Справа № 826/17498/13-а
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2014-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
інстанції: Кобилянський К.М.
Суддя-доповідач: Губська О.А.
У Х В А Л А

Іменем України

10 квітня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді
Губської О.А.

суддів
Парінова А.Б., Беспалова О.О.

при секретарі судового засідання
Нечай Ю.О.

за участю:

представника позивача
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві апеляційні
скарги Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 та Державної податкової
інспекції у Солом"янському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
13 грудня 2013 року у справі за
адміністративним позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 до Державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у м. Києві скасування податкового
повідомлення-рішення № від 22.10.2013
та вимоги про сплату боргу від 22.10.2013, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Солом'янському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві, в
якій просила скасувати рішення №
від 22.10.2013, вимогу про сплату боргу №Ф-1У
та податкове повідомлення-рішення
№ від 22.10.2013.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
13 грудня 2013 року позов задоволено
частково. Скасовано податкове
повідомлення-рішення від 22.10.2013 №
в частині визначення штрафних
(фінансових) санкцій у розмірі 3060 грн. В
решті позову відмовлено.

Позивач та відповідач з вказаним
рішенням суду не погодилися та подали
апеляційні скарги, в яких просили
оскаржувану постанову скасувати та
ухвалити нову, позивач - про
задоволення позовних вимог в повному
обсязі, відповідач - про відмову у
задоволенні позову повністю.

В судове засідання з'явився
представник позивача, власну
апеляційну скаргу підтримав та просив
її задовольнити з підстав, викладених в
апеляційній скарзі, проти апеляційної
скарги відповідача заперечував та
просив відмовити в її задоволенні.

Представник відповідача до суду не
з'явився, хоча він був належним чином
повідомлений про дату, час та місце
судового засідання, колегія суддів
вважає за можливе розглянути справу у
його відсутності, відповідно до ч. 4 ст.
196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача,
представника позивача, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційні скарги підлягають
залишенню без задоволення, постанова
суду - без змін з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
фізична особа-підприємець ОСОБА_3
зареєстрована 20.06.2006 Солом'янською
районною у місті Києві державною
адміністрацією та перебуває на обліку
в Державній податковій інспекції у
Солом'янському районі міста Києва
Головного управління Міндоходів у
місті Києві з 22.06.2006 року

За результатами проведеної
відповідачем фактичної перевірки
оздоровчого центру, за адресою: м. Київ,
вул. Боженка, 83 який належить позивачу,
податковий орган дійшов висновку про
порушення позивачем вимог податкового
законодавства, а саме пункту 51.1 статті
51, підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168
Податкового кодексу України, пункту 19.2
статті 19 Закону України №889-ІV від 22.05.2003
«Про податок з доходів фізичних осіб»,
про що було зазначено в акті від 07.10.2013
№16/170123/НОМЕР_1.

Вказані висновки мотивовані тим, що, як
встановлено в ході перевірки, з квітня
2010 року по березень 2012 року у позивача
на посаді адміністратора у оздоровчому
центрі «Золотий хаммам» працювала
фізична особа ОСОБА_4 без укладання
трудової угоди. За вказаний період
ОСОБА_4 отримала заробітну плату від
ФОП ОСОБА_3 у розмірі 70500,00 грн. Крім
того, в період з травня 2010 року до 03.08.2012
у позивача на посаді
адміністратора-масажиста у
вищевказаному оздоровчому центрі
працювала фізична особа ОСОБА_5 без
укладання трудової угоди. За вказаний
період вона отримала від ФОП ОСОБА_3
заробітну плату у розмірі 156 000,00 грн.
Податок на доходи фізичних осіб
позивач з виплаченої заробітної плати
фізичним особам ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не
нараховувала та до бюджету не
перераховувала. Розрахунки
нарахованого (сплаченого) на користь
фізичної особи (розрахунок за формою
1-ДФ) за період з 2-го кварталу 2010 року по
3-й квартал 2012 року до ДПІ у
Солом'янському районі ГУ Міндоходів у
місті Києві позивач не подавала.

У зв'язку з наведеним, податковий орган
дійшов висновку, що загальна сума не
нарахованого, не утриманого та не
сплаченого податку з доходів фізичних
осіб склала 33 075,90 грн., а також вказав,
що в період з 2011 року позивач не
нараховувала, не утримувала з фонду
оплати праці фізичних осіб ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 єдиний соціальний внесок на
загальну суму 63 769,50 грн. Крім того,
позивач в період з квітня 2010 року по
грудень 2010 року не отримувала довідки
про трудові відносини фізичної особи з
платником єдиного податку на найманих
працівників ОСОБА_5 та ОСОБА_4 та,
відповідно, не сплачувала 50% єдиного
податку за кожного працівника.

На підставі вказаного, відповідачем
було прийнято податкове
повідомлення-рішення від 22.10.2013 №
, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку з
доходів найманих працівників на
загальну суму 44 914,88 грн., в т.ч.
основний платіж - 33 075,90 грн. та штрафні
(фінансові) санкції - 11 838,98 грн., а також
рішення № від 22.10.2013 про
застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску, яким донараховано 63 769,50 грн.
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування та
застосовано штрафні санкції у розмірі
31 884,75 грн.

Крім того, відповідач направив ФОП
ОСОБА_3 вимогу про сплату боргу
(недоїмки) від 22.10.2013 № Ф-1У щодо сплати
недоїмки з єдиного соціального внеску
в сумі 63 769,50 грн. та штрафів на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в сумі 31 884,75
грн., загальна сума за вимогою - 95 654,25
грн.

Не погоджуючись із зазначеними
податковим повідомленням-рішенням,
рішенням та вимогою, позивач
звернулася до суду з позовом до
відповідача про їх скасування.

Суд першої інстанції дійшов висновку
про задоволення позову в частині
скасування податкового
повідомлення-рішення від 22.10.2013 №
щодо визначення штрафних (фінансових)
санкцій у розмірі 3060 грн., в решті
позову відмовив, при цьому виходив з
того, що наявними в матеріалах справи
доказами, а також виходячи з пояснень
представників сторін та свідків, в тому
числі ОСОБА_4 та ОСОБА_5,
підтверджується, що вказані особи
працювали у період з 2010 по 2012 роки у ФОП
ОСОБА_3 без офіційного
працевлаштування та оформлення
трудових відносин, тому висновок
відповідача є обґрунтованим, а
прийняті рішення - законними.

Разом з тим, суд зазначив, що оскільки
відповідачем не доведено, що до ФОП
ОСОБА_3 у 2011-2013 роках було застосовано
штраф на підставі пункту 119.2 статті 119
Податкового кодексу України, то
нарахування штрафної санкції в сумі
3060,00 грн. не відповідає положенням
Податкового кодексу України, тому
податкове повідомлення рішення від
22.10.2013 № в частині визначення
штрафних (фінансових) санкцій у розмірі
3060 грн. підлягає скасуванню.

Не погоджуючись з таким рішенням,
позивач подала апеляційну скаргу, яку
мотивувала тим, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5
проходили навчання та стажування без
виплати заробітної плати, протягом
чотирьох днів у листопаді 2010 року,
трудові договори із вказаними особами
не укладалися, таким чином у позивача
відсутні підстави для обчислення
єдиного внеску. Також позивач зазначає,
що не здійснювала діяльності у
оздоровчому центрі з 09.02.2011 року по
29.07.2011 року та з 19.12.2011 року по 20.06.2012
року, у зв'язку з відсутністю
електроенергії, відтак, працівники у
вказаний період також працювати не
могли.

Відповідач також не погодився з
висновком суду першої інстанції, в
апеляційній скарзі посилався на
помилкове застосування судом норм
матеріального права, у зв'язку з чим, на
думку відповідача, суд дійшов
помилкового висновку, скасувавши
податкове повідомлення-рішення в
частині визначення штрафних
(фінансових) санкцій у розмірі 3060 грн.

Надаючи правову оцінку висновкам суду
першої інстанції, доводам апеляційної
скарги, виходячи з наявних у справі
матеріалів, колегія суддів зазначає
наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що
у періоді, який перевірявся, ФОП ОСОБА_3
не здійснювала відрахувань до бюджету
по податку з доходів фізичних осіб щодо
працівників ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Згідно позиції позивача, вона не
зобов'язана була нараховувати та
сплачувати заробітну плату зазначеним
особам, оскільки не перебувала з ними у
трудових відносинах, так як вони лише
проходили навчання та стажування у
позивача на посаду адміністратора
оздоровчого центру у період з 01.11.2010
року по 04.11.2010 року, в підтвердження
чого посилається на наявну в
матеріалах копію наказу від 29.10.2010 року
(а.с. 24). З цих же міркувань відсутні
підстави для подання відомостей про
суми виплачених доходів платникам
податків - фізичним особам, оскільки
таких виплат не було оскільки у ФОП
ОСОБА_3 відсутні наймані працівники.

Також в матеріалах наявні копія
письмових пояснень ФОП ОСОБА_3 щодо
трудових відносин із ОСОБА_4 та ОСОБА_5,
в яких позивач зазначає, що вказані
особи проходили навчання та
стажування, однак не були прийняті на
роботу і жодних трудових відносин із
ними не виникло (а.с.23 звор.), а також
копія довідки Солом'янського районного
центру зайнятості від 13.02.2013 року № 1014,
згідно якої трудові договори між ФОП
ОСОБА_3 та найманими працівниками у
Солом'янському РЦЗ не зареєстровані
(а.с. 23).

Позиція відповідача зводиться до того,
що вказані особи фактично працювали в
оздоровчому центрі «Золотий хаммам» у
ФОП ОСОБА_3 з 2010 року по 2012 рік, що
підтверджується їхніми власними
письмовими поясненнями, тобто в даному
випадку фактично мали місце відносини
між роботодавцем та найманими
працівниками.

На підтвердження зазначених доводів в
матеріалах справи наявні копія довідки
від 01.07.2011 № 01/07, згідно якої ФОП ОСОБА_3
підтверджує, що ОСОБА_5 є
співробітником оздоровчого центру
«Золотий хаммам», займає посаду
адміністратора та її заробітна плата
складає 3800,00 грн. на місяць, а за період
з січня по червень 2011 оклад ОСОБА_5
склав 22 800,00 грн. (а.с. 41).

Крім того, зі змісту письмових пояснень
ОСОБА_5 від 01.10.2013 року та ОСОБА_4 від
02.10.2013 року, наданих ДПІ у
Голосіївському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві
(а.с. 42-43), а також нотаріально
посвідчених пояснень зазначених осіб
(а.с. 49-50), ОСОБА_5 з травня 2010 року до
03.08.2012 працювала
адміністратором-масажистом в
оздоровчому центрі «Золотий хаммам»
(після перейменування Східна баня
«Амір»), який розташований в цокольному
поверсі будинку 83 на вул. Боженко у
місті Києві, без укладення трудового
договору з ФОП ОСОБА_3 Щодо пояснень
ОСОБА_4, то вона зазначила, що працювала
в оздоровчому центрі «Золотий хаммам»
з квітня 2010 по березень 2012 року
адміністратором та банщиком за
результатами проведеної із ОСОБА_3
співбесіди, яка і прийняла рішення про
прийом на роботу, попередивши, що
офіційно оформляти трудові відносини
не буде, на що ОСОБА_4 погодилась.

Також, судом першої інстанції
встановлено, що Державною
санітарно-епідеміологічною службою
України було проведено перевірку
оздоровчого центру «Східна лазня
«Амір» за адресою: м. Київ вул. Боженко,
83, при цьому ОСОБА_5 була присутня під
час здійснення перевірок та
ознайомлювалася з актами від 09.11.2010
року та від 30.03.2011 року, що
підтверджується копіями вказаних
актів (а.с. 80-82).

Колегією суддів також приймаються до
уваги отримані судом першої інстанції
в ході розгляду справи (засідання 11.12.2013
року) пояснення свідків ОСОБА_6, ОСОБА_3,
ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8

Згідно пояснень свідка ОСОБА_3, вона не
має найманих працівників, при цьому
діяльність оздоровчого центру
«Золотий хаммам» (нова назва «Східна
баня «Амір») забезпечували особи,
згідно договорів про надання послуг,
укладених з ПП «Ві Ай Пі Бізнес-Студія».
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проходили стажування
і на роботу прийняті не були. Довідку,
видану ОСОБА_5 про отримані доходи,
бачить вперше, підпис на ній вона не
ставила, однак печатка дійсно ФОП
ОСОБА_3 З цього приводу пояснила, що
печатка зберігалась у приміщенні
оздоровчого центру та вона особисто не
слідкувала за використанням своєї
печатки. Також зазначила, що у
оздоровчому центрі часто були перебої
з електроенергією, а також
електроенергію вимикали і в цей час
вони не працювали, однак підключались
до деяких квартир у житловому будинку
№ 83 по вул. Боженко для того, щоб
поставити приміщення під охорону.
Стосовно санітарних книжок ОСОБА_5 і
ОСОБА_4 пояснила, що зобов'язана була їх
оформити. В подальшому зазначила, що не
видавала та не оформляла такі
санітарні книжки.

Згідно пояснень свідка ОСОБА_5, вона з
травня 2010 року по червень 2012 року
працювала адміністратором-масажистом
у оздоровчому центрі «Золотий хаммам»,
який був перейменований у «Східна баня
«Амір» без офіційного
працевлаштування. Співбесіду з нею
проводила ОСОБА_6, а рішення про
прийняття на її роботу прийняла ОСОБА_3
Також зазначила, що іноді підміняла
ОСОБА_6 у 2012 році. Стосовно довідки про
доходи пояснила, що їй її видала ОСОБА_6,
у зв'язку із необхідністю подання такої
довідки для виїзду за кордон. Режим
роботи був доба через добу. Заробітну
плату видавала ОСОБА_6
Середньомісячний дохід при роботі у
ФОП ОСОБА_3 складав приблизно 3800 грн.,
при цьому розмір змінювався і міг
сягати 6000 грн. Щодо актів, складених
Державною санітарно-епідеміологічною
службою України свідок зазначила, що
була на робочому місці під час
перевірки та підписувала особисто
складені акти. Стосовно перебоїв з
електроенергією зазначила, що вони
мали місце у 2011 році, при цьому коли
електроенергію у оздоровчому центрі
вимкнули, то було прокладено провід до
квартири ОСОБА_6, а потім підключались
до інших квартир.

Згідно пояснень свідка ОСОБА_6, працює
головним адміністратором ПП «Ві Ай Пі
Бізнес-Студія», робоче місце
знаходиться у оздоровчому центрі
«Східна баня «Амір» на підставі
договору з орендарем приміщення.
Заробітна плата складає 150 грн. на день
та 1200 грн. на місяць. В оздоровчому
центрі «Східна баня «Амір» працювала
по 8 днів на місять, коли її викликала
ОСОБА_3 До її обов'язків входили:
відповіді на телефон, прибирання,
готування чаю. Масажі робив інший
адміністратор - працівник ПП «Ві Ай Пі
Бізнес-Студія». Також свідок зазначила,
що просила ОСОБА_5 підмінити її близько
10 разів у 2011-2012 роках. Щодо видання
довідки про доходи ОСОБА_5 зазначила, що
підпис на ній схожий на її власний,
однак вона її не видавала, також
вказала, що печатка ФОП ОСОБА_3 є
доступною іншим працівникам. Медичні
книжки ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не видавала.
Стосовно перебоїв електроенергії,
зазначила, що приблизно на місяць
прокладали провід до її квартири щоб
поставити приміщення на охорону.

Згідно пояснень свідка ОСОБА_4, вона
працювала адміністратором-банщиком у
оздоровчому центрі «Золотий хаммам» з
квітня 2010 року по березень 2012 року, на
роботу її приймала ОСОБА_3 Стажування
тривало три дні. Зазначила, що
працювала по трудовому договору,
укладеному з ОСОБА_3, примірник якого
принесла їй ОСОБА_6, при цьому в ньому
вже стояв підпис ОСОБА_3 У трудовій
книжці записи про роботу у оздоровчому
центрі «Золотий хаммам» відсутні.
Режим роботи був доба через дві. В
середньому заробітна плата складана
приблизно 2000 грн. в місяць. З 2011 року
працювала разом з ОСОБА_5, а саме:
замінювали одна одну - двоє суток
працювала вона, а двоє - ОСОБА_5
Заробітну плату отримувала від ОСОБА_6
Коли заклад не працював у зв'язку із
перебоями електроенергії, то на роботу
вони не приходили та заробітну плату не
отримували. Щодо санітарної книжки,
пояснила, що при влаштуванні на роботу
в оздоровчий центр «Золотий хаммам»
вона в неї уже була з попереднього
місця роботи.

Свідок ОСОБА_7 пояснив, що з грудня 2012
року він є головою ОСББ «Янтар», з 2010
року по 2011 рік був заступником голови
правління ОСББ «Янтар». ОСОБА_6 була
членом ОСББ «Янтар» з 2010 року, однак
була виключена з членів ОСББ на
останніх зборах. Також зазначив, що
бачив ОСОБА_5 у приміщенні оздоровчого
центру «Золотий хаммам», коли знімав
показники з лічильники на холодну та
гарячу воду, що відбувалось з 2010 року.

Згідно пояснень свідка ОСОБА_8, він
користувався послугами оздоровчого
центру «Золотий хаммам», а саме
відвідував баню де ОСОБА_5 робила масаж,
фамілію та по-батькові якої він не знає.
Останній раз отримував послуги масажу
у 2011 році. Зазначив, що кожне
відвідування записувалось у журнал
працівниками оздоровчого центру.

Згідно пп. 14.1.222 п. 14.1 ст. 14 ПК України,
роботодавець - юридична особа (її філія,
відділення, інший відокремлений
підрозділ чи її представництво) або
самозайнята особа, яка використовує
найману працю фізичних осіб на
підставі укладених трудових договорів
(контрактів) та несе обов'язки із сплати
їм заробітної плати, а також
нарахування, утримання та сплати
податку на доходи фізичних осіб до
бюджету, нарахувань на фонд оплати
праці, інші обов'язки, передбачені
законами.

Разом з тим, абзацом другим даного
пункту передбачено, що для цілей
розділу IV цього Кодексу до роботодавця
прирівнюються юридична особа (її філія,
відділення, інший відокремлений
підрозділ чи її представництво),
постійне представництво нерезидента
або самозайнята особа, які нараховують
(виплачують) дохід за виконання роботи
та/або надання послуги згідно із
цивільно-правовим договором у разі,
якщо буде встановлено, що відносини за
таким договором фактично є трудовими;

При цьому, в розумінні ст. 626 Цивільного
кодексу України, договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Відповідно до ч. 1 ст. 636 ЦК
України договір може бути укладений у
будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми
договору не встановлені законом.

Оцінюючи наведені докази в їх
сукупності, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції стосовно доведеності тієї
обставини, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4
працювали у період з 2010 року по 2012 рік у
ФОП ОСОБА_3, тобто в даному випадку
фактично мали місце відносини між
роботодавцем та найманими
працівниками, хоча без укладення
трудового або цивільно-правового
договору у письмовій формі.

Відповідно до пп. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 ПК
України, податковий агент щодо податку
на доходи фізичних осіб - юридична
особа (її філія, відділення, інший
відокремлений підрозділ), самозайнята
особа, представництво нерезидента -
юридичної особи, інвестор (оператор) за
угодою про розподіл продукції, які
незалежно від організаційно-правового
статусу та способу оподаткування
іншими податками та/або форми
нарахування (виплати, надання) доходу (у
грошовій або негрошовій формі)
зобов'язані нараховувати, утримувати
та сплачувати податок, передбачений
розділом IV цього Кодексу, до бюджету
від імені та за рахунок фізичної особи
з доходів, що виплачуються такій особі,
вести податковий облік, подавати
податкову звітність контролюючим
органам та нести відповідальність за
порушення його норм в порядку,
передбаченому статтею 18 та розділом IV
цього Кодексу

Згідно із пунктом 51.1 статті 51
Податкового кодексу України,
податковий агент зобов'язаний подавати
у строки, встановлені цим Кодексом для
податкового кварталу, податковий
розрахунок сум доходу, нарахованого
(сплаченого) на користь платників
податків, а також сум нарахованого та
утриманого з них податку контролюючому
органу за місцем свого обліку.

Підпунктом 168.1.1 пункту 168.1 статті 168
Податкового кодексу України
встановлено, що податковий агент, який
нараховує (виплачує, надає)
оподатковуваний дохід на користь
платника податку, зобов'язаний
утримувати податок із суми такого
доходу за його рахунок, використовуючи
ставку податку, визначену в статті 167
цього Кодексу.

З наведених норм Податкового кодексу
вбачається, що обов'язок податкового
агента нараховувати, утримувати та
перераховувати до бюджету податок з
доходів фізичних осіб (заробітної
плати) не ставиться в залежність від
наявності чи відсутності укладення
трудового договору в письмовій формі
чи цивільно-правового договору в
письмовій формі, натомість, достатньою
умовою є наявність встановленого факту
відносин між роботодавцем та найманим
працівником та виплати роботодавцем у
зв'язку з цим такому працівнику
заробітної плати.

Під терміном «наймана особа»
розуміється фізична особа, яка
безпосередньо власною працею виконує
трудову функцію виключно за дорученням
або наказом роботодавця, при цьому всі
вигоди від виконання такої трудової
функції, а також усі ризики, пов'язані з
таким виконанням або невиконанням,
отримуються (несуться) роботодавцем.

Як було зазначено вище ОСОБА_5 та ОСОБА_4
працювали у період з 2010 року по 2012 рік у
ФОП ОСОБА_3, чим спростовуються
висновки позивача, що зазначені особи
з нею у трудових відносинах не
перебували, а лише проходили навчання
та стажування.

Зазначене спричиняє виникнення у
податкового агента, обов'язку
утримувати та сплачувати податок,
передбачений розділом IV Податкового
кодексу України, до бюджету від імені
та за рахунок фізичної особи з доходів,
що виплачуються такій особі.

Враховуючи викладене, колегія
підтримує позицію суду першої
інстанції, що позивач в розумінні
підпункту 14.1.180 пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу України, є
податковим агентом та повинна була
нараховувати, утримувати та
перераховувати до бюджету податок з
доходів фізичних осіб (заробітної
плати), отже висновки податкового
органу про порушення позивачем вимог
податкового законодавства, викладені в
акті перевірки є обґрунтованими.

Доводи апелянта, щодо укладення
договорів про надання послуг від 01.01.2011
№ 01-201, від 01.01.2012 № 01-2012 та від 01.01.2013 №
01-2013 між позивачем та ПП «Ві Ай Пі
Бізнес-Студія» щодо надання за плату
послуги з прийому та запису телефонних
дзвінків, прийому та консультаційне
обслуговування відвідувачів
оздоровчого центру, колегією суддів
відхиляються оскільки в матеріалах
справи відсутні будь-які докази на
підтвердження виконання даного
договору. Крім того, як вірно зауважив
суд першої інстанції, факт укладення
таких договорів, навіть якщо він мав
місце, не спростовує того, що ОСОБА_5 та
ОСОБА_4 працювали у позивача.

Згідно п. 123.1 ст. 123 ПК України, у разі
якщо контролюючий орган самостійно
визначає суми податкового
зобов'язання, зменшення суми
бюджетного відшкодування та/або
зменшення від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість платника податків на
підставах, визначених підпунктами 54.3.1,
54.3.2, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього
Кодексу, тягне за собою накладення на
платника податків штрафу в розмірі 25
відсотків суми нарахованого
податкового зобов'язання, неправомірно
заявленої до повернення суми
бюджетного відшкодування та/або
неправомірно заявленої суми від'ємного
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток або від'ємного
значення суми податку на додану
вартість.

Відповідно до розрахунку неутриманого
єдиного соціального внеску та податку
на доходи фізичних осіб, складеного
відповідачем, який є додатком № 1 до
акту фактичної перевірки (а.с. 18-20), за
період з травня 2010 року по лютий 2012
року, позивач не сплатила щодо
працівників ОСОБА_5 та ОСОБА_4 податку
на доходи фізичних осіб на загальну
суму 33 075,90 грн.

Таким чином, сума штрафних санкцій у
розмірі 25% від суми неутриманого та
несплаченого податку на доходи
фізичних осіб у розмірі 33 075,90 грн.,
становить 8268,98 грн.

Стосовно позовних вимог про скасування
рішення № від 22.10.2013 та вимоги про
сплату боргу №Ф-1У, колегія суддів
зазначає наступне.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» єдиний внесок
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування (далі - єдиний
внесок) - консолідований страховий
внесок, збір якого здійснюється до
системи загальнообов'язкового
державного соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 4 вказаного Закону
визначено, що платниками єдиного
внеску є роботодавці: підприємства,
установи та організації, інші юридичні
особи, утворені відповідно до
законодавства України, незалежно від
форми власності, виду діяльності та
господарювання, які використовують
працю фізичних осіб на умовах
трудового договору (контракту) або на
інших умовах, передбачених
законодавством, чи за
цивільно-правовими договорами (крім
цивільно-правового договору,
укладеного з фізичною особою -
підприємцем, якщо виконувані роботи
(надавані послуги) відповідають видам
діяльності, відповідно до відомостей з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців), у
тому числі філії, представництва,
відділення та інші відокремлені
підрозділи зазначених підприємств,
установ і організацій, інших юридичних
осіб, які мають окремий баланс і
самостійно ведуть розрахунки із
застрахованими особами.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1ст. 7
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»,
єдиний внесок нараховується для
платників, зазначених у пунктах 1 (крім
абзацу сьомого), 2, 3, 6, 7 і 8 частини
першої статті 4 цього Закону, - на суму
нарахованої заробітної плати за видами
виплат, які включають основну та
додаткову заробітну плату, інші
заохочувальні та компенсаційні
виплати, у тому числі в натуральній
формі, що визначаються відповідно до
Закону України «Про оплату праці», та
суму винагороди фізичним особам за
виконання робіт (надання послуг) за
цивільно-правовими договорами.

Згідно п. 3 ч. 11 ст. 25 даного Закону, за
донарахування органом доходів і зборів
або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску
накладається штраф у розмірі 5
відсотків зазначеної суми за кожний
повний або неповний звітний період, за
який донараховано таку суму, але не
більш як 50 відсотків суми
донарахованого єдиного внеску.

Відповідно до розрахунку неутриманого
єдиного соціального внеску та податку
на доходи фізичних осіб, викладеного у
додатку № 1 до акту фактичної
перевірки, за період з січня 2011 року по
лютий 2012 року, позивач не сплатила щодо
працівників ОСОБА_4 та ОСОБА_5 єдиного
соціального внеску на загальну суму 63
769,50 грн.

Згідно абз. 1 ч.4 та абз. 4 ч 15 ст. 25
вказаного вище Закону, орган доходів і
зборів у порядку, за формою та у строки,
встановлені центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
податкову і митну політику, надсилає
платникам єдиного внеску, які мають
недоїмку, вимогу про її сплату суми
штрафів та нарахованої пені
включаються до вимоги про сплату
недоїмки, якщо їх застосування
пов'язано з виникненням та сплатою
недоїмки.

Враховуючи наведене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, щодо правомірності
прийняття відповідачем оскаржуваного
рішення № від 22.10.2013 про
застосування штрафних санкцій за
донарахування своєчасно не
нарахованого єдиного внеску, яким
донараховано суму єдиного соціального
внеску у розмірі 63 769,50 грн. та штрафні
санкції у розмірі 31 884,75 грн. а також
правомірність направлення позивачу
вимоги про сплату боргу (недоїмки) від
22.10.2013 № Ф-1У на загальну суму 95 654,25 грн.

Надаючи правову оцінку висновкам суду
першої інстанції в частині скасування
податкового повідомлення-рішення від
22.10.2013 № щодо визначення штрафних
(фінансових) санкцій у розмірі 3060 грн.,
колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 119.2 ст. 119 ПК України,
неподання, подання з порушенням
встановлених строків, подання не у
повному обсязі, з недостовірними
відомостями або з помилками податкової
звітності про суми доходів,
нарахованих (сплачених) на користь
платника податків, суми утриманого з
них податку тягнуть за собою
накладення штрафу у розмірі 510 грн. Ті
самі дії, вчинені платником податків,
до якого протягом року було
застосовано штраф за таке саме
порушення, тягнуть за собою накладення
штрафу у розмірі 1020 гривень.

Так, відповідачем було застосовано до
позивача штрафну санкцію на загальну
суму 3570,00 грн., в тому числі за 2010 рік - 510
грн., за 2011 рік - 1020 грн., за 2013 рік - 1020
грн.

Зі змісту наведеної норми п. 119.2 ПК
України вбачається, що штрафна санкція
у розмірі 1020 грн. застосовується
виключно у випадку, якщо протягом року
до платника податків вже було
застосовано штраф за таке саме
порушення.

Разом з тим, з матеріалів не вбачається
і відповідачем не підтверджено, що до
позивача у 2011-2013 роках було застосовано
штраф на підставі п. 119.2 ст. 119 ПК
України, з чого слідує, що нарахування
штрафу за 2011-2013 роки в загальному
розмірі 3060 грн. (по 1020 грн. за кожний
рік), є безпідставним.

Таким чином, суд обґрунтовано дійшов
висновку про скасування податкового
повідомлення-рішення від 22.10.2013 №
підлягає скасуванню в частині
визначення штрафних (фінансових)
санкцій у розмірі 3060 грн.

Враховуючи все викладене вище,
оцінивши докази, які є у справі за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, та враховуючи всі
наведені обставини, колегія суддів
дійшла висновку, що доводи, викладені в
апеляційних скаргах, не знайшли свого
підтвердження, оскаржувана постанова
прийнята судом відповідно до норм
матеріального та процесуального права,
а тому підстави для задоволення
апеляційних скарг відсутні.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом
першої інстанції відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права, на підставі
повно і всебічно з'ясованих обставин в
справі, підтвердженими доказами, а
доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, то колегія суддів
апеляційної інстанції підстав для його
скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 та Державної
податкової інспекції у Солом"янському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 13 грудня 2013 року у
справі за адміністративним позовом
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до
Державної податкової інспекції у
Солом'янському районі Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у м. Києві скасування
податкового повідомлення-рішення
№ від 22.10.2013 та вимоги про сплату
боргу від 22.10.2013 - залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
13 грудня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
ухвали в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.А. Губська

Суддя
А.Б. Парінов

Суддя
О.О. Беспалов

Повний текст ухвали виготовлено 15
квітня 2014 року

Головуючий суддя
Губська О.А.

Судді:
Парінов А.Б.

Беспалов О.О.