за наявності вислуги 10
років і більше.

Пунктом 10 постанови Кабінету Міністрів
України від 17.07.1992 № 393 «Про порядок
обчислення вислуги років, призначення
та виплати пенсій і грошової допомоги
особам офіцерського складу,
прапорщикам, мічманам,
військовослужбовцям надстрокової
служби та військової служби за
контрактом, особам начальницького і
рядового складу органів внутрішніх
справ та членам їхніх сімей»
передбачено, що військовослужбовцям,
крім військовослужбовців строкової
військової служби, особам рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ, Державної служби
спеціального зв'язку та захисту
інформації, державної пожежної
охорони, органів і підрозділів
цивільного захисту, податкової
міліції, Державної
кримінально-виконавчої служби, які
звільняються із служби за віком, у
зв'язку із скороченням штатів або
проведенням організаційних заходів,
закінченням строку контракту,
систематичним невиконанням умов
контракту командуванням, за наявності
вислуги 10 років і більше виплачується
одноразова грошова допомога в розмірі
50 відсотків місячного грошового
забезпечення за кожний повний
календарний рік служби.

Аналізуючи вищевказані норми, можливо
дійти висновку про те, що необхідною
умовою для нарахування одноразової
грошової допомоги в розмірі 50
відсотків місячного грошового
забезпечення є наявність у особи, яка
звільняється в тому числі у зв'язку із
скороченням штатів, вислуги 10 років і
більше.

Як вбачається з матеріалів справи, при
звільненні у 2008 році позивач мав
вислуги - 8 років та йому нарахована
одноразова грошова допомога згідно
пункту 10 постанови Кабінету Міністрів
України від 17.07.1992 №393 «Про порядок
обчислення вислуги років, призначення
та виплати пенсій і грошової допомоги
особам офіцерського складу,
прапорщикам, мічманам,
військовослужбовцям надстрокової
служби та військової служби за
контрактом, особам начальницького і
рядового складу органів внутрішніх
справ та членам їхніх сімей, що
підтверджується наказом від 18.06.2008 року
№127-о «Про доповнення наказу ОДПА від
22.05.2008 № 116-о».

Отже, на час видачі наказу №224-о від
20.12.2013 року про звільнення позивача на
підставі п.64 «г» Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом внутрішніх
справ, зокрема через скорочення штатів,
інших документів про наявність підстав
для виплати одноразової грошової
допомоги, передбаченої частиною першою
статті 9 Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб» у відповідача не було.

Позивач пояснював, що на час видачі
наказу №224 від 20.12.2013 року відповідач
знав про обставини, які є підставою для
нарахування йому одноразової грошової
допомоги, передбаченої частиною першою
статті 9 Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб».

Проте, за відсутності належних і
допустимих доказів на підтвердження
вказаних обставин, суд вважає ці
твердження позивача безпідставними.

Крім цього, позивачем також не надано
належних доказів надання відповідачу
після видачі наказу №224-о від 20.12.2013
року документів, які б надавали право
для нарахування йому одноразової
грошової допомоги, передбаченої
частиною першою статті 9 Закону України
«Про пенсійне забезпечення осіб,
звільнених з військової служби, та
деяких інших осіб», а йому в цьому
відмовлено.

Не можливо рахувати обґрунтованими
посилання позивача на визнання
протиправною бездіяльність
відповідача з приводу не нарахування
йому грошової допомоги в розмірі 50
відсотків місячного грошового
забезпечення за кожний повний
календарний рік служби, виходячи з
того, що на час звільнення позивача
(20.12.2013) на підставі п.64 «г» Положення
про проходження служби рядовим і
начальницьким складом внутрішніх
справ, зокрема через скорочення штатів,
у ОСОБА_2 не виникло правової підстави
для нарахування одноразової грошової
допомоги, передбаченої статтею 9 Закону
України «Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб» та пунктом 10
постанови Кабінету Міністрів України
від 17.07.1992 №393 «Про порядок обчислення
вислуги років, призначення та виплати
пенсій і грошової допомоги особам
офіцерського складу, прапорщикам,
мічманам, військовослужбовцям
надстрокової служби та військової
служби за контрактом, особам
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та членам
їхніх сімей», оскільки позивачем не
було надано відповідачу доказів, які є
підставою для нарахування вказаної
допомоги.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку, що
існували об'єктивні обставини, які
унеможливлювали нарахування позивачу
одноразової грошової допомоги,
передбаченої частиною першою статті 9
Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб».

Також необхідно зазначити, що
постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 16.01.2014 року
постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 25.07.2013 року
по справі №825/2618/13-а скасовано та в
задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено

Відповідно до частини другої статті 255
Кодексу адміністративного судочинства
України, преюдиційне мають значення
обставини, які були встановлені
постановою, що набрала законної сили, в
одній адміністративній справі не
можуть оспорюватись в іншій справі за
участю тих самих сторін.

Наказ від 20.12.2013 року №224-о видано на
виконання рішення Чернігівського
окружного адміністративного суду у
справі 825/2618/13-а, яке підлягало
негайному виконанню в процесі
проведення процедури поновлення
позивача на посаді та на даний час
наказом від 20.01.2014 року №6-о скасовано.
Наказ від 20.01.2014 року №6-о є чинним.

За таких обставин, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку про
відсутність підстав для задоволення
позовних вимог в цій частині.

Позовна вимога про стягнення з
відповідача на користь позивача
одноразової грошової допомоги, що
встановлена статтею 9 Закону України
«Про пенсійне забезпечення осіб,
звільнених з військової служби, та
деяких інших осіб» та пунктом 10
постанови Кабінету Міністрів України
від 17.07.1992 №393 «Про порядок обчислення
вислуги років, призначення та виплати
пенсій і грошової допомоги особам
офіцерського складу, прапорщикам,
мічманам, військовослужбовцям
надстрокової служби та військової
служби за контрактом, особам
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та членам їх
сімей» - є похідною від першої вимоги,
тому також не підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Отже, поряд з тим, що на суб'єкта владних
повноважень, у випадку, якщо він є
відповідачем в адміністративній
справі, покладено обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності, Кодексом
адміністративного судочинства України
на кожну сторону, в не залежності від
того чи є вона суб'єктом владних
повноважень, покладено обов'язок щодо
доведення обставин на яких ґрунтуються
її вимоги та заперечення.

Таким чином, підстав для задоволення
апеляційної скарги немає, а її доводи
спростовуються вище наведеним.

Зі змісту ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вище викладеного,
колегія суддів дійшла висновку, що
судом першої інстанції правильно
встановлені обставини справи, судове
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 2, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И
Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без
задоволення, а постанову
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 18 лютого 2014
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте на неї може бути
подана касаційна скарга до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня складення
цієї ухвали у повному обсязі, тобто з 22
квітня 2014 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено - 17
квітня 2014 року.

Головуючий суддя
Костюк Л.О.

Судді:
Бужак Н.П.

Твердохліб В.А.