Справа № 807/762/14
Суддя: Гебеш С. А.
Дата ухвалення: 2014-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

08 квітня 2014 року м. Ужгород№ 807/762/14

Закарпатський окружний
адміністративний суд у складі:

при секретарі судових засідань -
Приходько Т.В.

та осіб, що беруть участь у справі:

позивач - не з'явився;

представника позивача - ОСОБА_2

представник відповідача - не з'явився;

треті особи - не з'явились;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовною заявою ОСОБА_3 до Управління
Держземагенства у Рахівському районі
Закарпатської області визнання
протиправною бездіяльності та
зобовязання вчинити дії, треті особи
без самостійних вимог - Рахівська
районна державна адміністрація
Закарпатської області, ОСОБА_5, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до Закарпатського
окружного адміністративного суду з
позовною заявою до Управління
Держземагенства у Рахівському районі
Закарпатської області про визнання
протиправною бездіяльності та
зобов'язання вчинити дії, треті особи
без самостійних вимог - Рахівська
районна державна адміністрація
Закарпатської області, ОСОБА_5.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у
жовтні 2013 році ОСОБА_3 звернувся до
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
земельних відносин та вирішує
земельні спори щодо меж земельних
ділянок за межами населених пунктів, із
клопотанням про розгляд даного
питання відносно відновлення меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості), що належить йому на праві
приватної власності, у відповідності
до вимог ст. 158 Земельного кодексу.

Листом Управління Держземагенства у
Рахівському районі № 5962 від 21.10.2013 року
позивачу було відмовлено, так як при
Рахівській районній державній
адміністрації не створено відповідної
комісії щодо погодження меж земельних
ділянок між сусідніми
землекористувачами.

За таких обставин, позивач вважає дії
(бездіяльність) управління
Держземагенства у Рахівському районі
Закарпасткьої області незаконним
(протиправними), у зв'язку із чим
звернувся до суду із вказаним позовом.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав, з
підстав викладених у позовній заяві,
просив суд позов задовольнити.

Будучи належним чином повідомленим про
день, час та місце судового розгляду
представник відповідача у судове
засідання не з'явився, однак надав суду
заперечення, із змісту яких вбачається,
що такий проти позовних вимог
заперечив, а також проси суд розглянути
справу без його участі.

Треті особи, будучи належним чином
повідомлені про день, час та місце
судового розгляду у судове засідання
не з'явилися та не повідомили суд про
причини неявки.

Дослідивши, повно і всебічно з'ясувавши
всі обставини адміністративної справи
в їх сукупності, перевіривши їх
дослідженими у судовому засіданні
доказами, судом встановлено наступне.

Відповідно до Державного акту на право
приватної власності на землю серії І-ЗК
№ 032233 від 15 листопада 2004 року гр.
ОСОБА_3, мешканець АДРЕСА_1 є власником в
цілій частині земельної ділянки
загальною площею 1,00 га, що розташована
на території Ясінянської селищної ради
Рахівського району Закарпатської
області за межами населеного пункту, з
якої 0,15 га виділено для обслуговування
житлового будинку, господарських та
споруд, 0,85 га - для ведення особистого
селянського господарства. Даний акт
зареєстровано в книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю за № 261 (а.с. 15).

Разом з тим, Рахівським міськрайонним
виробничим відділом Закарпатської
регіональної філії ДП "Центр ДЗК"
згідно Договору № 049 від 18 червня
2013 року для позивача виготовлена
технічна документація із землеустрою
щодо встановлення меж земельної
ділянки в натурі (на місцевості),
переданій ОСОБА_3 для ведення
особистого селянського господарства,
що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та
технічна документація із землеустрою
щодо встановлення (відновлення) меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості), переданій позивачу для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд за тією ж адресою
(а.с. 10-14).

У відповідності із збірним
кадастровим планом земельної ділянки,
кадастровим планом земельної ділянки
та актом встановлення меж земельної
ділянки із суміжними землевласниками
та землекористувачами, одним із
суміжних землекористувачів являється
ОСОБА_5, яка не погоджує зовнішні межі
земельної ділянки, що належить на праві
приватної власності ОСОБА_3.

Як встановлено судом, позивач 14 жовтня
2013 року звернувся до Рахівської
районної державної адміністрації із
заявою про погодження меж земельної
ділянки.

Листом Управління Держземагенства у
Рахівському районі Закарпатської
області № 5962 від 21 жовтня 2013 року
позивача було повідомлено про те, що
при Рахівській районній державній
адміністрації закарпатської області
не створено відповідної комісії щодо
погодження меж земельних ділянок між
сусідніми землекористувачами, так як
це передбачено чинним законодавством
та рекомендовано позивачу вирішити
дане питання у судовому порядку.

Виходячи з приписів частини другої
статті 19 Конституції України, органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові та
службові особи зобов'язані діяти
лише на підставі, в межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 1
Кодексу адміністративного судочинства
України, завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в
тому числі виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду справи.

У відповідності до частини 3 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

У відповідності до ст. 2
Земельного кодексу України зельні
відносини - це суспільні відносини щодо
володіння, користування і
розпорядження землею. Суб'єктами
земельних відносин є громадяни,
юридичні особи, органи місцевого
самоврядування та органи державної
влади. Об'єктами земельних відносин є
землі в межах території України,
земельні ділянки та права на них, у тому
числі на земельні частки (паї).

Згідно ст. 158 Земельного кодексу
України земельні спори вирішуються
судами, органами місцевого
самоврядування та центральним органом
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері земельних відносин.

Виключно судом вирішуються
земельні спори з приводу володіння,
користування і розпорядження
земельними ділянками, що перебувають у
власності громадян і юридичних осіб, а
також спори щодо розмежування
територій сіл, селищ, міст, районів та
областей.

Органи місцевого самоврядування
вирішують земельні спори у межах
населених пунктів щодо меж земельних
ділянок, що перебувають у власності і
користуванні громадян, та додержання
громадянами правил добросусідства, а
також спори щодо розмежування меж
районів у містах.

Центральний орган виконавчої
влади, що реалізує державну політику у
сфері земельних відносин, вирішує
земельні спори щодо меж земельних
ділянок за межами населених пунктів,
розташування обмежень у використанні
земель та земельних сервітутів.

У разі незгоди власників землі
або землекористувачів з рішенням
органів місцевого самоврядування,
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
земельних відносин, спір вирішується
судом.

Так, в даній статті не вказується
про те, що центральний орган
виконавчої влади відновлює
(встановлює) межі в натурі (на
місцевості), а лише вказує на те, що
розглядає спори щодо меж.

Разом з тим, враховуючи те, що у
позивача є державний акт на право
приватної власності на землю, то в
даному випадку слід діяти в межах ч. 2
ст. 158 Земельного кодексу України, а
саме - виключно судом у цивільному
порядку вирішуються земельні спори з
приводу володіння, користування і
розпорядження земельними ділянками, що
перебувають у власності громадян і
юридичних осіб, а також спори щодо
розмежування територій сіл, селищ,
міст, районів та областей.

Крім того, у відповідності до
Положення про Державне агентство
земельних ресурсів України,
центральним органом виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
земельних відносин є Держземагенство
України, а Управління Держземагенства
у Рахівському районі Закарпатської
області є лише територіальним органом
Держземагенства України.

Як вбачається із Положення про
Управління Держземагенства у
Рахівському районі Закарпатської
області, таке не надає відповідачу
повноваження щодо відновлення
(встановлення) меж земельної ділянки,
оскільки встановлення, використання та
відновлення межових знаків на
земельних ділянках здійснюється
відповідно ст.ст. 106, 107 Земельного
кодексу України, ст. 55 Закону України
"Про землеустрій" та Інструкції про
встановлення (відновлення) меж
земельних ділянок в натурі (на
місцевості) та їх закріплення межовими
знаками (далі - Інструкція).

Так, у відповідності до п. 2.1
Інструкції встановлення меж земельної
ділянки в натурі (на місцевості)
здійснюється на підставі розробленої
та затвердженої технічної
документації із землеустрою щодо
встановлення (відновлення) меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості), технічної документації із
землеустрою щодо поділу та об'єднання
земельних ділянок або проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки.

Згідно п. 3.12 Інструкції
закріплення межовими знаками меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) здійснюється виконавцем у
присутності власника (користувача)
земельної ділянки, власників
(користувачів) суміжних земельних
ділянок або уповноваженою ним (ними)
особою.

Відповідно до п. 1.3 Інструкції
виконавець - юридична особа, що володіє
необхідним технічним і технологічним
забезпеченням та у складі якої працює
не менше двох сертифікованих
інженерів-землевпорядників або
фізична особа - підприємець, яка
володіє необхідним технічним і
технологічним забезпеченням та є
сертифікованим
інженером-землевпорядником. Отже,
Управління Держземагенства у
Рахівському районі Закарпатської
області не є виконавцем, який здійснює
закріплення межовими знаками меж
земельної ділянки в натурі.

Враховуючи викладене, вимоги
позивача про визнання протиправною
бездіяльність Управління
Держземагенства у Рахівському районі
щодо встановлення (відновлення,
погодження) зовнішніх меж земельної
ділянки в натурі (на місцевості) та
зобов'язання встановити (відновити,
погодити) межі земельної ділянки в
натурі (на місцевості) не знаходять
свого правового підтвердження.

Крім того, слід зазначити, що в
даному випадку судом не встановлено
бездіяльність відповідача, оскільки на
звернення у жовтні 2013 року позивача до
Управління Держземагенства у
Рахівському районі, йому було надано
відповідачем відповідь у вигляді Листа
№ 5962 від 21.10.2013 року, яким позивачу було
відмовлено у задоволенні його
звернення щодо вирішення питання з
приводу земельного спору.

Оскільки чинним законодавством
чітко не встановлена форма рішення за
розглядом звернень осіб щодо вирішення
відповідачем земельних спорів
громадян, тому суд вважає, що вказаний
вище лист Управління Держземагенства
у Рахівському районі № 5962 від 21.10.2013
року, яким позивачу було відмовлено у
задоволенні його звернення щодо
вирішення питання з приводу земельного
спору і є фактично в даному випадку
рішення суб'єкта владних повноважень,
яке позивачем фактично не оскаржується
і воно не є предметом розгляду даної
адміністративної справи.

Отже з врахуванням наведеного суд
зазначає, що в даному випадку відсутня
бездіяльність відповідача, оскільки
відповідачем було вирішено звернення
позивача щодо вирішення питання з
приводу земельного спору.

Щодо позовних вимог позивача про
зобов'язання відповідача встановити
(відновити, погодити) межі земельної
ділянки в натурі (на місцевості) то з
врахуванням вище викладеного, суд
приходить до висновку про неможливість
зобов'язання відповідача вчинити дії
що не віднесені до його компетенції і
не передбачені чинним законодавством,
яке б встановлювало обов'язок
відповідача зробити ці дії, так як
відповідач в даному випадку має діяти
лише в межах та в спосіб встановлений
законом.

Слід також зазначити, що в даному
випадку вбачається земельний спір між
суміжними землекористувачами
земельної ділянки, який підлягає
розгляду в порядку цивільного
судочинства та ЦПК України який
передбачає вирішення земельних
правовідносин між фізичними особами і
в даному випадку такий не може бути
вирішенийв порядку адміністративного
судочинства, а тому позивачу слід
роз'яснити, що в даному випадку він в
праві звернутися до відповідного суду
з відповідним позовом в порядку
визначеному ЦПК України, який
передбачає вирішення земельних спорів
у земельних правовідносинах.

З врахуванням вищевикладених
обставин суд приходить до висновку що в
задоволенні даного адміністративного
позову слід відмовити в повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України ( або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Суд прийшов до переконання про
відмову в задоволенні позову, то
відсутні підстави для відшкодування
судових витрат позивача.

Ч. 2 ст. 94 Кодексу
адміністративного кодексу України
передбачено, що якщо судове рішення
ухвалене на користь сторони - суб'єкта
владних повноважень, суд присуджує з
іншої сторони всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати, пов'язані із залученням
свідків та проведення судових
експертиз.

Доказів понесення відповідачем
судових витрат суду не надано.

Керуючись ст. ст. 17, 86, 94, 160, 163, 165
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 до
Управління Держземагенства у
Рахівському районі Закарпатської
області про визнання протиправною
бездіяльності та зобовязання вчинити
дії, треті особи без самостійних вимог -
Рахівська районна державна
адміністрація Закарпатської області,
ОСОБА_5 - відмовити повністю.

Постанова суду може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Закарпатський окружний
адміністративний суд. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції. Апеляційна
скарга на постанову суду першої
інстанції подається протягом десяти
днів з дня її проголошення, а у разі
застосування судом частини третьої
статті 160 КАС України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 254 КАС
України.

СуддяC.А. Гебеш