Справа № 2а-46661/09/1670
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2014-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" березня 2014 р. м. Київ
К/9991/7941/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Ланченко Л.В.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні

касаційну скаргу Карлівської
міжрайонної державної податкової
інспекції Полтавської області

на постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 20.01.2010

та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 26.11.2010

у справі № 2а-46661/09/1670

за позовом Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2

до Карлівської міжрайонної державної
податкової інспекції Полтавської
області

про визнання недійсними податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 20.01.2010,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 26.11.2010,
адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправними та скасовано
податкові повідомлення-рішення
Карлівської МДПІ від 13.08.2009 № /0, №
000109701/0.

Карлівська МДПІ Полтавської області
подала касаційну скаргу, в якій просить
скасувати вказані судові рішення та
ухвалити нове судове рішенні про
відмову в задоволенні позову.
Посилається на порушення судами норм
матеріального права, недотримання
принципу законності судового рішення,
закріпленого в ст. 129 Конституції
України та ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача
про обставини, необхідні для ухвалення
судового рішення судом касаційної
інстанції, дослідивши доводи
касаційної скарги, матеріали справи,
судові рішення, суд касаційної
інстанції дійшов висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що підставою для
визначення позивачеві за податковим
повідомленням-рішенням від 13.08.2009 №
/0 податкового зобов'язання з
податку з доходів фізичних осіб в сумі
7118,12 грн., від 13.08.2009 № /0
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість в сумі 8179,00 грн.
основного платежу та 4089,50 грн. штрафних
(фінансових) санкцій слугували
висновки виїзної планової перевірки за
період з 01.04.2006 по 31.03.2000 про порушення
позивачем вимог ст. 13, ст. 19 Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
прибутковий податок з громадян» від
26.12.1992 № 13-92 та п.п. 7.4.1, п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР, що
полягало у завищенні валових витрат та
податкового кредиту з податку на
додану вартість за операціями з
придбання транспортних послуг у ПП
«Виробнича компанія «Олімп», ТОВ ТПК
«Технологічна комплектація та
будівництво».

Податковим органом поставлено під
сумнів реальний характер
господарських операцій з придбання
транспортних послуг з перевезення
будівельних матеріалів вантажним
транспортом з тих підстав, що
постачальники таких послуг не мають
відповідних ліцензій, отримання яких
передбачено ст. 9 Закону України «Про
ліцензування певних видів
господарської діяльності», а також не
знаходяться за юридичними адресами, що
позбавляє можливості підтвердити
задекларовані показники, не подають
розрахунків з податку з власників
транспортних засобів та збору за
забруднення навколишнього середовища,
товарно-транспортні накладні відсутні.

Відповідно до п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону
України «По податок на додану
вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР (у
редакції, чинній на час виникнення
спірних відносин) податковий кредит
звітного періоду складається із сум
податків, сплачених (нарахованих)
платником податку у звітному періоді у
зв'язку з придбанням товарів (робіт,
послуг), вартість яких відноситься до
складу валових витрат виробництва
(обігу) та основних фондів чи
нематеріальних активів, що підлягають
амортизації.

Порядок оподаткування доходів
фізичних осіб від зайняття
підприємницькою діяльністю на час
виникнення спірних відносин
регулювався розділом IV Декрету
Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 №
13-92 «Про прибутковий податок з
громадян». Згідно з цим розділом
Декрету оподаткуванню підлягають
доходи громадян, одержані протягом
календарного року від здійснення
підприємницької діяльності без
створення юридичної особи, а також інші
доходи громадян, не передбачені як
об'єкти оподаткування у розділах II та III
цього Декрету.

Відповідно до ст. 13 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про прибутковий
податок з громадян» від 26.12.1992 № 13-92 (у
редакції, чинній на час виникнення
спірних відносин) оподатковуваним
доходом вважається сукупний чистий
доход, тобто різниця між валовим
доходом (виручки у грошовій та
натуральній формі) i документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу. Якщо ці витрати не можуть бути
підтверджені документально, то вони
враховуються податковими органами при
проведенні остаточних розрахунків за
нормами, визначеними Головною
державною податковою інспекцією
України за погодженням з Міністерством
економіки України та Державним
комітетом України по сприянню малим
підприємствам та підприємництву.

До складу витрат, безпосередньо
пов'язаних з одержанням доходів,
належать витрати, які включаються до
складу валових витрат виробництва
(обігу) або підлягають амортизації
згідно з Законом України «Про
оподаткування прибутку підприємств».

Відповідно до 5.1. ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР валові
витрати виробництва та обігу - сума
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних як
компенсація вартості товарів (робіт,
послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання
у власній господарській діяльності.

Підпункт 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 вказаного Закону
передбачає, що до складу валових витрат
включаються суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.8
цієї статті.

За умови реального здійснення
платником податків господарської
операції з придбання товару (робіт,
послуг), яка призвела до об'єктивної
зміни складу активів такого платника
(покупця), у межах господарської
діяльності, за відсутністю з боку
такого платника порушення вимог
наведених норм останній має право на
податковий кредит та витрати, які
враховуються при розрахунку розміру
сукупного чистого доходу громадян від
здійснення підприємницької
діяльності.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, позивачем реально придбані
послуги з організації перевезень, такі
послуги підтверджені первинними
документами: актами виконаних робіт,
податковими накладними,
товарно-транспортними накладними, а
також розрахунковими документами:
платіжними дорученнями. Будівельні
матеріали в подальшому позивачем
реалізовані.

Сам собою факт допущення, на думку
податкового органу, суб'єктом
господарювання порушень певних
встановлених законом правил
господарської діяльності,
здійснюваної на підставі договору, не є
підставою для висновку про нікчемність
такого договору як такого, що укладений
з метою, завідомо суперечною інтересам
держави і суспільства.

Юридична відповідальність має
здійснюватися на принципі законності,
який полягає у тому, що така
відповідальність настає за діяння,
передбачені законом, та застосовується
у спосіб, визначений законом.

Відповідальність за порушення
законодавства у сфері ліцензування
встановлена статтею 22 Закону України
«Про ліцензування певних видів
господарської діяльності» від 01.06.2000 №
1775-III і передбачає накладення на
суб'єкта господарювання за провадження
господарської діяльності без ліцензії
фінансових санкцій у вигляді штрафів у
розмірах, встановлених законом.

Отже, у випадку здійснення суб'єктом
господарювання діяльності, яка
потребує ліцензії, за відсутності
такої ліцензії уповноважений орган має
право застосувати до такого суб'єкта
фінансові санкції у вигляді штрафів.

Вчинення юридичною особою правочину
без відповідного дозволу (ліцензії)
визначено ст. 227 Цивільного кодексу
України, як окрема підстава для
можливості визнання його недійсним
судом. Законом прямо не встановлено, що
такий правочин є недійсним (нікчемним),
судом правочин також не визнаний
недійсним, тому, в силу презумпції
правомірності правочину, закріпленої в
ст. 204 Цивільного кодексу України,
правочин юридичної особи, вчинений нею
без відповідного дозволу (ліцензії), є
правомірним.

Платник податку на додану вартість
(покупець товару) на час здійснення
господарської операцій з придбання
товару не має обов'язку та повноважень
здійснювати контроль за дотриманням
постачальниками вимог законодавства
щодо здійснення господарської
діяльності, дотримання вимог
податкового законодавства тощо і в
подальшому зазнавати певних
негативних наслідків у вигляді
позбавлення права на витрати чи
податковий кредит за можливу
неправомірну діяльність контрагентів.

Зважаючи на викладене, суд касаційної
інстанції знаходить правильними
висновки судів про правомірне
формування позивачем валових витрат та
податкового кредиту за операціями з
придбання послуг та протиправне
визначення позивачеві податкового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб та податкового кредиту
за вищевказаними податковими
повідомленнями-рішеннями.

Керуючись ст. ст. 220, 2201, 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Карлівської
міжрайонної державної податкової
інспекції Полтавської області
залишити без задоволення, а постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 20.01.2010 та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 26.11.2010 - без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав,
передбачених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України, за заявою, поданою через Вищий
адміністративний суд України у
порядку, встановленому статтями 236-2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
Н.Г. Пилипчук

Судді
Л.В. Ланченко

Ю.І. Цвіркун