Справа № 2а-2/10
Суддя: Іваненко Я.Л.
Дата ухвалення: 2014-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" квітня 2014 р. м. Київ
К/800/11105/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого - судді суддів:Іваненко
Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом Виконавчої дирекції Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування на випадок
безробіття, функції якої покладені на
Сокирянський районний центр
зайнятості, до ОСОБА_4 про стягнення
незаконно отриманої допомоги по
безробіттю за касаційною скаргою
Сокирянського районного центру
зайнятості на постанову Сокирянського
районного суду Чернівецької області
від 19 серпня 2010 року та ухвалу
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 31 січня 2014
року,

в с т а н о в и л а :

В лютому 2009 року Виконавча дирекція
Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування на
випадок безробіття, функції якої
покладені на Сокирянський районний
центр зайнятості, звернулась до суду з
позовом про стягнення з ОСОБА_4
незаконно отриманої допомоги по
безробіттю в розмірі 10443,42 грн.

Постановою Сокирянського районного
суду Чернівецької області від 19 серпня
2010 року, залишеною без змін ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 31 січня 2014
року, в задоволенні адміністративного
позову відмовлено.

В касаційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати вказані рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
та ухвалити нове судове рішення про
задоволення позовних вимог.

Перевіривши доводи касаційної скарги
та правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального і процесуального права,
правової оцінки обставин у справі у
межах, встановлених статтею 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів приходить до
висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 28 вересня 2007 року
ОСОБА_4 звернувся з письмовою заявою до
позивача з проханням надати йому
статус безробітного з виплатою
допомоги по безробіттю відповідно до
Законів України «Про зайнятість
населення» та «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття», в якій зазначив,
що не зареєстрований як суб'єкт
підприємницької діяльності, трудовою
діяльністю не займається, пенсію не
отримує.

Наказом Сокирянського районного
центру зайнятості № НТ070928 від 28
вересня 2007 року ОСОБА_4 надано статус
безробітного. За період з 28 вересня 2007
року по 21 вересня 2008 року Сокирянським
районним центром зайнятості було
нараховано та виплачено відповідачу
допомогу по безробіттю на загальну
суму 10443,42 грн.

25 вересня 2008 року ОСОБА_4 звернувся до
позивача із заявою про зняття його з
обліку у зв'язку з відмовою від послуг
служби зайнятості, на підставі якої
директором Сокирянського районного
центру зайнятості винесено наказ від 25
вересня 2008 року № НТ 080925 про
зняття відповідача з обліку.

01 грудня 2008 року заступником директора
Сокирянського районного центру
зайнятості Препелицею А.А., завідуючим
сектором реєстрації та обліку
платників податків Сокирянської
об'єднаної державної податкової
інспекції Маковійчуком А.В., державним
реєстратором Сокирянської районної
державної адміністрації Писарюк З.Г.,
на вимогу прокурора Сокирянського
району від 20 листопада 2008 року № 1000
вих-08, здійснено звірку по особах, які
отримали статус безробітних та
відповідну державну соціальну
допомогу протягом 2007-2008 років, з метою
з'ясування, чи не були такі особи
одночасно приватними підприємцями або
керівниками суб'єктів господарювання,
за результатами чого складено акт від 01
грудня 2008 року, в якому зафіксовано, що
ОСОБА_4 з 24 грудня 2002 року
зареєстрований як суб'єкт
підприємницької діяльності.

У зв'язку з наведеними обставинами
Сокирянським районним центром
зайнятості запропоновано ОСОБА_4
повернути в добровільному порядку
отриману ним допомогу по безробіттю в
сумі 10443,42 грн., однак відповідач від
повернення коштів ухилявся.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції, з яким погодився суд
апеляційної інстанції, послався на ті
обставини, що з 24 грудня 2002 року ОСОБА_4
дійсно був зареєстрований як суб'єкт
підприємницької діяльності та взятий
на облік як платник податків у
Сокирянській об'єднаній державній
податковій інспекції. З 01 січня 2003 року
по 11 березня 2003 року відповідач
займався підприємницькою діяльністю, у
зв'язку з чим сплачував єдиний податок,
проте, 11 березня 2003 року до
Сокирянської об'єднаної державної
податкової інспекції ним було подано
заяву про тимчасове припинення його
підприємницької діяльності та здано
патент і до 01 січня 2009 року ОСОБА_4
підприємницькою діяльністю не
займався, податків не сплачував, що
підтверджується, зокрема, довідкою
Сокирянської об'єднаної державної
податкової інспекції № 7245/10/17 від 03
червня 2009 року.

Крім того, з 11 березня 2003 року по 19
вересня 2005 року відповідач працював на
посаді державного виконавця Відділу
державної виконавчої служби
Сокирянського районного управління
юстиції, що підтверджується довідкою
Головного управління юстиції у
Чернівецькій області №20 від 02 червня
2009 року, а з 04 жовтня 2005 року по 17
вересня 2007 року ОСОБА_4 працював на
посаді юрисконсульта ВАТ
«Дністровська ГАЕС», що
підтверджується копією трудової
книжки.

У зв'язку з наведеним, суди попередніх
інстанцій прийшли до висновку, що
зайняття відповідачем посади
державного службовця (державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Сокирянського
районного управління юстиції) виключає
факт зайняття ним підприємницькою
діяльністю, а враховуючи те, що
Сокирянським районним центром
зайнятості не надано доказів, які б
свідчили про те, що між ним та іншими
суб'єктами інформаційного обміну
здійснювався обмін інформацією, що
стосується відповідача як особи, яка
перебувала на обліку в Державній
службі зайнятості як безробітна
протягом 2007-2008 років, правові підстави
для стягнення з відповідача сум
отриманої допомоги по безробіттю
відсутні.

Однак, вирішуючи спір по суті, судами
попередніх інстанцій залишено поза
увагою наступне.

Підпунктом «б» пункту 3 статті 1 Закону
України «Про зайнятість населення»
№ 803-XII від 01 березня 1991 року (чинного
на час виникнення спірних
правовідносин) встановлено, що в
Україні до зайнятого населення
належать громадяни, що проживають на
території держави на законних
підставах, які самостійно забезпечують
себе роботою, включаючи підприємців,
осіб, зайнятих індивідуальною трудовою
діяльністю, творчою діяльністю, члени
кооперативів, фермери та члени їх
сімей, що беруть участь у виробництві, а
також члени особистих селянських
господарств, діяльність яких
здійснюється відповідно до Закону
України «Про особисте селянське
господарство».

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про
зайнятість населення» № 803-XII від 01
березня 1991 року (чинного на час
виникнення спірних правовідносин)
безробітними визнаються працездатні
громадяни працездатного віку, які
через відсутність роботи не мають
заробітку або інших передбачених
законодавством доходів і
зареєстровані у державній службі
зайнятості як такі, що шукають роботу,
готові та здатні приступити до
підходящої роботи. У разі неможливості
надати підходящу роботу безробітному
може бути запропоновано пройти
професійну перепідготовку або
підвищити свою кваліфікацію.

Згідно з ч. 3 ст. 36 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» сума виплаченого
забезпечення та вартості наданих
соціальних послуг застрахованій особі
внаслідок умисного невиконання нею
своїх обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

Відповідно до пункту 6.14 розділу 6
Порядку надання допомоги по
безробіттю, у тому числі одноразової її
виплати для організації безробітними
підприємницької діяльності,
затвердженого наказом Міністерства
праці та соціальної політики України
від 20 листопада 2000 року № 307 (в редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин), якщо під час одержання
допомоги по безробіттю безробітний
своєчасно не подав відомості про
обставини, що впливають на умови її
виплати, з безробітного стягується
сума виплаченої допомоги по безробіттю
з моменту виникнення цих обставин.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, з 24 грудня 2002 року ОСОБА_4 був
зареєстрований як суб'єкт
підприємницької діяльності, 11 березня
2003 року ним до Сокирянської об'єднаної
державної податкової інспекції було
подано заяву про тимчасове припинення
його підприємницької діяльності та
здано патент.

Відповідно до ч. 3 ст. 46 Закону України
«Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців»
фізична особа позбавляється статусу
підприємця з дати внесення до Єдиного
державного реєстру запису про державну
реєстрацію припинення підприємницької
діяльності фізичної особи-підприємця.

Порядок державної реєстрації
припинення підприємницької діяльності
фізичної особи-підприємця за її
рішенням встановлено ст. 47 Закону
України «Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців».

Відповідно до ч. 1 ст. 47 вказаного Закону
(в редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин) для внесення до
Єдиного державного реєстру запису про
рішення фізичної особи-підприємця щодо
припинення нею підприємницької
діяльності фізична особа-підприємець
або уповноважена нею особа повинні
подати державному реєстратору
(надіслати рекомендованим листом з
описом вкладення) такі документи: заяву
про припинення підприємницької
діяльності фізичною
особою-підприємцем; документ, що
підтверджує внесення плати за
публікацію повідомлення про прийняття
фізичною особою-підприємцем рішення
щодо припинення підприємницької
діяльності.

Згідно з ч. 7 ст. 47 Закону України «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців» (в редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин) державний реєстратор за
відсутності підстав для залишення
документів, які подані для внесення до
Єдиного державного реєстру запису про
рішення фізичної особи - підприємця
щодо припинення нею підприємницької
діяльності, без розгляду зобов'язаний
не пізніше наступного робочого дня з
дати надходження цих документів внести
до Єдиного державного реєстру запис
про рішення щодо припинення нею
підприємницької діяльності та в той же
день передати органам статистики,
державної податкової служби,
Пенсійного фонду України повідомлення
про внесення такого запису.

Частиною 9 статті 47 Закону України «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців» (в редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин) встановлено, що для
проведення державної реєстрації
припинення підприємницької діяльності
фізичною особою - підприємцем за її
рішенням фізична особа - підприємець
або уповноважена нею особа не раніше
двох місяців з дати публікації
повідомлення у спеціалізованому
друкованому засобі масової інформації
подає державному реєстратору особисто
(надсилає рекомендованим листом з
описом вкладення) або через
уповноважену особу такі документи:
заповнену реєстраційну картку на
проведення державної реєстрації
припинення підприємницької діяльності
фізичною особою - підприємцем за її
рішенням; свідоцтво про державну
реєстрацію фізичної особи - підприємця;
довідку відповідного органу державної
податкової служби про відсутність
заборгованості по податках, зборах
(обов'язкових платежах); довідку
відповідного органу Пенсійного фонду
України про відсутність
заборгованості; довідки відповідних
органів фондів соціального
страхування про відсутність
заборгованості або про те, що вона не
перебувала на обліку.

Згідно з ч. 15 ст. 47 Закону України «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців» (в редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин) за відсутності підстав
для залишення документів, які
передбачені частиною тринадцятою цієї
статті, без розгляду державний
реєстратор повинен внести до Єдиного
державного реєстру запис про
проведення державної реєстрації
припинення підприємницької діяльності
фізичної особи - підприємця.

Аналіз наведених норм свідчить про те,
що порядок державної реєстрації
припинення підприємницької діяльності
фізичної особи-підприємця за її
рішенням передбачає певну
послідовність дій як фізичної
особи-підприємця, що має намір
припинити підприємницьку діяльність,
так і державного реєстратора, а саме:
подання фізичною особою-підприємцем
документів, визначених частиною першою
статті 47 Закону України «Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців», внесення державним
реєстратором запису про рішення щодо
припинення особою підприємницької
діяльності, надання фізичною
особою-підприємцем документів,
передбачених частиною дев'ятою статті
47 Закону, у тому числі, довідок про
відсутність заборгованості, внесення
державним реєстратором запису про
проведення державної реєстрації
припинення підприємницької діяльності
фізичної особи-підприємця.

Колегія суддів звертає увагу на те, що
відповідно до ч. 15 ст. 47 Закону України
«Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців» (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин) дата внесення
до Єдиного державного реєстру запису
про проведення державної реєстрації
припинення підприємницької діяльності
фізичною особою - підприємцем є датою
державної реєстрації припинення
підприємницької діяльності фізичною
особою - підприємцем.

Відповідно до ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Проте, оскаржувані рішення судів
першої та апеляційної інстанцій не
відповідають вказаним вимогам закону.

Так, судами попередніх інстанцій не
було з'ясовано, чи виконав ОСОБА_4, перед
тим, як звернутись до Сокирянського
районного центру зайнятості за
наданням статусу безробітного,
добросовісно та в повному обсязі всі
дії, передбачені чинним
законодавством, для припинення
підприємницької діяльності, зокрема,
чи подавались відповідачем документи,
визначені ч. ч. 1, 9 ст. 47 Закону України
«Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців».
Крім того судами першої та апеляційної
інстанцій не було досліджено витяг з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців щодо
відповідача на предмет внесення до
нього запису про державну реєстрацію
припинення діяльності фізичної особи -
підприємця ОСОБА_4

Згідно з ч. 1 ст. 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції не може
досліджувати докази, встановлювати та
визнавати доведеними обставини, що не
були встановлені в судовому рішенні, та
вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу.

Частиною 2 статті 227 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що підставою для скасування
судових рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

За таких обставин, оскільки судами
першої та апеляційної інстанцій
допущено порушення норм
процесуального права, зокрема статті 159
Кодексу адміністративного судочинства
України, які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи,
судові рішення судів першої та
апеляційної інстанцій підлягають
скасуванню з направленням справи на
новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Сокирянського
районного центру зайнятості
задовольнити частково.

Постанову Сокирянського районного
суду Чернівецької області від 19 серпня
2010 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 31 січня 2014 року скасувати, а справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: З оригіналом згідно
помічник судді
Н.В. Мостова Я.Л. Іваненко
М.І. Мойсюк В.В. Тракало