Справа № 2а-861/11
Суддя: Качмар В.Я.
Дата ухвалення: 2014-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2014 року
Справа № 10516/13/876

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м.Львові апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в Ужгородському районі
Закарпатської області на постанову
Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області від 14 березня 2011
року в справі за позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
Ужгородському районі Закарпатської
області про визнання недійсним рішення
та зобов'язання до вчинення дій,

В С Т А Н О
В И В :

24.01.2011 ОСОБА_1 звернулася до суду з
вищевказаним позовом до Управління
Пенсійного фонду України в
Ужгородському районі Закарпатської
області (далі - УПФ) в якому просила
визнати недійсним рішення відповідача
щодо відмови у призначенні пенсії за
вислугою років як працівнику
прокуратури та зобов'язати призначити
таку згідно Закону України «Про
прокуратуру України» з 10.09.2010,
зарахувавши до стажу роботи, що дає
право на пенсійне забезпечення за
вислугою років працівникам
прокуратури стаж роботи в партійних
органах, на посаді інспектора праці та
в прокуратурі.

Постановою Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 14 березня 2011 року у справі
№2а-861/11 заявлений позов задоволено
частково.

Не погодившись із ухваленим рішенням,
його оскаржило УПФ, який покликаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права, просить
скасувати постанову суду першої
інстанції і прийняти нову постанову,
якою відмовити у задоволенні позову. У
поданій апеляційній скарзі вказує, що
на день подачі позивачем заяви про
призначення пенсії у неї був відсутній
необхідний 20-річний стаж роботи
передбачений ст.50-1 Закону України «Про
прокуратуру», не було підтверджено
належними доказами наявність вищої
юридичної освіти, а тому пенсійним
органом правомірно було відмовлено у
призначенні пенсії за вислугою років.
Зазначає, що повторно позивач за
призначенням пенсії не звертався.

Особи, що беруть участь у справі, в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, клопотань
від осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю не
поступало, а тому апеляційний суд, у
відповідності до ч.1 ст.197 КАС України,
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами,
оскільки таку може бути вирішено на
основі наявних у ній доказів.
Перевіривши матеріали справи,
апеляційну скаргу, суд апеляційної
інстанції приходить до переконання, що
апеляційну скаргу належить
задовольнити частково.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив із того, що у
позивача наявний достатній трудовий
стаж на посадах державного службовця
та прокурорських посадах для
призначення пенсії за вислугою років, а
тому відповідачем безпідставно
відмовлено їй у такому призначенні.

Такі висновки суду першої інстанції
відповідають фактичним обставинам
справи, проте є лише частково вірними з
таких міркувань.

Судом апеляційної інстанції
встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що у 10.03.2010 позивач
звернулася до УПФ із заявою, в якій
просила призначити їй пенсію за
вислугу років у відповідності до
Закону України «Про прокуратуру», з
огляду на наявність у неї необхідного
трудового стажу.

26.04.2010 Комісія по призначенню пенсій
УПФ своїм рішенням, яке оформлене
протоколом №18 (а.с.39) відмовила у
призначенні пенсії за вислугою років
позивачу з посиланням на те, що у
останнього немає необхідного стажу
роботи на прокурорсько-слідчих
посадах, а тому відсутні підстави для
призначення пенсії.

07.05.2010 листом №2386/04 відповідач
повідомив ОСОБА_1 про вищезазначене
рішення (а.с.13).

Не погодившись з такою відмовою УПФ,
позивач звернулася до суду з цим
адміністративним позовом.

Зі змісту ч.3 ст.23 Загальної Декларації
прав людини, п.4 ч.1 Європейської
Соціальної хартії та ч.3 ст.46
Конституції України випливає, що кожна
особа похилого віку має право на
справедливу і задовільну винагороду,
соціальний захист, за роки важкої праці
та шкідливих робіт, - яка є основним
джерелом існування для них самих та
їхніх сімей.

Відповідно до ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Статтею 50-1 Закону України «Про
прокуратуру» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних відносин)
передбачено, що прокурори і слідчі зі
стажем роботи не менше 20 років, у тому
числі зі стажем роботи на посадах
прокурорів і слідчих прокуратури не
менше 10 років, мають право на пенсійне
забезпечення за вислугу років
незалежно від віку.

Право на пенсію за вислугу років мають
особи, які безпосередньо перед
зверненням за призначенням такої
пенсії працюють в органах прокуратури
чи в науково-навчальних закладах
Генеральної прокуратури України, а
також особи, звільнені з
прокурорсько-слідчих посад органів
прокуратури за станом здоров'я, у
зв'язку із скороченням чисельності або
штату працівників та у зв'язку з
обранням їх на виборні посади органів
державної влади чи органів місцевого
самоврядування.

До 20-річного стажу роботи, що дає право
на пенсію за вислугою років,
зараховується час роботи на
прокурорських посадах, перелічених у
статті 56 цього Закону, в тому числі у
військовій прокуратурі, стажистами в
органах прокуратури, слідчими, суддями,
на посадах начальницького складу
органів внутрішніх справ, офіцерських
посадах Служби безпеки України,
посадах державних службовців, які
займають особи з вищою юридичною
освітою, в науково-навчальних закладах
Генеральної прокуратури України
працівникам, яким присвоєно класні
чини, на виборних посадах у державних
органах, на посадах в інших
організаціях, якщо працівники, що мають
класні чини, були направлені туди, а
потім повернулися в прокуратуру,
строкова військова служба, половина
строку навчання у вищих юридичних
навчальних закладах, частково
оплачувана відпустка жінкам по догляду
за дитиною до досягнення нею трьох
років.

Слід зазначити, що основним документом,
що підтверджує трудовий стаж для
призначення пенсії - є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або
відповідних записів у ній в силу
положень п.1 «Порядку підтвердження
наявного трудового стажу для
призначення пенсій за відсутності
трудової книжки або відповідних
записів у ній», затвердженого
постановою КМУ від 12.08.1993 №637 трудовий
стаж встановлюється на підставі інших
документів, виданих за місцем роботи,
служби, навчання, а також архівними
установами.

Як вбачається із матеріалів справи, а
саме трудової книжки позивача та
довідки Прокуратури Закарпатської
області про обрахування стажу роботи
для оформлення пенсії від 12.04.2010 №11/1-10
(а.с.15-19, 42) спеціальний стаж роботи, що
дає право на пенсію за вислугою років
відповідно до ст.50-1 Закону України «Про
прокуратуру» становить станом на
12.04.2010, 19 років 08 місяців 25 днів, у тому
числі 10 років 10 місяців 09 днів на
посадах на посадах прокурорів і
слідчих прокуратури.

Таким чином, відповідач дійшов вірного
висновку щодо відсутності у позивача
права на призначення пенсії за
вислугою років, оскільки дані записів
зроблених в трудовій книжці позивача
та додані нею до своєї заяви про
призначення пенсії документи не
підтверджують наявність у неї на
момент звернення стажу роботи не менше
20 років на посадах робота на яких
зараховується до трудового стажу який
у відповідності до ст.50-1 Закону України
«Про прокуратуру» дає право на пенсію
за вислугою років.

Відтак, суд апеляційної інстанції
вважає, що відповідач відмовляючи
ОСОБА_1 у призначенні їй пенсії за
вислугою років відповідно до поданої
нею заяви від 10.03.2010, діяв на підставі, в
межах наданих повноважень та у спосіб,
що передбачені Конституцією та
законами України.

Додатково, слід зазначити, що повторно
після відмови у призначенні пенсії за
вислугою років позивач із відповідною
заявою до УПФ не зверталася, а тому
наявність у неї на момент звернення до
суду із цим адміністративним позовом
достатнього спеціального трудового
стажу для призначення такої пенсії у
відповідності до довідки Прокуратури
Закарпатської області від 01.12.2010 №11/1-41
до уваги апеляційним судом не
приймається, оскільки суд захищає лише
порушені, невизнані або оспорювані
права, свободи та інтереси учасників
адміністративних правовідносин, а тому
оскільки відповідачем не було порушено
прав позивача після здобуття нею
необхідного спеціального стажу, то
підстави для задоволення позовних
вимог позивача відсутні.

З огляду на викладене, оскільки
постанова суду першої інстанції
прийнята з неповним з'ясуванням судом
обставин, що мають значення для справи,
що призвело до неправильного вирішення
справи, то апеляційну скаргу належить
задовольнити частково, а оскаржувану
постанову слід скасувати та прийняти
нову постанову.

Керуючись ст.ст.195, 197, 198, 202, 205, 207, 254 КАС
України, суд,

П О С Т А
Н О В И В :

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Ужгородському районі Закарпатської
області задовольнити.

Постанову Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 14 березня 2011 року скасувати
та прийняти нову постанову якою у
задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена у касаційному
порядку шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів після
набрання нею законної сили.

Головуючий суддя
В.Я. Качмар

Суддя
О.М. Гінда

Суддя
В.В. Ніколін