Справа № 2а-0770/409/12
Суддя: Гінда О.М.
Дата ухвалення: 2014-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2014 р.
№
9104/105266/12 Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді:
Гінди О.М.

суддів:
Заверухи О.Б., Ніколіна В.В.

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 на постанову Закарпатського
окружного адміністративного суду від 19
квітня 2012 року у справі за
адміністративним позовом Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_1 до
Мукачівської об'єднаної державної
податкової інспекції Закарпатської
області про визнання протиправним та
скасування податкового-повідомлення
рішення, -

встановив:

06.02.2012 ФОП ОСОБА_1 звернулася в суд із
адміністративним позовом до
Мукачівської ОДПІ в Закарпатській
області в якому просила визнати
недійсним податкове
повідомлення-рішення від 18.10.2011 №
.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилався на те, що відповідачем
збільшено йому податкове зобов'язання
з податку на доходи від
підприємницької діяльності в сумі 32957
грн, внаслідок безпідставного, на думку
податкового органу, включення до
валових витрат посередницьких послуг
на суму 185760 грн. Вважає, такі висновки
та рішення контролюючого органу
протиправними, оскільки до складу
витрат належать витрати, передбачені
Законом України «Про оподаткування
прибутку підприємств» та витрати
здійснені у зв'язку зі здійсненням
господарської діяльності.

У суді першої інстанції представник
позивача уточнив позовні вимоги, та у
відповідності до положень п. 1 ч. 2 ст. 162
КАС України - просить суд визнати
протиправним та скасувати податкове
повідомлення - рішення Мукачівської
ОДПІ від 18.10.2011 за № в частині
збільшення грошового зобов'язання у
сумі 27864 грн.

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 19.04.2012 у
задоволенні позову відмовлено.

Із постановою суду першої інстанції не
погодився позивач та оскаржив її в
апеляційному порядку. Вважає, що така
прийнята з неповним з'ясуванням
обставин, що мають значення для справи
та з порушенням норм матеріального
права, а тому просить її скасувати, а
позов задовольнити повністю та визнати
протиправним і скасувати частково
податкове повідомлення-рішення.

В обґрунтування апеляційних вимог
апелянт посилається на те, що
посередницькі послуги, які позивачем
віднесено до складу валових витрат
пов'язані з його безпосередньою
господарською діяльністю. Ці витрати
підтверджуються усіма належним чином
оформленими первинними документами, а
тому вважає безпідставним збільшення
йому податкового зобов'язання за
результатами господарських операцій з
ФОП ОСОБА_3

Відповідач скористався правом подання
заперечення на апеляційну скаргу, у
якому просить рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Позивач у судове засідання не прибув,
хоча належним чином повідомлений про
дату, час та місце судового розгляду, що
підтверджується наявним у справі
повідомленням про вручення повістки, а
тому у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС
України його не прибуття не
перешкоджає апеляційному розгляду
справи.

Представник позивача в судовому
засідання апеляційну скаргу заперечив
та просить залишити її без задоволення.

Також, до суду апеляційної інстанції
04.12.2013 поступило клопотання
Мукачівської ОДПІ ГУ Міндоходів у
Закарпатській області про заміну у
порядку процесуального
правонаступництва відповідача -
Мукачівської ОДПІ Закарпатської
області ДПС. Вказане клопотання
належить задовольнити на підставі ст. 55
КАС України, оскільки відповідно до
постанови КМ України від 20.03.2013 № 229,
Мукачівську ОДПІ Закарпатської
області ДПС реорганізовано у
Мукачівську ОДПІ ГУ Міндоходів у
Закарпатській області, яка є
правонаступником першої та
зареєстрована в установленому порядку.

Суд апеляційної інстанції, заслухав
доповідь судді-доповідача, перевірив
матеріали справи та обговорив підстави
і межі апеляційної скарги, вважає, що
така задоволеною бути не може.

Судом встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що проведеною
Мукачівською ОДПІ плановою
документальною перевіркою
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податків, зборів
(обов'язкових платежів) ФОП ОСОБА_1,
дотримання вимог валютного та іншого
законодавства за період з 13.01.2010 по
31.12.2010 (акт Мукачівської ОДПІ від 05.10.2011
за № 1369/17-03/НОМЕР_2, а.с. 7-38) встановлено,
зокрема, порушення позивачем Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб», ст.ст. 13, 14 Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
прибутковий податок з громадян»,
внаслідок чого занижено до сплати в
бюджет податок з доходів фізичних осіб
від підприємницької діяльності на суму
32957 грн.

На підставі перевірки, 18 жовтня 2011 року
Мукачівською ОДПІ прийнято податкове
повідомлення - рішення за № (а.с.
39), яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання по податку на
доходи від підприємницької діяльності
у сумі 32957 грн (основний платіж).

Суд першої інстанції дійшов висновку,
що позов задоволеним бути не може,
оскільки представлені позивачем до
перевірки та долучені до матеріалів
справи первинні документи не
підтверджують реальність
господарських операцій з СПД ОСОБА_3
про надання посередницьких послуг, так
як акти приймання - передачі не
розкривають зміст, обсяг та одиниці
виміру господарських операцій (а в
договорі зазначені абстрактні
формулювання - «виконати ряд певних
дій», «надати допомогу») та не
підтверджені відповідним оформленням,
не надають можливість встановлення
інформації щодо наданих послуг, чим
порушено вимоги п. 2 ст. 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» та п. 2.4 розділу 2
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку.

З такими висновками суду першої
інстанції погоджується і суд
апеляційної інстанції, з огляду на
таке.

Правила оподаткування доходів
фізичних осіб станом на час виникнення
спірних правовідносин були
врегульовані Законом України «Про
податок з доходів фізичних осіб» від 22
травня 2003 року № 889-IV (далі - Закон № 889).

Згідно пп. 9.12.1 п. 9.12 ст. 9 Закону № 889,
оподаткування доходів, отриманих
фізичною особою від продажу нею
товарів (надання послуг, виконання
робіт) у межах її підприємницької
діяльності без створення юридичної
особи, а також фізичною особою, яка
сплачує ринковий збір, здійснюється за
правилами, встановленими спеціальним
законодавством з цих питань, з
урахуванням норм цього пункту.

Згідно з п. 22.10 ст. 22 вказаного Закону, до
набрання чинності спеціальним законом
з питань оподаткування фізичних осіб -
суб'єктів підприємницької діяльності
стосовно оподаткування доходів
фізичних осіб від зайняття
підприємницькою діяльністю діють
положення розділу IV Декрету Кабінету
Міністрів України «Про прибутковий
податок з громадян» від 26 грудня 1992
року № 13-92 (далі - Декрет).

Згідно зі ст. 13 Декрету оподаткуванню
підлягають доходи громадян, одержані
протягом календарного року від
здійснення підприємницької діяльності
без створення юридичної особи, а також
інші доходи громадян, не передбачені як
об'єкти оподаткування у розділах II та III
цього Декрету.

Оподатковуваним доходом вважається
сукупний чистий доход, тобто різниця
між валовим доходом (виручки у грошовій
та натуральній формі) i документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу. До складу витрат, безпосередньо
пов'язаних з одержанням доходів,
належать витрати, які включаються до
складу валових витрат виробництва
(обігу) або підлягають амортизації
згідно з Законом України «Про
оподаткування прибутку підприємств».

Додаток N 7 до Інструкції про
прибутковий податок з громадян (
затверджений наказом Державної
податкової адміністрації України від
14.02.2001 р. N 53, зареєстрований в
Міністерстві юстиції України 15 березня
2001 р. за N 239/5430) «Про склад валових
витрат виробництва (обігу), що
виключаються з валового доходу
платників податку - фізичних осіб»
передбачає, що відповідно до статті 13
Декрету Кабінету Міністрів України
«Про прибутковий податок з громадян»
до складу витрат, безпосередньо
пов'язаних з одержанням доходів,
належать витрати, які включаються до
складу валових витрат виробництва
(обігу) або підлягають амортизації
згідно з Законом України «Про
оподаткування прибутку підприємств».

Фізична особа - платник податку не є
юридичною особою і платником податку
на прибуток, не має обов'язку вести
бухгалтерській облік, тому формує
витрати за переліком статті 5 «Валові
витрати» і відповідно до статті 8
«Амортизація» вказаного Закону з
деякими особливостями.

Положення статті 5 («Валові витрати»)
застосовуються в частині
підтвердження первинними документами
витрачених сум згідно із операціями
(які відповідають переліку статті 5), за
результатами або за участю яких у
податковому періоді (у звітному
кварталі) безпосередньо отриманий
дохід.

До податкової декларації за звітний
податковий період, включаються тільки
прямі валові витрати і суми
амортизаційних відрахувань, що
відповідають фактичній сумі
отриманого в цьому періоді валового
доходу в будь-якій формі від
визначеного виду діяльності та
підтверджені документально.

Будь-які суми витрат фізичної особи -
суб'єкта підприємницької діяльності до
моменту одержання доходу від
результату такої діяльності є його
власним ризиком відповідно до статті 1
Закону України «Про підприємництво».
Тобто, виключно факт одержання доходу
може бути підставою для включення до
валових витрат звітного періоду не
всіх підряд видатків, а тільки тієї їх
частини, яка прямо цьому доходу
відповідає.

Отже, з аналізу вищевказаних
нормативно-правових актів можна дійти
висновку, що до складу валових витрат,
платник має право віднести тільки ті
витрати, які підтверджені первинними
документами витрачених сум (платіжними
документами про оплату) згідно із
операціями (за переліком визначеним ст.
5 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств») та тільки ті
витрати, за результатами або за участю
яких у податковому періоді (у звітному
кварталі) безпосередньо отриманий
дохід. Разом з тим, будь-які документи (у
тому числі договори, накладні, рахунки
тощо) мають силу первинних документів
лише в разі фактичного здійснення
господарської операції. Якщо ж
фактичного здійснення господарської
операції не було, відповідні документи
не можуть вважатися первинними
документами для цілей ведення
податкового обліку навіть за наявності
всіх формальних реквізитів таких
документів, що передбачені чинним
законодавством.

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» від 28 грудня 1995 року №
334/94-ВР (у редакції чинній на час
виникнення спірних відносин, далі
-Закон № 334) валові витрати виробництва
та обігу (далі валові витрати) - сума
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних як
компенсація вартості товарів (робіт,
послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником
податку для її подальшого використання
у власній господарській діяльності.

Підпунктом 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону № 334
встановлено, що до складу валових
витрат включаються суми будь-яких
витрат, сплачених (нарахованих)
протягом звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі!
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

До складу валових витрат не належать
виплати винагород або інших видів
заохочень пов'язаним з таким платником
податку фізичним чи юридичним особам у
разі, якщо немає документальних
доказів, що таку виплату або заохочення
було проведено як компенсацію за
фактично надану послугу
(відпрацьований час) (пп.5.3.9 п.5.3 ст. 5
Закону № 334).

Статтею 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16 липня 1999
року № 996 -XIV (у редакції чинній на час
виникнення спірних відносин, далі -
Закон № 996) встановлено вимоги до
первинних документів, які є підставою
для бухгалтерського і та податкового
обліку, згідно якої підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

Наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 року за № 88 затверджено
Положення про документальне і
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку (зареєстроване
в Мінюсті України 05.06.1995 року за №168/704
(далі - Положення).

Як вбачається із матеріалів справи,
позивачем (Замовник) 19 січня 2010 року
укладено з ФОП ОСОБА_3 (Посередник)
договір про надання посередницьких
послуг (а.с. 40), згідно п. 1 якого
Посередник зобов'язується виконати ряд
певних фактичних дій з метою
знаходження контрагента готового
придбати продукцію Замовника на умовах
останнього, а надати допомогу в
укладені договору поставки.

На підтвердження здійснення вказаної
господарської операції позивачем
надано до перевірки та суду акти
приймання-передачі наданих послуг та
квитанції на розрахунок готівкою (а.с.
42-49), згідно яких плата за надання
посередницьких послуг за 1-4 квартали 2010
року склала в сумі 185760 грн.

Проте, як вірно зазначив суд першої
інстанції, представлені позивачем
документи не розкривають зміст, обсяг
та одиниці виміру господарських
операцій та не підтверджені
відповідним оформленням, що не надає
можливість встановлення відомості
щодо наданих послуг, чим порушено
вимоги п. 2 ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» та п. 2.4 Положення
про документальне забезпечення
записів у бухгалтерському обліку.
Вказану інформацію неможливо
встановити і з умов договору, оскільки
у ньому визначено загальні
формулювання «виконання ряду певних
дій», «надання допомоги в укладенні
договору поставки».

Крім того, з вказаного вище договору
вбачається, що контрагентом позивача
мали надаватись послуги по пошуку
покупців продукції позивача, а також
допомога в укладені договорів на
поставку з цими покупцями. Однак,
позивачем не надано жодних доказів
укладення за допомогою послуг ФОП
ОСОБА_3 будь-яких договорів поставки, а
також інформації щодо покупців, які
залучені вказаним контрагентом.

З наведеного, суд першої інстанції
правильно погодився з висновками
податкового органу про те, що
задекларовані позивачем витрати у сумі
185760 грн, у зв'язку з укладенням договору
щодо надання посередницьких послуг з
ФОП ОСОБА_3, не знайшли свого
відображення у первинних документах,
що не дозволяє кваліфікувати їх як
витрати, що пов'язані з компенсацією
вартості отриманих послуг для
подальшого використання у власній
господарській діяльності, у зв'язку з
чим правомірно зроблено висновок про
завищення валових витрат у сумі 185760 грн
та визначення зобов'язання по податку
на доходи фізичних осіб у сумі 27864 грн
(185760 х 0,15).

При цьому, судом першої інстанції
правильно відхилено доводи позивача
щодо неправомірності визначення
зобов'язання в зв'язку з чинністю
договору (недійсним в судовому порядку
не визнавався), так як чинність
договору не заперечується
відповідачем, підставою для прийняття
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення була не
недійсність (нікчемність) договору, а
допущені позивачем порушення норм
діючого (станом на час виникнення
спірних правовідносин) податкового
законодавства.

Також, суд першої інстанції вірно
зазначив, що абзацом першим підпункту
5.4.4 п. 5.4 ст. 5 Закону № 334 встановлено, що
до складу валових витрат платника
податку включаються витрати на
проведення передпродажних та
рекламних заходів стосовно товарів
(робіт, послуг), що продаються
(надаються) такими платниками податку.
При цьому пп. 5.4.8 п. 5.4 ст. 5 Закону
встановлено, що не включається до
складу витрат платника податку
готівка, витрачена на цілі, визначені
підпунктом 5.4.4 п. 5.4 ст. 5 Закону.

Отже, витрати на рекламу та маркетинг
відображаються у складі валових витрат
лише у разі, якщо вони відповідають
витратам на передпродажні та рекламні
заходи, які зазначені в підпункті 5.4.4 п.
5.4 ст. 5 Закону (зокрема, послуги по
розміщенню продукції в місцях продажу,
послуги з очищення, фасування,
оперативного поповнення обсягів
товарів на стелажах, розміщення
інформації про товар тощо).

Відповідно до вказаного підпункту
Закону платник податку має право
включити до складу валових витрат
витрати на рекламу та маркетинг
стосовно товарів (робіт, послуг), що
продаються (надаються) таким платником.
Тобто, зазначені витрати мають бути
безпосередньо пов'язані з
господарською діяльністю платника
податку.

При цьому, діючим законодавством не
встановлено конкретного переліку
документів для підтвердження витрат на
рекламні цілі та маркетинг, таким
чином, для підтвердження включення
витрат на маркетинг до складу валових
витрат необхідні документи, оформлені
відповідно до вимог, встановлених ст. 9
Закону України «Про бухгалтерський
облік і фінансову звітність в Україні»
(документи, що підтверджують факт
отримання маркетингових послуг від
іншої особи та документи, що
підтверджують зв'язок понесених витрат
із господарською діяльністю платника
податку), які позивачем не
представлено.

Враховуючи викладене, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про правомірність оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення та
відсутність підстав для задоволення
позову. Доводи апеляційної скарги не
спростовуються правильних висновків
суду першої інстанції, а тому підстави
для її задоволення відсутні.

Отже, суд першої інстанції
обґрунтовано відмовив у задоволенні
позову, правильно і повно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків рішення суду, а
тому підстав для скасування оскарженої
постанови, суд апеляційної інстанції
не вбачає.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд -

ухвалив:

апеляційну скаргу Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 - залишити без
задоволення, а постанову
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 19 квітня 2012
року у справі № 2а-0770/409/12 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

На ухвалу протягом двадцяти днів після
набрання нею законної сили може бути
подана касаційна скарга безпосередньо
до Вищого адміністративного суду
України.

Головуючий:
О.М. Гінда

Судді:
В.Я. Качмар

В.В. Ніколін