Справа № 2а-12063/11/0212
Суддя: Мороз В.Ф.
Дата ухвалення: 2014-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/43803/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі суддів:

Головуючого судді: Мороза В.Ф.

Суддів: Логвиненка А.О.

Донця О.Є

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Товариства
з обмеженою відповідальністю «ВКП
«Моріс» на постанову Ленінського
районного суду м. Вінниці від 17 лютого
2012 року та постанову Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 12 червня 2012 року у справі за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ВКП «Моріс» до
Виконавчого комітету Вінницької
міської ради, треті особи - Департамент
житлового господарства Вінницької
міської ради, Комунальне підприємство
Вінницької міської ради
«Вінницяміськтеплоенерго» про
визнання рішення нечинним,

встановила:

У листопаді 2009 року Товариство з
обмеженою відповідальністю «ВКП
«Моріс» (далі - Товариство) звернулось
до Виконавчого комітету Вінницької
міської ради (далі - Виконком) з позовом
про визнання не чинними підпункти 1,2,3,5
рішення Виконкому № 2056 від 17 вересня 2009
року.

Постановою Ленінського районного суду
м. Вінниці від 17 лютого 2012 року позов
задоволено. Визнано не чинними
підпункти 1,2,3,5 рішення Виконкому № 2056
від 17 вересня 2009 року.

Постановою Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 12 червня 2012
року рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове рішення про
відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі Товариство,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просить оскаржувані рішення скасувати,
та прийняти нове рішення про
задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги,
проаналізувавши правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 01 квітня 2001 року між
Виконкомом та Товариством укладено
договір оренди №2 цілісного
майнового комплексу - котельні по
вул. К.Маркса, 18а в м. Вінниці,
терміном дії до 31 березня 2011 року.

Відповідно до рішення господарського
суду Вінницької області від 02 жовтня 2009
року у справі № 7/144-09, залишеним без
змін постановою Житомирського
апеляційного господарського суду від 24
грудня 2009 року та постановою Вищого
господарського суду України від 24
березня 2010 року договір № 2 оренди
цілісного майнового комплексу від 01
квітня 2001 року розірвано.

Рішенням Виконкому від 17 вересня 2009
року №2056 «Про організаційні заходи
щодо забезпечення роботи котельні
по вул. К.Маркса, 18А» вирішено:

- управлінню житлового господарства
передати, а комунальному
підприємству Вінницької міської ради
«Вінницяміськтеплоенерго» прийняти
на баланс та експлуатацію майновий
комплекс котельню по вул. К.Маркса, 18
а з віднесенням на поповнення
статутного фонду;

- створити комісію для передачі
цілісного майнового комплексу
котельні по вул. К.Маркса, 18а ;

- комісії розпочати роботу по
передачі цілісного майнового
комплексу котельні по вул. К.Маркса,
18а з 18 вересня 2009 року та завершити
роботу по прийому - передачі до 21
вересня 2009 року;

- КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго»
забезпечити згідно діючого
законодавства працевлаштування
працівників задіяних Товариством у
виробничому процесі та
функціонуванні цілісного майнового
комплексу котельні по вул. К.Маркса, 18
а.

Задовольнивши позов, суд першої
інстанції виходив з того, що під час дії
договору оренди №2 було прийняте
рішення Виконкому № 2056 від 17 вересня 2009
року про передачу комунальному
підприємству Вінницької міської ради
«Вінницяміськтеплоенерго» цілісний
майновий комплекс-котельню по вул.
К.Маркса, 18-а в м. Вінниці, яким порушив
права орендаря, будь - якої згоди
орендар не давав, рішення Виконкому
виконано, заходи передбаченні рішенням
здійснено, на даний час, оскаржуване
рішення втратило чинність.

Скасувавши рішення суду першої
інстанції, та ухваливши нове рішення
про відмову у задоволенні позову,
апеляційний суд дійшов висновків про
необґрунтованість вимог позивача.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з таким висновком суду
апеляційної інстанції, з огляду на
наступне.

З положень Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні»від 21 травня
1997 року № 280/97-ВР( частина 1 статті 10,
статтями 16, 17, 18, 25, 27, 29, 30 та інших)
бачається, що органи місцевого
самоврядування та їх виконавчі
органи при вирішенні питань місцевого
значення, віднесених Конституцією
України та законами України до їхньої
компетенції, є суб'єктами владних
повноважень, які виконують владні
управлінські функції. До відання
виконавчих органів сільських,
селищних, міських рад належать: власні
(самоврядні) повноваження щодо
управління в межах, визначених радою,
майном, що належить до комунальної
власності відповідних територіальних
громад та щодо управління об'єктами
житлово-комунального господарства,
побутового, торговельного
обслуговування, транспорту і зв'язку,
що перебувають у комунальній власності
відповідних територіальних громад,
забезпечення їх належного утримання та
ефективної експлуатації, необхідного
рівня та якості послуг населенню.

Відповідно частини першої статті 5
Закону України «Про оренду державного
та комунального майна» від 10 квітня 1992
року № 2269-ХІІ (далі - Закон № 2269-ХІІ )
орендодавцем є органи, уповноважені
органами місцевого самоврядування
управляти майном, яке перебуває у
комунальній власності .

Крім того, відповідно до пункту 1 статті
23 цього Закону передача майна в оренду
не припиняє права власності на це
майно. В разі переходу права власності
до інших осіб договір оренди зберігає
чинність для нового власника.

Враховуючи викладене, рішенням № 2056
від 17 вересня 2009 року не порушено права
орендаря, тобто Товариства.

Крім того, договір оренди №2
цілісного майнового комплексу від 01
квітня 2001 року укладений між
Виконкомом та Товариством розірвано,
що знаходить підтвердження у
рішенні господарського суду
Вінницької області від 02 жовтня 2009
року, залишеного без змін постановою
Житомирського апеляційного
господарського суду від 24 грудня 2009
року та постановою Вищого
господарського суду України від 24
березня 2010 року.

За правилами частини першої статті
72 Кодексу адміністративного
судочинства України обставини,
встановлені судовим рішенням в
адміністративній, цивільній або
господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлені ці обставини.

Враховуючи, що на час вирішення
спору договір оренди № 2 від 01
квітня 2001 року розірваний, колегія
суддів вважає висновки апеляційного
суду про те, що вимоги позивача є
необґрунтованими та такими, що
задоволенню не підлягають,
правильними.

Відповідно до частини третьої статті
220-1 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Керуючись статтею 220, 220-1, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «ВКП
«Моріс»- відхилити, а постанову
Ленінського районного суду м. Вінниці
від 17 лютого 2012 року та постанову
Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 12 червня 2012
року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили через 5
днів після направлення його копій
особам, які беруть участь у справі і
може бути переглянуте Верховним Судом
України з підстав передбачених ст.ст.
237-239 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді:
В.Ф. Мороз

А.О.Логвиненко

О.Є Донець