Справа № 802/486/14-а
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2014-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

09 квітня 2014 р.
Справа № 802/486/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

Головуючого судді:
Дончика Віталія Володимировича,

за участю:

секретаря судового засідання:
Медвідь Ірини Олегівни,

представника позивача:
ОСОБА_1,

представника третьої особи:
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_3 до Реєстраційної служби
Вінницького міського управління
юстиції Вінницької області, третя
особа, що не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні
відповідача - ОСОБА_4 про скасування
державної реєстрації

в с т а н о в и в :

18.02.2014 року ОСОБА_3 звернувся в суд з
адміністративним позовом до
Реєстраційної служби Вінницького МУЮ
Вінницької області про скасування
державної реєстрації права власності
гр. ОСОБА_4 на ? житлового будинку по
АДРЕСА_1 як такої, що не відповідає
рішенню Вінницького міського суду
Вінницької області по справі №206/2882/2012
від 19.06.2013 року.

Зазначав, що 15.07.2013 року в Державному
реєстрі речових прав на нерухоме майно
був зроблений запис про реєстрацію
права власності гр. ОСОБА_4 на ? частини
житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1.
Підставою виникнення права власності
за ОСОБА_4 стало рішення Вінницького
міського суду Вінницької області по
справі №206/2882/2012 від 19.06.2013 року.

Позивач вважає запис в Державному
реєстрі речових прав на нерухоме майно,
таким що не відповідає дійсності та
суперечить рішенню суду. Оскільки,
зареєстроване за ОСОБА_4 право
власності на вище зазначене майно
оформлене без виготовлення належної
технічної документації на будинок з
фактичним розподілом часток володіння
між власниками, що унеможливлює
належне виконання рішення суду.
Зазначене свідчить про незаконну
державну реєстрацію права власності на
нерухоме майно.

Ухвалою суду від 20.02.2014 року в якості
третьої особи, що не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача залучено - ОСОБА_4

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав у
повному обсязі та просив позов
задовольнити.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, з невідомих суду
причин. Про дату, час та місце розгляду
справи повідомлений належним чином, що
підтверджується розпискою про
отримання судової повістки, яка
міститься в матеріалах справи (а.с.62).

Представник третьої особи в судовому
засіданні заперечував проти заявлених
позовних вимог та просив відмовити у їх
задоволенні. Письмові заперечення
приєднані до матеріалів справи (а.с.44-46).
Клопотань та заяв про неможливість
прибуття у судове засідання суду не
надано, належного представника не
направлено.

Відповідно до частини 4 статті 128 КАС
України, у разі неприбуття відповідача,
належним чином повідомленого про дату,
час та місце судового розгляду, без
поважних причин розгляд справи може не
відкладатися і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів.

Суд, вислухавши пояснення
представників позивача та третьої
особи, дослідивши матеріали справи,
приходить до висновку, що
адміністративний позов не підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19.06.2013 року
рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області (справа №206/2882/2012)
позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ
спільної сумісної власності
задоволено повністю. «Визнано будинок,
розташований по АДРЕСА_1, спільною
сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 Визнано за ОСОБА_4 відповідно до
першого висновку №1301 судової
будівельно-технічної експертизи,
складеної 30 січня 2013 року Подільським
центром судових експертиз, право
власності на ? частину будинку літ.
«А(Ц)» (перша сторона), розташованого по
АДРЕСА_1, загальною площею 46 кв.м., до
складу якого входять: кімната 2-8 площею
33,6 кв.м., кладова 2-9 площею 7,7 кв.м.,
санвузол 2-10 площею 1,6 кв.м., ? прихожої 2-11
площею 3,1 кв.м. з підвалом літ. «П/А(П/Ц)»,
а саме: підвал 2-3 площею 43,9 кв.м. …»
(а.с.5-9).

Рішення суду набрало законної сили
02.07.2013 року.

05.07.2013 року КП «Вінницьке міське бюро
технічної інвентаризації» видано
ОСОБА_4 технічний паспорт на садибний
(індивідуальний) житловий будинок по
АДРЕСА_1 (інвентаризаційна справа №23715)
(а.с.15).

15.07.2013 року державним реєстратором
Реєстраційної служби Вінницького МУЮ
Вінницької області на підставі рішення
суду виданого 19.06.2013 року Вінницьким
міським судом Вінницької області
(справа №206/2882/2012) здійснено державну
реєстрацію прав власності за гр. ОСОБА_4
на ? частини житлового будинку за
адресою: АДРЕСА_1 (номер запису 1648401), що
підтверджується Витягом з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
про реєстрацію права власності №6192869
від 15.07.2013 року (а.с.14).

Вважаючи, що державний реєстратор
Реєстраційної служби Вінницької МУЮ
Вінницької області вчинив протиправні
дії щодо державної реєстрації права
власності на ? вище вказаного житлового
будинку за гр. ОСОБА_4, у зв'язку з чим,
позивач звернувся із даним позовом до
суду.

Надаючи оцінку оскаржуваним діям суд
зауважує, що відповідно до п.1 ч.1 ст.4
Закону України № 1952-VI "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" (далі - Закон №
1952-VI), обов'язковій державній
реєстрації підлягають речові права та
обтяження на нерухоме майно, розміщене
на території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування,
зокрема, право власності на нерухоме
майно. Зазначений Закон діє в новій
редакції, з 1 січня 2013 року державна
реєстрація прав проводиться державним
реєстратором прав на нерухоме майно
органу державної реєстрації прав,
нотаріусом як спеціальним суб'єктом, на
якого покладено функції державного
реєстратора.

Частиною першою статті 182 ЦК України
встановлено, що право власності та інші
речові права на нерухомі речі,
обмеження цих прав, їх виникнення,
перехід і припинення підлягають
державній реєстрації.

Згідно ч. 1, 5 ст. 3 Закону № 1952-VI, державна
реєстрація прав є обов'язковою.
Інформація про права на нерухоме майно
та їх обтяження підлягає внесенню до
Державного реєстру прав.

Державна реєстрація прав є публічною,
проводиться органом державної
реєстрації прав, який зобов'язаний
надавати інформацію про зареєстровані
права та їх обтяження в порядку,
встановленому цим законом, державна
реєстрація прав та їх обтяжень
проводиться в порядку черговості
надходження заяв.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті
19 Закону № 1952-VI, підставою для
державної реєстрації прав та їх
обтяжень є рішення судів, що набрали
законної сили.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону
№ 1952-VI записи до Державного реєстру
прав вносяться на підставі прийнятого
рішення про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень.

З вище наведеного вбачається, що
державний реєстратор прийняв рішення
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень на об'єкт нерухомості, на
підставі якого внесено відповідний
запис до Державного реєстру прав на
нерухоме майно про реєстрацію права
власності ? житлового будинку по
АДРЕСА_1 за гр. ОСОБА_4 на підставі
рішення суду. Крім того, рішення
Вінницького міського суду Вінницької
області від 19.06.2013 року, у відповідності
до вимог ст.223 ЦК України, набрало
законної сили.

У зв'язку з чим, матеріали справи та
встановлені судом обставини
спростовують твердження позивача, що
державна реєстрація права власності за
гр. ОСОБА_4 не відповідає рішенню суду,
оскільки такі дії вчинені державним
реєстратором правомірно та в межах
своїх повноважень визначених чинним
законодавством, відповідно до норм
Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень".

Таким чином, суд вважає, що заявлені
позовні вимоги є необґрунтованими та
такими, що не відповідають дійсним
обставинам, встановленим у справі та не
підтверджуються належними,
достовірними та допустимими доказами,
дослідженими у судовому засіданні за
участю присутніх учасників процесу, а
тому не підлягають задоволенню.

В силу ч. 1 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до статей 11, 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд згідно ст.
86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи вищенаведене, позивачем не
було надано суду достатньо належних
доказів, які б свідчили про
правомірність заявлених позовних
вимог.

Відповідно до ч. 5 ст. 94 КАС України, у
разі відмови у задоволенні позовних
вимог позивача, звільненого від сплати
судових витрат, а також залишення
адміністративного позову без розгляду
судові витрати, понесені відповідачем,
компенсуються за рахунок Державного
бюджету України. Оскільки позивач
звільнений від сплати судового збору, а
відповідач не вказав про понесені
витрати, суд не має підстав для
вирішення питання щодо розподілу
витрат.

В силу вимог ст. 94 КАС України підстав
для присудження позивачу понесених ним
судових витрат у справі немає.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, суд -

п о с т а н о в и в :

В задоволенні адміністративного
позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили в порядку,
визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України,
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя /підпис/
Дончик Віталій
Володимирович

Копія вірна:

Суддя:

секретар: