Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" березня 2014 р. м. Київ
К-37907/10

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Голубєвої
Г.К., Рибченка А.О.,

розглянувши у порядку письмового
провадження касаційні скарги
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції у Полтавській
області та Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_4 на постанову Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 27.10.2010 у справі № 2а-8230/09

за позовом Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_4

до Кременчуцької об'єднаної
державної податкової інспекції у
Полтавській

області

про визнання протиправним та
скасування податкового повідомлення -

рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Підприємець в судовому порядку
оскаржив податкове повідомлення -
рішення від 21.07.2008 № /0, яким
Державним податковим органом
внаслідок порушення позивачем вимог
Закону України "Про податок з доходів
фізичних осіб" останньому визначено
суму податкового зобов'язання за
платежем "податок з доходів фізичних
осіб, що є суб'єктами підприємницької
діяльності" у розмірі 55 585,87 грн..

Позовні вимоги обґрунтовані
відсутністю з боку позивача порушень
вимог названого Закону та відсутністю
у висновках акту перевірки посилань на
будь - які первинні документи, які
підтверджують допущені позивачем
порушення, встановлені під час
податкової перевірки.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 30.10.2009
позовні вимоги задоволено.

Апеляційний адміністративний суд
постановою від 27.10.2010 судове рішення
першої інстанції скасував в частині
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення - рішення від
21.07.2008 № /0 у сумі 12 702,01 грн. та в
цій частині у задоволенні позову
відмовив.

Не погодившись із судовим рішенням
апеляційної інстанції в частині
відмови у задоволенні позовних вимог,
позивач подав касаційну скаргу, де,
посилаючись на порушення зазначеним
судом норм матеріального права,
порушує питання скасувати судове
рішення в частині відмови у позові із
залишенням в силі судового рішення
першої інстанції.

В свою чергу орган податкової служби,
також не погодившись із судовим
рішенням, але в частині залишення в
силі судового рішення першої інстанції
щодо задоволення позовних вимог, подав
касаційну скаргу до Вищого
адміністративного суду України, де
порушує питання скасувати судові
рішення першої та апеляційної
інстанцій в частині задоволення
позовних вимог та прийняти нове
рішення, яким у задоволенні позову
відмовити.

Перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, юридичної оцінки обставин
справи, доводи касаційних скарг,
колегія суддів вважає, що підстав для
задоволення касаційної скарги
Державної податкової інспекції немає,
а касаційна скарга Підприємця підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що передумовою
донарахування позивачу податкового
зобов'язання були висновки виїзної
планової перевірки Підприємця з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.10.2006 по 31.03.2008, викладені у
акті від 04.07.2008, у ході якої фахівцями
державного податкового органу було
встановлено порушення позивачем п. 4.1.
ст. 4, п. 5.2. ст. 5 Закону України "Про
податок з доходів фізичних осіб",
внаслідок чого позивачем у ІУ кварталі
2006 року та 2007 році занижено податок з
доходів фізичних осіб. Такий висновок
мотивовано здійсненим позивачем
коригуванням податкових зобов'язань з
ПДВ, під час яких не була відкоригована
сума валового доходу щодо отриманої
передплати, у зв'язку з чим занижено
валовий дохід на 97 707,78 грн.; отриманням
готівкових кошти за реалізований товар
на суму 206 214,47 грн., які не були
задекларовані у Декларації, внаслідок
чого було занижено валовий дохід на
вказану суму; нарахуванням амортизації
із частковим віднесення до складу
валових витрат.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що висновки акту перевірки щодо
допущених позивачем порушень не
містить обґрунтування вказаних
порушень, зокрема, у акті не зазначено,
які документи досліджувались під час
перевірки, на підставі яких
встановлено порушення, не вказано інші
докази наявності порушення. При цьому
судом обґрунтовано було відхилено
посилання відповідача н пояснення
контрагента позивача щодо наявності
господарський відносин, які не були
задекларовані позивачем, оскільки
норми діючого законодавства з питань
оподаткування не передбачають права
податкового органу на донарахування
податків лише зі слів фізичних осіб, як
усних, так і у письмовому вигляді, без
підтвердження викладених фактів
первинними документами платника
податків.

Згідно з п. 1.6 та п. 1.7 Розділу I Порядку
оформлення результатів
документальних, виїзних планових та
позапланових перевірок щодо
дотримання податкового, валютного та
іншого законодавства, затвердженого
наказом ДПА України від 10.08.2005 № 327, за
результатами невиїзної
документальної, виїзної планової чи
позапланової перевірок в акті
викладаються усі суттєві обставини
фінансово-господарської діяльності
суб'єкта підприємницької діяльності,
які стосуються фактів виявлених
порушень податкового та валютного
законодавства. Факти виявлених
порушень податкового та валютного
законодавства викладаються в акті
документальної перевірки чітко,
об'єктивно та в повній мірі, із
посиланням на первинні або інші
документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
що підтверджують наявність зазначених
фактів.

Як визначено пп. 2.3.2 розділу II Порядку №
327, за кожним відображеним в акті фактом
порушення податкового та валютного
законодавства, зокрема, необхідно: -
зазначити первинний документ, на
підставі якого вчинено записи у
податковому та бухгалтерському обліку
(навести кореспонденцію рахунків
операцій), та інші докази, що достовірно
підтверджують наявність факту
порушення; - зазначити перелік
документів, що не були надані у ході
здійснення перевірки.

Не допускається відображення в акті
перевірки необґрунтованих даних, а
також суб'єктивних припущень
перевіряючими, які не мають
підтверджених доказів/та різного роду
висновків щодо дій посадових осіб
підприємства.

Тобто, фактично всі висновки
податкового органу (відповідача у
справі) здійснені на підставі
припущень, що є недопустимим у
податкових правовідносинах.

Разом з тим, апеляційний суд
погоджуючись з позицією суду першої
інстанції, дійшов висновку щодо
заниження Підприємцем валового доходу
внаслідок здійснення коригування ПДВ
без відповідного коригування валового
доходу з підстав ненадання позивачем
доказів в підтвердження
необґрунтованості вказаних порушень.

За змістом ст. 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд повинен визначити характер спірних
правовідносин та зміст правової
вимоги, матеріальний закон, який їх
регулює, а також факти, що підлягають
встановленню і лежать в основі вимог і
заперечень; з'ясувати, які є докази на
підтвердження зазначених фактів.

Як вбачається з матеріалів справи та
обставин, встановлених попередніми
інстанціями, на обґрунтування
висновків про заниження Підприємцем
валового доходу на 97 707,78 грн.
посилається лише на факт здійснення
головним бухгалтером позивача
коригування податкових зобов'язань по
ПДВ. При цьому у акті відсутні
посилання на будь - які первинні
документи, тощо, на підставі яких
зроблено висновок про заниження
валового доходу.

Так, доходи фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності, які обрали
загальну систему оподаткування
доходів, одержуваних від такої
діяльності, у момент виникнення
спірних правовідносин,
оподатковувався в порядку відповідно
до положень розділу IV Декрету Кабінету
Міністрів України від 26.12.1992 № 13-92 "Про
прибутковий податок з громадян",
механізм застосування яких було
передбачено розділом четвертим
Інструкції про оподаткування доходів
фізичних осіб від зайняття
підприємницькою діяльністю,
затвердженої наказом ГДПІУ від 21.04.1993 №
12.

Згідно із статтею 13 розділу IV Декрету
Кабінету Міністрів України від 26
грудня 1992 року № 13-92 "Про прибутковий
податок з громадян" (зі змінами та
доповненнями) оподаткуванню
підлягають доходи, одержані за звітний
податковий період фізичною особою -
суб'єктом підприємницької діяльності,
який працює на загальній системі
оподаткування, від продажу нею товарів
(надання послуг, виконання робіт) у
межах її підприємницької діяльності
без створення юридичної особи тобто до
валового доходу зараховується виручка,
що надійшла підприємцю як в грошовій,
так і в натуральній формі, а саме:
виручка у вигляді безготівкових
грошових коштів, що надійшли на
банківський рахунок чи в готівковій
формі безпосередньо підприємцю чи його
працівникам на місці здійснення
розрахунків, виручка в натуральній
(негрошовій формі), суми штрафів і пені,
отримані від інших суб'єктів
підприємництва за договорами
цивільно-правового характеру за
порушення умов договорів, суми,
нараховані банком на вільний залишок
коштів на банківському рахунку та інше.

Отже, до складу загального
оподатковуваного доходу включаються
кошти, фактично отримані на
розрахунковий рахунок або в касу
суб'єкта малого підприємництва (тобто,
застосовується касовий метод
обчислення виручки). Загальним
оподатковуваним доходом вважається
сукупний чистий дохід, тобто різниця
між валовим доходом (виручкою у
грошовій та натуральній формі) і
документально підтвердженими
витратами, безпосередньо пов'язаними з
одержанням доходу. Документально
підтвердженими витратами вважаються
оплачені витрати поточного звітного
періоду, а також попередніх періодів,
якщо вони стосуються доходу,
отриманого протягом звітного періоду.
Такі витрати обов'язково мають бути
підтверджені відповідними
документами. Якщо ці витрати не можуть
бути підтверджені документально, вони
враховуються податковими ор ганами під
час проведення оста точних розрахунків
за нормами у відсотках до валового
доходу, наведеними у додатку 6 до
Інструкції № 12.

Судом першої інстанції було
встановлено, що перевіряючими не
визначено об'єкту оподаткування, тобто
не розраховано, що є чистим доходом
Підприємця, та не доведено, що сума
податку розрахована із об'єкта
оподаткування не включена до
Декларації про доходи. Більш того, як
встановлено судом першої інстанції, на
сторінці 15 акту перевірки у абз. 2
перевіряючими зазначено, що
Підприємець не є платником податку на
прибуток і не зобов'язаний вести
бухгалтерський облік, тому тільки
формує витрати згідно з переліком ст. 5
Закону України від 28.12.1994 № 334/94-ВР "Про
оподаткування прибутку підприємств".

Отже, висновок, про обов'язок позивача
коригувати валові доходи не
ґрунтуються на вимогах чинного
законодавства.

Враховуючи викладене та вимоги ст. 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, згідно якої в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову, суд першої
інстанції застосував норми
матеріального та процесуального права
та спір у справі вирішив правильно,
тому рішення суду апеляційної
інстанції підлягає скасуванню, а
рішення ухвалене судом першої
інстанції - залишенню в силі.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Кременчуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції у Полтавській області
залишити без задоволення.

Касаційну скаргу Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_4 задовольнити.

Постанову Харківського апеляційного
адміністративного суду від 27.10.2010 у
справі № 2а-8230/09 скасувати та залишити
в силі постанову Полтавського
окружного адміністративного суду від
30.10.2009.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
оскарженню не підлягає, крім як з
підстав, у строк та в порядку,
визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
О.В. Карась

Судді
Г.К.Голубєва

А.О. Рибченко