Справа № 820/954/14
Суддя: Біленський О.О.
Дата ухвалення: 2014-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
справа № 820/954/14
Харківський окружний
адміністративний суд у складі:
головуючого судді Біленського О.О.
при секретарі судового засідання -
представника позивача - ОСОБА_2,
представників відповідачів - не
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
окружного адміністративного суду
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Управління Державної
міграційної служби України в Київській
області та Головного управління
Державної міграційної служби України у
Харківській області про визнання
протиправним та скасування рішення, -
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до
Харківського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Управління Державної міграційної
служби України в Київській області
(далі - УДМС України в Київській
області, перший відповідач) та
Головного управління Державної
міграційної служби України у
Харківській області (далі - ГУ ДМС
України у Харківській області, другий
відповідач), в якому просить суд, з
урахуванням уточнених позовних вимог,
визнати протиправним та скасувати
рішення ВГІРФО ГУ МВС України в
Київській області від 11.07.2008 року про
скасування дозволу на імміграцію в
Україні ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
громадянина Соціалістичної Республіки
В’єтнам.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що 27.04.2004 року
відділом ПРФО ГУ МВС України в
Київській області позивач був
документований посвідкою на постійне
проживання в Україні серії НОМЕР_2
відповідно до абз.4 пункту 4 Прикінцевих
положень Закону України «Про
імміграцію» з безстроковим терміном
дії. В зв'язку з втратою посвідки на
постійне проживання в Україні, у
вересні 2013 року позивач звернувся до
Головного Управління ДМС України в
Харківській області про видачу нової
посвідки, але йому відмовили на
підставі скасування дозволу на
імміграцію. У грудні 2013 року позивач
отримав висновок ВГІРФО ГУ МВС України
в Київській області від 11.07.2008 року про
скасування дозволу на імміграцію за
поданням УПРФО ГУ МВС України в
Харківській області згідно якого
ОСОБА_1 скасовано дозвіл на імміграцію
на підставі п.1 ст.12 Закону України «Про
імміграцію» (надання свідомо
неправдивих відомостей). Позивач
вважає, що вказаний висновок ВГІРФО ГУ
МВС України в Київській області від
11.07.2008 року є незаконним, оскільки
суперечить діючому законодавству
України.

Позивач та представник позивача у
судове засідання прибули, позовні
вимоги підтримали у повному обсязі та
просили їх задовольнити.

Представник УДМС України в Київській
області в судове засідання не прибув,
про дату, час та місце розгляду справи
був повідомлений своєчасно та належним
чином. До канцелярії Харківського
окружного адміністративного суду від
представника УДМС України в Київській
області 03.03.2014 року надійшла заява про
визнання позовних вимог у повному
обсязі та з проханням розглянути
справи за його відсутністю.

Представник другого відповідача - ГУ
ДМС України у Харківській області, в
судове засідання не прибув, про дату,
час та місце розгляду справи був
повідомлений своєчасно та належним
чином. До початку судового засідання
заперечень та клопотань не надав.

За таких умов, відповідно до ст.128 КАС
України, виходячи з рівності сторін в
адміністративному судочинстві, суд
вважає за можливе розглянути справу на
підставі наявних у ній доказів без
участі представників відповідачів.

Суд, вислухавши пояснення позивача та
представника позивача, дослідивши
матеріали справи, надані докази у їх
сукупності, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, встановив
наступне.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач у 1989 році позивач прибув в
Українську РСР відповідно до
Міжурядової Угоди «Про направлення і
прийняття в'єтнамських громадян на
професійне навчання та роботу на
підприємства і в організації СРСР» від
02.04.1981 року.

В період з 27.10.1989 року по 29.11.1990 року,
позивач працював в Херсонському
суднобудівельному заводі, потім
залишився проживати в Україні.

Умови і порядок імміграції в Україну
іноземців та осіб без громадянства та
порядок надання таким особам дозволу
на імміграцію в Україну визначені
Законом України від 07.06.2001 року № 2491-III
"Про імміграцію" з наступними змінами
та доповненнями (далі - Закон №2491-III),
постановою Кабінету Міністрів України
від 26.12.2002 року N 1983 "Про затвердження
Порядку формування квоти імміграції,
Порядку провадження за заявами про
надання дозволу на імміграцію і
поданнями про його скасування та
виконання прийнятих рішень, Порядку
оформлення і видачі посвідки на
постійне проживання" (далі - Постанова
№1983), постановою Кабінету Міністрів
України від 28.03.2012 року № 251 "Про
затвердження Порядку оформлення,
виготовлення і видачі посвідки на
постійне проживання та посвідки на
тимчасове проживання і технічного
опису їх бланків та внесення змін до
постанови Кабінету Міністрів України
від 26 грудня 2002 року N 1983" (далі -
Постанова № 251).

Механізм видачі посвідки на постійне
проживання (далі - посвідка) іноземцям
та особам без громадянства, які
іммігрували в Україну, ведення обліку
посвідок і забезпечення зберігання їх
бланків передбачено Постановою
Кабінету міністрів України "Порядок
оформлення і видачі посвідки на
постійне проживання" від 26.12.2002 року
(чинного на час вчинення дії).

Пунктом 4 Порядку встановлено перелік
документів для оформлення посвідки, а
саме: заява встановленого Державним
департаментом у справах громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних осіб
зразка; копія паспортного документа з
імміграційною візою; копія рішення про
надання дозволу на імміграцію;
квитанція про сплату державного мита
або документ, який підтверджує
наявність пільг щодо його сплати.

Пунктом 5 Порядку передбачено, що
замість документів, зазначених в
абзацах третьому і четвертому пункту 4
цього Порядку, для оформлення посвідки
особам, зазначеним у пункті 4
Прикінцевих положень Закону України
"Про імміграцію", подаються такі
документи:

1) особами, які прибули в Україну на
постійне проживання до набрання
чинності Законом України "Про
імміграцію" та мають у паспорті
громадянина колишнього СРСР зразка 1974
року відмітку про прописку або
отримали посвідку на постійне
проживання в Україні, - оригінал і копія
паспорта громадянина колишнього СРСР
зразка 1974 року з відміткою про прописку
чи посвідка на постійне проживання;

2) особами, які змушені були залишити
місця постійного проживання в
Автономній Республіці Абхазія (Грузія)
і прибули для проживання в Україні, -
тимчасова довідка, отримана ними після
прибуття в Україну, та документ про
підтвердження факту безперервного
проживання в Україні не менш як п'ять
років, видані органом міграційної
служби;

3) особами, які прибули в Україну до 6
березня 1998 р. згідно з Угодою між Урядом
Соціалістичної Республіки В'єтнам та
Урядом СРСР про направлення і
прийняття в'єтнамських громадян на
професійне навчання та роботу на
підприємства і в організації СРСР від 2
квітня 1981 р. і залишилися проживати в
Україні, - копія документа, що
підтверджує прийняття на професійне
навчання чи роботу;

4) особами, які прибули в Україну
дітьми-сиротами у зв'язку із збройними
конфліктами у місцях їх постійного
проживання і виховуються
(виховувалися) у державних дитячих
закладах, в дитячих будинках сімейного
типу або над якими встановлено (було
встановлено) опіку чи піклування
громадян України, - документ, що
підтверджує виховання у державному
дитячому закладі, в дитячому будинку
сімейного типу або встановлення опіки
чи піклування.

Відповідно до п. 7 Порядку посвідка на
постійне проживання видається під
розписку заявникам, законним
представникам іммігрантів або за їх
дорученням, засвідченим нотаріально,
іншим особам. У паспортному документі
іммігранта на останній вільній
сторінці проставляється відмітка
встановленого зразка про наявність
дозволу на постійне проживання в
Україні.

З аналізу зазначених норм
законодавства, вбачається що особи які
прибули в Україну до 06 березня 1998 року
за Угодою між Урядом Соціалістичної
Республіки В'єтнам та Урядом СРСР про
направлення і прийняття в'єтнамських
громадян на професійне навчання та
роботу на підприємства і в організації
СРСР від 2 квітня 1981 р. і залишилися
проживати в Україні і звернулися із
заявою про видачу їм посвідки на
постійне проживання в Україні
вважаються такими, що мають дозвіл на
імміграцію. При цьому посвідка на
постійне проживання є одночасно
дозволом на імміграцію. Окремо рішення
про надання дозволу на імміграцію
іноземцям та особам без громадянства,
які іммігрують в Україну згідно
Постанови Кабінету міністрів України
"Порядок провадження за заявами про
надання дозволу на імміграцію і
подання про його скасування не
приймається.

Судом встановлено, що за результатами
розгляду заяви позивача, 27.04.2004 року
відділом ПРФО ГУ МВС України в
Київській області позивача було
документовано посвідкою на постійне
проживання в Україні серії НОМЕР_2
відповідно до абз.4 пункту 4 Прикінцевих
положень Закону України «Про
імміграцію» з безстроковим терміном
дії.

Вказаний факт підтверджується
наявними матеріалами справи та тим, що
в національному паспорті громадянина
В’єтнаму проставлена відмітка (штамп)
про те, що позивачу дозволено постійне
проживання в Україні.

З пояснень позивача та матеріалів
справи вбачається, що через втрату
посвідки на постійне проживання в
Україні, у вересні 2013 року позивач
звернувся до ГУ ДМС України в
Харківській області про видачу нової
посвідки, але йому було відмовлено на
підставі скасування дозволу на
імміграцію.

Відповідно до наявних в матеріалах
справи копій особової справи ОСОБА_1
вбачається, що 20.06.2008 року за вих..№17/4806
Управлінням у справах громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних осіб
ГУ МВС України в Харківській області на
адресу ВГІРФО ГУ МВС України в
Київській області було направлено лист
щодо незаконної легалізації громадян
СРВ, відповідно до вказаного листа
встановлено, що для оформлення
посвідки на постійне проживання в
Україні, позивач надав довідку з ВАТ
«Завод Ленінська Кузня», яка містить у
собі неправдиві відомості, крім того,
на момент отримання посвідки позивач
не був зареєстрований у Макарівському
районі Київської області.

Судом встановлено, що 11.07.2008 року ВГІРФО
ГУ МВС України в Київській області було
видано висновок про скасування дозволу
на імміграцію за поданням УПРФО ГУ МВС
України в Харківській області згідно
якого позивачу скасовано дозвіл на
імміграцію на підставі п.1 ст.12 Закону
України «Про імміграцію» (надання
свідомо неправдивих відомостей).

Однак, з наявних матеріалів справи та
особової справи позивача вбачається,
що ОСОБА_1 не працював у ВАТ «Завод
Ленінська Кузня», натомість під час
документування ним було подано довідку
про працевлаштування у Херсонському
суднобудівельному заводі.

Таким чином, висновки ВГІРФО ГУ МВС
України в Київській області, які
слугували підставою для скасування
дозволу на імміграцію не відповідають
фактичним обставинам справи та є
недоведеними.

За приписами ст. 13 Закону № 2491-III, - орган
спеціально уповноваженого
центрального органу виконавчої влади з
питань імміграції за місцем проживання
особи, стосовно якої прийнято рішення
про скасування дозволу на імміграцію,
не пізніш як у тижневий строк з дня
отримання цього рішення надсилає його
копію особі та вилучає у неї посвідку
на постійне проживання.

Згідно із Порядком провадження за
заявами про надання дозволу на
імміграцію і поданнями про його
скасування та виконання прийнятих
рішень, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України від 26.12.2002
року № 1983 дозвіл на імміграцію
скасовується органом, який його видав.

Питання щодо скасування дозволу вправі
порушити орган внутрішніх справ, інший
орган виконавчої влади, який у межах
наданих йому повноважень забезпечує
виконання законодавства про
імміграцію, якщо стало відомо про
існування підстав для скасування
дозволу на імміграцію.

Для започаткування процедури розгляду
питання про скасування дозволу на
імміграцію відповідне подання
надсилається до органу, який приймав
рішення про надання такого дозволу.

ДМС, територіальні органи і підрозділи
всебічно вивчають у місячний термін
подання щодо скасування дозволу на
імміграцію, запитують у разі потреби
додаткову інформацію в ініціатора
подання, інших органів виконавчої
влади, юридичних і фізичних осіб, а
також запрошують для надання пояснень
іммігрантів, стосовно яких
розглядається це питання. На підставі
результату аналізу інформації
приймається відповідне рішення.

Про прийняте рішення письмово
повідомляються протягом тижня
ініціатори процедури скасування
дозволу на імміграцію та іммігранти.

Рішення про скасування дозволу на
імміграцію надсилається протягом
тижня органом, що його прийняв, до
територіального підрозділу за місцем
проживання для вилучення посвідки на
постійне проживання в іммігранта та
вжиття заходів відповідно до статті 13
Закону України "Про імміграцію". Копія
рішення надсилається
Держприкордонслужбі.

Таким чином, підставою для вилучення у
іноземця чи особи без громадянства
посвідки на постійне проживання у
Україні є рішення компетентного, в
розумінні Закону № 2491-III, органу про
скасування раніш наданого дозволу на
імміграцію.

Відповідно до п.п.18, 19 Постанови №251
посвідка на постійне проживання
скасовується територіальним органом
або підрозділом ДМС, який її видав, у
разі скасування дозволу на імміграцію
в Україну відповідно до статей 12 і 13
Закону України "Про імміграцію".

Суд зауважує, що чинне на момент
виникнення спірних правовідносин
законодавство України передбачало
скасування саме дозволу на імміграцію,
однак позивач не отримував дозвіл на
імміграцію, а був документований
посвідкою на постійне проживання.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст.2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Згідно з ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок, щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову.

Всупереч наведеним вимогам,
відповідач, як суб'єкт владних
повноважень не надав до суду достатніх
беззаперечних доказів в обґрунтування
обставин, на яких ґрунтуються його
заперечення, і не довів правомірності
прийнятого ним рішення. Окрім цього,
представник Управління Державної
міграційної служби України в Київській
області визнав адміністративний позов.

Таким чином, через відсутність підстав
для скасування дозволу на імміграцію
та визнання УДМС України в Київській
області позовних вимог, суд приходить
до висновку про протиправність рішення
(висновку) ВГІРФО ГУ МВС України в
Київській області від 11.07.2008 року про
скасування дозволу на імміграцію в
Україні ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
громадянина Соціалістичної Республіки
В’єтнам, та як наслідок необхідності
його скасування.

Згідно ч.1 ст.94 КАС України якщо судове
рішення ухвалене на користь сторони
яка не є суб'єктом владних повноважень,
суд присуджує всі здійсненні нею
документально підтверджені судові
витрати з державного бюджету України.

Отже, суд присуджує ОСОБА_1 всі
здійснені документально підтверджені
судові витрати в розмірі 73,08 грн.

Керуючись ст.ст. 17, 50, 160-163, 167, 185, 186
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Управління Державної міграційної
служби України в Київській області та
Головного управління Державної
міграційної служби України у
Харківській області про визнання
протиправним та скасування рішення -
задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
рішення (висновок) ВГІРФО ГУ МВС
України в Київській області від 11.07.2008
року про скасування дозволу на
імміграцію в Україні ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина
Соціалістичної Республіки В’єтнам.

Стягнути з Державного бюджету України
(УДКСУ у Червонозаводському районі
міста Харкова Харківської області, код
37999628, м. Харків, вул. Плеханівська, 29, 61001)
на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1)
витрати зі сплати судового збору у
розмірі 73,08 грн. (сімдесят три гривні 08
копійок)

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення протягом десяти днів з дня її
проголошення, у разі застосування
судом частини третьої статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень
у випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова або ухвала суду першої
інстанції, якщо інше не встановлено цим
Кодексом, набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо воно не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова у повному обсязі виготовлена
18.04.2014 року.

Суддя
Біленський О.О.