Справа № 217/243/14-а
Суддя: Соболєва І. П.
Дата ухвалення: 2014-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/217/46/2014
Справа № 217/243/14-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 квітня 2014 року суддя Авдіївського
міського суду Донецької області
Соболєва І.П., розглянувши в порядку
скороченого провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення
Авдіївської міської ради Донецької
області про визнання дій
неправомірними, зобов'язання здійснити
перерахунок та виплату допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку з 11 червня 2012 року до
дати винесення судового рішення,
стягнення різниці між раніше
виплаченими сумами і перерахованою
сумою допомоги, -

ВСТАНОВИВ:

12 лютого 2014 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з адміністративним позовом до
Управління праці та соціального
захисту населення Авдіївської міської
ради Донецької області про визнання
дій неправомірними, зобов'язання
здійснити перерахунок та виплату
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку з 11
червня 2012 року до дати винесення
судового рішення, стягнення різниці
між раніше виплаченими сумами і
перерахованою сумою допомоги.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначила, що вона є матір'ю ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та отримує з 11 червня 2012
року допомогу по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку. Вважає,
що розмір допомоги 130,00 гривень
щомісяця не відповідає положенням
законодавства. Посилаючись на вимоги
Конституції України, Законів України
«Про державну допомогу сім'ям з
дітьми», «Про Державний бюджет
України» на відповідний рік, рішення
Конституційного Суду України від 22
травня 2008 року № 10-рп/2008, позивач
просила визнати неправомірними дії
відповідача щодо нарахування та
виплати державної допомоги по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку, зобов'язати
відповідача здійснити перерахунок та
виплату допомоги по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку у
розмірі прожиткового мінімуму для
дітей віком до 6 років за період з 11
червня 2012 року до дати винесення судом
рішення та стягнути з відповідача
різницю між раніше виплаченими сумами
і перерахованою сумою допомоги.

Також у позовній заяві позивач просила
встановити судовий контроль за
виконанням рішення суб'єктом владних
повноважень.

Ухвалою від 5 березня 2014 року відкрито
скорочене провадження у даній
адміністративній справі.

Відповідач 27 березня 2014 року подав
письмові заперечення проти позову, в
яких зазначив, що позивачем пропущено
шестимісячний строк звернення до суду
із позовними вимогами за період з 11
червня 2012 року по 11 серпня 2013 року. 16
січня 2014 року позивач звернулась до
відповідача із заявою про здійснення
перерахунку допомоги, однак відповідач
не відмовляв їй у здійсненні
перерахунку, а роз'яснив своїм листом
від 20 січня 2014 року порядок і розмір
виплати допомоги. Також вказав, що
Законом України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»
були внесені зміни до частини 1 статті 15
Закону України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми», відповідно до яких
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається у розмірі, що дорівнює
різниці між прожитковим мінімумом,
встановленим для працездатних осіб, та
середньомісячним сукупним доходом
сім'ї в розрахунку на одну особу за
попередні шість місяців, але не менше 130
гривень. Законами України «Про
Державний бюджет України на 2012 рік» та
«Про Державний бюджет України на 2013
рік» змін до Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми» не
вносилось, рішень про зупинення дії
цього Закону на 2012-2014 роки не
приймалось. Таким чином, відповідачем
правомірно застосовуються положення
частини 1 статті 15 Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми».
Також вказав, що виплата допомоги
здійснюється на підставі Постанови
Кабінету Міністрів України № 1751 від 27
грудня 2001 року. Просив у задоволенні
позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи,
перевіривши обставини справи доказами
в межах заявлених позовних вимог, суд
встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, є матір'ю
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що
підтверджується свідоцтвом про
народження дитини серії НОМЕР_1 від 25
квітня 2012 року, виданим Донецьким
міським відділом державної реєстрації
актів цивільного стану Головного
управління юстиції у Донецькій
області.

Позивачу як особі, застрахованій в
системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
відповідачем призначена допомога по
догляду за дитиною до трьох років, що
підтверджується довідкою відповідача,
копія якої наявна в матеріалах справи.

Згідно із заявою позивача від 16 січня
2014 року, вона звернулась до Управління
праці та соціального захисту населення
Авдіївської міської ради Донецької
області з проханням здійснити їй
перерахунок допомоги по догляду за
дитиною з моменту призначення
відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням».

Відповідач листом від 20 січня 2014 року №
П-001-5.1-6.2 відмовив позивачеві у
проведенні перерахунку допомоги із
посиланням на Закон України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми».

До суду з даним позовом позивач
звернулась 12 лютого 2014 року.

Відповідно до частини 2 статті 99 КАС
України для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

За змістом частини 1 статті 100 КАС
України, адміністративний позов,
поданий після закінчення строків,
установлених законом, залишається без
розгляду, якщо суд на підставі позовної
заяви та доданих до неї матеріалів не
знайде підстав для визнання причин
пропуску строку звернення до
адміністративного суду поважними, про
що постановляється ухвала.

Як зазначено у позовній заяві, позивач
оскаржує дії відповідача та просить
здійснити перерахунок допомоги
починаючи з 11 червня 2012 року. Таким
чином, про порушення своїх прав позивач
дізналась саме у червні 2012 року, коли їй
було призначено допомогу, що також
підтверджується матеріалами справи.

Суд вважає необґрунтованими посилання
позивача на те, що про порушення своїх
прав вона дізналась з письмової
юридичної консультації адвоката від 18
січня 2014 року, оскільки обставина
звернення до адвоката не може свідчити
про необізнаність позивача щодо
порушення свого права за умови її
звернення із заявою про призначення
допомоги ще у червні 2012 року. Крім того,
позивач не була позбавлена права
починаючи з червня 2012 року звернутись
до адвоката з метою отримання
юридичної консультації, проте цього не
зробила. Також позивач не довела
наявність інших поважних причин
пропуску строку звернення до суду. З
таких підстав, позовні вимоги ОСОБА_1 за
період з 11 червня 2012 року по 11 серпня 2013
року на підставі частини 1 статті 100 КАС
України слід залишити без розгляду.

Що стосується позовних вимог за період,
починаючи з 12 серпня 2013 року, то суд
вважає їх такими, що підлягають
частковому задоволенню, виходячи з
наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, передбачені Конституцією та
Законами України.

Пунктом 1 ст. 92 Конституції України
встановлено, що виключно законами
України визначаються права і свободи
людини і громадянина, гарантії цих прав
і свобод; основні обов'язки
громадянина.

До 1 січня 2008 року - дати набрання
чинності Законом України від 28 грудня
2007 № 107-VI "Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" (далі -
Закон № 107-VI), правовідносини щодо
виплати допомоги регулювалися Законом
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми» № 2811-ХІІ від 21.11.1992 (далі - Закон
№ 2811-ХІІ), дія якого поширювалася на
осіб, не застрахованих в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування (стаття 13) та
Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням» №
2240-ІІІ від 18.01.2001 (далі - Закон № 2240-III),
який поширював свою дію на
застрахованих у зазначеній системі
осіб.

Розмір допомоги також визначався цими
Законами. Зокрема, статтею 43 Закону №
2240-III передбачено, що допомога по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку надається
застрахованій особі у розмірі, що
встановлюється правлінням Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності, але не менше
розміру прожиткового мінімуму,
встановленого законом.

Пунктами 23, 25 розділу ІІ Закону № 107-VI
внесені відповідні зміни до Закону №
2811-ХІІ та Закону № 2240-III. Зокрема,
змінами до статті 13 Закону № 2811-ХІІ
його дію поширено на застрахованих
осіб, а із Закону № 2240-III виключено
статті 40-44.

Конституційний Суд України рішенням
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнав
неконституційними низку положень
Закону № 107-VI, в тому числі й пункт 25
розділу II Закону № 107-VI щодо виключення
статей 40-44 Закону № 2240-III.

Пунктом 2 розділу ІІІ Закону № 107-VI
передбачено, що розділ II цього Закону
діє до 31 грудня 2008 року.

Таким чином, з часу проголошення
Рішення № 10-рп/2008 Конституційним Судом
України відновили свою дію
вищезазначені положення Закону № 2240-III,
а з 1 січня 2009 року - статті 13, 15 Закону №
2811-ХІІ.

Статтею 46 Закону України від 26 грудня
2008 № 835-VI "Про Державний бюджет України
на 2009 рік" та статтею 45 Закону України
від 27 квітня 2010 року № 2154-VI "Про
Державний бюджет України на 2010 рік"
(далі - Закон № 2154-VI) передбачено, що у
2009, 2010 роках допомога при народженні
дитини та по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
відповідно до Закону № 2240-ІІІ
призначається і здійснюється в
розмірах і порядку, визначених
Кабінетом Міністрів України.

Порядок призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми був
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України 27 грудня 2001 року № 1751
саме на виконання Закону № 2811-ХІІ
(пункт 1). Новий акт уряду на виконання
статті 45 Закону № 2154-VI не приймався.

Розміри і порядок виплати допомоги
відповідно до Закону № 2240-III на
виконання статті 45 Закону № 2154-VI
Кабінетом Міністрів України не
визначалися.

Оскільки у даній справі предметом
спору є розмір виплати допомоги особі,
яка застрахована у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, позивачу у
справі, то за таких обставин суд дійшов
висновку, що на відносини щодо виплати
допомоги такій особі у зазначеному
періоді поширюються норми
спеціального Закону (яким є Закон №
2240-III), відповідно до статті 43 якого
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Аналогічна правова позиція наведена у
постанові Верховного Суду України від
25 грудня 2012 року, яка є обов'язковою
для суду відповідно до статті 244-2 КАС
України.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що дії відповідача щодо
відмови у перерахунку та виплати
зазначеної допомоги з 12 серпня 2013 року
у розмірі, нижчому за прожитковий
мінімум, є неправомірними.

Суд зазначає, що щомісячна державна
соціальна допомога є періодичним
платежем, виплата якої, за загальним
правилом, не обмежена у часі і яка є
додатковою виплатою особі, яка визнана
такою, що має право на отримання
допомоги. Оскільки позивач має право на
отримання допомоги до досягнення
дитиною трирічного віку, тому і позовні
вимоги в частині здійснення
перерахунку та виплати допомоги
підлягають задоволенню за період з 12
серпня 2013 року до досягнення дитиною
трирічного віку, а не до дати
постановлення судом рішення, як вказує
позивач у позовній заяві.

Отже, порушене право позивача підлягає
поновленню шляхом зобов'язання
відповідача здійснити перерахунок та
виплату допомоги по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку у
розмірі прожиткового мінімуму для
дітей віком до 6 років за період з 12
серпня 2013 року до досягнення дитиною
трирічного віку.

Що стосується позовних вимог про
стягнення з відповідача на користь
позивача різниці у сумах виплаченої та
перерахованої допомоги, то суд їх
вважає такими, що задоволенню не
підлягають, оскільки, по-перше, позивач
не визначила суми, яку належить
стягнути з відповідача, та, по-друге, ці
вимоги фактично заявляються на
майбутнє, оскільки позивач просить
стягнути суми, які будуть нараховані їй
після проведення відповідачем
перерахунку. Суд зазначає, що належним
способом захисту прав позивача буде
саме проведення перерахунку та виплати
сум допомоги, що виключає вимоги про
стягнення цих сум.

Що стосується вимог позивача про
встановлення судового контролю за
виконанням рішення, то суд їх вважає
такими, що задоволенню не підлягають,
оскільки відповідно до ст. 267 КАС
України встановлення судового
контролю за виконанням судового
рішення є правом суду, а не його
обов'язком. Враховуючи те, що виконання
судового рішення повинно мати
систематичний характер, так як воно
полягає у проведенні відповідачем
щомісячних виплат, підстав для
встановлення судового контролю не
вбачається. Оскільки виконання цього
судового рішення повинно мати
систематичний характер, тому його
виконання не обмежується певною
конкретною дією або часом.

За таких обставин, суд задовольняє
позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління
праці та соціального захисту населення
Авдіївської міської ради Донецької
області частково.

На підставі статті 94 КАС України, а
також враховуючи немайновий характер
позовних вимог, суд присуджує до
стягнення з Державного бюджету України
на користь позивача судові витрати зі
сплати судового збору, що
документально підтверджені.

Керуючись статтями 1, 2, 4, 5, 6, 10, 11, 14, 15, 17,
23, 48, 58, 69-71, 79, 86, 87, 94, 98, 99, 100, 104, 105, 111, 112, 114,
121, 160, 161, 162, 163, 183-2, 185, 186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Управління праці та соціального
захисту населення Авдіївської міської
ради Донецької області про визнання
дій неправомірними, зобов'язання
здійснити перерахунок та виплату
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку з 11
червня 2012 року до дати винесення
судового рішення, стягнення різниці
між раніше виплаченими сумами і
перерахованою сумою допомоги
задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Управління
праці та соціального захисту населення
Авдіївської міської ради Донецької
області щодо відмови ОСОБА_1 у
перерахунку та виплаті державної
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку за
період з 12 серпня 2013 року у розмірі,
меншому за прожитковий мінімум,
встановлений законом для дітей віком
до 6 років.

Зобов'язати Управління праці та
соціального захисту населення
Авдіївської міської ради Донецької
області здійснити перерахунок та
виплату ОСОБА_1 державної допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку за період з 12 серпня 2013
року до досягнення дитиною трирічного
віку у розмірі прожиткового мінімуму,
встановленого законом для дітей віком
до 6 років.

У задоволенні іншої частини позовних
вимог - відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління
праці та соціального захисту населення
Авдіївської міської ради Донецької
області за період з 11 червня 2012 року по
11 серпня 2013 року залишити без розгляду.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 судові витрати зі
сплати судового збору в сумі 73
(сімдесят три) гривні 08 копійок.

Постанову прийнято в порядку
скороченого провадження та складено у
повному обсязі 1 квітня 2014 року.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку сторонами, а
також іншими особами у зв'язку з тим, що
суд вирішив питання про їхні права,
свободи, інтереси чи обов'язки.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Десятиденний строк для подання
апеляційної скарги стороною або іншою
особою, яка брала участь у справі,
обчислюється з моменту отримання копії
постанови.

Постанова, крім випадків її оскарження
в апеляційному порядку, є остаточною.

Суддя: