Справа № 754/14415/13
Суддя: Аліменко В.О.
Дата ухвалення: 2014-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Бабко В.В.
Суддя-доповідач: Аліменко В.О.
У Х В А Л А

Іменем України

17 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді
Аліменко В.О.,

суддів
Безименної Н.В., Кучми А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
відповідача Управління Пенсійного
фонду України в Деснянському районі м.
Києва на Постанову Деснянського
районного суду м. Києва від 14.10.2013 року у
справі за позовом ОСОБА_3 до Управління
Пенсійного фонду України в
Деснянському районі м. Києва про
зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернулась до суду з позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Деснянському районі м. Києва, в якому
просила, зобов'язати Управління
Пенсійного фонду України в
Деснянському районі м. Києва
призначити та виплатити з 18.03.2013року
державну пенсію в разі втрати
годувальника в розмірі фактичних
збитків відповідно до Закону України
«Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Постановою Деснянського районного суд
м. Києва від 14.10.2013 року зазначений
адміністративний позов - задоволено.

Не погоджуючись з вказаною Постановою,
відповідач подали апеляційні скарги, в
якій просить скасувати Постанову суду
першої інстанції. Свої вимоги апелянт
аргументують тим, що оскаржуване
рішення є необґрунтованим та прийнято
з порушенням норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, перевіривши доводи апеляційної
скарги наявними у справі доказами,
колегія суддів приходить до
наступного.

Задовольняючи адміністративний позов,
суд першої інстанції виходив з того, що
відповідач не надав суду достатніх
беззаперечних доказів в обґрунтування
правомірності своєї бездіяльності.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач перебуває на обліку в
Управлінні пенсійного фонду України в
Деснянському районі м. Києва, отримує
пенсію за віком відповідно до вимог
Закону «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», є
вдовою померлого ліквідатора
внаслідок аварії Чорнобильської
катастрофи інваліда, 1 категорії.

Відповідно до п. 2 ст. 13 Закону України
«Про статус та соціальний захист осіб,
що постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» №796-ХІІ від
28 лютого 1991 року - держава бере на себе
відповідальність за завдану шкоду
громадянам та зобов'язується
відшкодувати її за втрату
годувальника, якщо його смерть
пов'язана з Чорнобильською
катастрофою.

Згідно до ч. ч. 4, 5 ст. 54 Закону - пенсія в
разі втрати годувальника
призначається непрацездатним членам
сім'ї померлого годувальника, які були
на його утриманні. До непрацездатних
членів сім'ї померлого годувальника
належать особи, зазначені у статті 36
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 36 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» №1058-IV
від 9 липня 2003 року - непрацездатним
членом сім'ї вважається, зокрема,
дружина, якщо вона є інвалідом або
досягла пенсійного віку, передбаченого
статтею 26 цього Закону.

До членів сім'ї, які вважаються такими,
що були на утриманні померлого
годувальника, відносяться особи,
зазначені в частині другій цієї статті,
якщо вони були на повному утриманні
померлого годувальника та одержували
від померлого годувальника допомогу,
що була для них постійним і основним
джерелом засобів до існування. Члени
сім'ї померлого годувальника, для яких
його допомога була постійним і
основним джерелом засобів до
існування, але які й самі одержували
пенсію, мають право, за бажанням,
перейти на пенсію у зв'язку з втратою
годувальника.

Згідно до ч. 1 ст. 54 Закону - пенсії у
зв'язку з втратою годувальника
внаслідок Чорнобильської катастрофи
можуть призначатися за бажанням
громадянина із заробітку, одержаного
за роботу в зоні відчуження в 1986- 1990
роках, у розмірі відшкодування
фактичних збитків, який визначається
згідно з законодавством.

Відповідно до п. п. 7, 10 Порядку подання
та оформлення документів для
призначення (перерахунку) пенсій
відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», затвердженого
постановою Пенсійного фонду України
№22-1 від 25 листопада 2005 року,
зареєстрований в Міністерстві юстиції
України 27 грудня 2005 року за №1566/11846
(далі - Порядок №22-1) до заяви про
призначення пенсії у зв'язку з втратою
годувальника подаються документи
померлого годувальника, перелічені в
підпунктах "б"-"в" пункту 7 цього Порядку,
а також надаються такі документи:
довідка податкової адміністрації про
присвоєння ідентифікаційного номера
померлому годувальнику (подається у
разі, якщо особа, яка звернулася із
заявою про призначення пенсії у зв'язку
з втратою годувальника, має такий
документ), свідоцтво про народження або
паспорт особи, якій призначається
пенсія, довідка про склад сім'ї
померлого годувальника та копії
документів, що засвідчують родинні
стосунки члена сім'ї з померлим
годувальником, свідоцтво органу
реєстрації актів громадянського стану
(далі - РАГС) про смерть годувальника
або рішення суду про визнання його
безвісно відсутнім, документи про
місце проживання (реєстрації), документ
про перебування членів сім'ї (крім
дітей) на повному утриманні померлого
годувальника чи одержання від
померлого годувальника допомоги, що
була для них постійним і основним
джерелом засобів до існування,
експертний висновок із встановлення
причинного зв'язку смерті годувальника
з дією іонізуючого випромінювання та
інших шкідливих чинників внаслідок
аварії на Чорнобильській АЕС. До заяви
про призначення пенсії сім'ї померлого
пенсіонера повинні бути додані
необхідні документи, зазначені в цьому
пункті. Заробіток у такому випадку
визначається за документами, що є в
пенсійній справі померлого
годувальника, або за поданими
додатково документами відповідно до
вимог частини першої статті 40 Закону.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, відповідно до експертного
висновку №2075 від 08.02.2013 року, наданим
Центральною міжвідомчою експертною
комісією МОЗ та МНС України, смерть
ОСОБА_4 настала у зв'язку з
захворюваннями пов'язаними з роботами
по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

11.05.2006року рішенням Деснянського
районного суду м. Києва було задоволено
заяву про встановлення факту, що має
юридичне значення, а саме, те, що ОСОБА_4
виконував роботи по ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС протягом 13
годин кожного дня за період з 24 травня
1986 року по 02 червня 1986 року.

Відповідно до довідки ВАТ «Київське
автотранспортне підприємство 13068» від
06.06.2006 року, встановлено, що ОСОБА_4, за
роботу в зоні відчуження, а саме в м.
Чорнобиль у період з 24.05.1986 по 02.06.1986
року, по рішенню Деснянського
районного суду м. Києва йому
перерахована заробітна плата з
урахуванням коефіцієнта кратності №3
відповідно до Ради міністрів УРСР та
Укрпрофради від 10.06.1986 року, та
визначена фактична заробітна плата з
урахуванням годин та премій.

Постановою Державного Комітету СРСР по
праці та соціальних питаннях №122 від 09
березня 1988року передбачено, що
основним документом, що визначає час
виконання робіт по ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
безпосередньо в зоні відчуження є
довідка форми №122, яка видається на
підставі первинних документів лише
тими підприємствами, установами,
організаціями, в складі яких працівник
безпосередньо виконував роботи по
ліквідації наслідків аварії.

Також, позивач досягла пенсійного віку,
встановленого ст. 26 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», тобто є непрацездатною у
розумінні ч. 2 ст. 26 ЗУ «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», а тому має право на
отримання вказаної пенсії.

Враховуючи викладене вище, колегія
суддів приходить до висновку про те, що
судом першої інстанції ухвалено
рішення, яке відповідає вимогам
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 2, 160, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача
Управління Пенсійного фонду України в
Деснянському районі м. Києва на
Постанову Деснянського районного суд
м. Києва від 14.10.2013 року - залишити без
задоволення.

Постанову Деснянського районного суд
м. Києва від 14.10.2013 року - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня складення
Ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя
В.О. Аліменко

Судді
Н.В. Безименна

А.Ю. Кучма

.

Головуючий суддя
Аліменко В.О.

Судді:
Безименна Н.В.

Кучма А.Ю.