Справа № 748/3603/13-а (6а-748/263/13)
Суддя: Гром Л.М.
Дата ухвалення: 2014-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 748/3603/13-а (6а-748/263/13)
Головуючий у 1-й інстанції: Майборода
Суддя-доповідач: Гром
У Х В А Л А

Іменем України

16 квітня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді - Гром Л.М.;

суддів - Бєлової Л.В.,

Вівдиченко Т.Р.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою Управління
Пенсійного фонду України в
Чернігівському районі Чернігівської
області на ухвалу Чернігівського
районного суду Чернігівської області
від 10 грудня 2013 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_3 до
Управління Пенсійного фонду України в
Чернігівському районі Чернігівської
області про перерахунок та виплату
допомоги,

В С Т А Н О В И В :

27.11.2013 року заступник начальника
Деснянського ДВС Чернігівського
міського управління юстиції звернувся
до Чернігівського районного суду
Чернігівської області із поданням, в
якому просив змінити спосіб і порядок
виконання постанови Чернігівського
районного суду Чернігівської області
по справі № 2а-10877/2011 від 12.10.2011 року та
стягнути з відповідача 641,64 грн. на
користь ОСОБА_3

Ухвалою Чернігівського районного суду
Чернігівської області від 10 грудня 2013
року подання заступника начальника
Деснянського відділу ДВС
Чернігівського міського управління
юстиції про зміну способу і порядку
виконання судового рішення -
задоволено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою
відповідач звернувся до Київського
апеляційного адміністративного суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
ухвалу суду скасувати та постановити
нове рішення, яким відмовити у
задоволенні подання заступника
начальника Деснянського відділу
державної виконавчої служби
Чернігівського міського управління,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

У судове засідання сторони не
з'явилися, причини неявки сторін суду
невідомі, про розгляд справи були
повідомлені належним чином.

Відповідно до ч.4 ст.196 КАС України
неприбуття в судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час і місце апеляційного
розгляду, не перешкоджає судовому
розгляду справи.

У зв'язку з неявкою в судове засідання
всіх осіб, які беруть участь в справі,
фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу, відповідно до ч.1
ст.41 КАС України, не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши за матеріалами справи
наведені у апеляційній скарзі доводи,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Постановою Чернігівського районного
суду Чернігівської області від 12.10.2011
року, залишеною без змін Київським
апеляційним адміністративним судом
від 25.10.2012, позовні вимоги задоволено:
зобов'язано УПФУ в Чернігівському
районі Чернігівської області
здійснити перерахунок та виплату
пенсії ОСОБА_3 з підвищенням її розміру
як дитині війни на 30% мінімальної
пенсії за віком з розміру,
встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» за період з
01.03.2011 року по 18.06.2011 року, з урахуванням
проведених виплат.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідачем на виконання постанови
Чернігівського районного суду
Чернігівської області від 12.10.2011 року
нараховано до виплати позивачу 641,64
грн., але зазначені кошти не виплачено.

При постановлені оскаржуваної ухвали
суд першої інстанції виходив з того, що
подання про зміну способу і порядку
виконання судового рішення є
обґрунтованим та підлягає задоволенню,
оскільки боржник виконав зобов'язальну
частину рішення про нарахування
соціальних виплат під час виконання
судового рішення в сумі 641,64 грн., які і
підлягають стягненню з боржника на
користь стягувача, що забезпечить в
повній мірі виконання конкретного
судового рішення.

Колегія суддів не погоджується з
вказаними висновками суду першої
інстанції, з наступних підстав.

Статтею 14 КАС України встановлено, що
судове рішення, яким закінчується
розгляд справи в адміністративному
суді, ухвалюється іменем України.
Постанови та ухвали суду в
адміністративних справах, що набрали
законної сили, є обов'язковими до
виконання на всій території України.
Невиконання судових рішень тягне за
собою відповідальність, встановлену
законом.

Згідно п.2 ч.4 ст.105 КАС україни,
адміністративний позов може містити
вимоги про зобов'язання відповідача -
суб'єкта владних повноважень прийняти
рішення або вчинити певні дії.

У разі задоволення адміністративного
позову суд може прийняти постанову про
зобов'язання відповідача вчинити певні
дії (п. 2 ч. 2 ст. 162 КАС України).

Аналіз резолютивної частини постанови
Чернігівського районного суду
Чернігівської області від 12.10.2011 року
та синтез наведених процесуальних норм
дають підстави зробити висновок про те,
що зобов'язання, покладені на
відповідача цим судом, є позовними
вимогами як обраним судом видом
захисту порушених прав позивача, які
суд задовольнив.

За таких обставин заявник просив
змінити не спосіб виконання постанови
суду, а судове рішення по суті позовних
вимог і вирішити додаткову позовну
вимогу про стягнення коштів, яка не
була предметом розгляду та дослідження
адміністративного суду під час
прийняття цієї постанови. Хоча в
адміністративному судочинстві
повноваження щодо зміни постанови суду
в частині задоволення позовних вимог
мають тільки адміністративні суди
апеляційної та касаційної інстанцій
(ст. 198, 223 КАС України).

Відтак суд першої інстанції,
задовольняючи подання про зміну
способу виконання рішення, не звернув
увагу та не врахував відмінності між
позовною вимогою як обраним судом
видом захисту порушених прав позивача
від способу виконання судового рішення
як одного з його заходів, чим змінив
постанову суду по суті за відсутності
на це процесуальних повноважень.

Крім того, ч. 1 ст. 263 КАС України
встановлено, що за наявності обставин,
що ускладнюють виконання судового
рішення (відсутність коштів на рахунку,
відсутність присудженого майна в
натурі, стихійне лихо тощо), державний
виконавець може звернутися до
адміністративного суду першої
інстанції, незалежно від того, суд якої
інстанції видав виконавчий лист, що
видав виконавчий лист, із поданням, а
особа, яка бере участь у справі, та
сторона виконавчого провадження - із
заявою про відстрочення або
розстрочення виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення. Питання
про відстрочення або розстрочення
виконання, зміну чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення може бути розглянуто також за
ініціативою суду.

Підставою для застосування правил цієї
норми є обставини, що перешкоджають
належному виконанню судового рішення в
адміністративній справі: ускладнюють
його виконання або роблять неможливим.
Для відстрочення чи розстрочення
виконання судового рішення такою
обставиною може бути недостатність
коштів на рахунку, стихійне лихо, для
зміни способу чи порядку виконання
судового рішення - неможливість
виконання судового рішення внаслідок
відсутності, пошкодження або знищення
об'єкта стягнення або з інших причин.

Таким чином, для відстрочення,
розстрочення виконання рішення та
зміни способу його є такі підстави: для
розстрочення та відстрочення -
обставини, що ускладнюють виконання, а
для зміни способу і порядку виконання -
обставини, які роблять виконання
неможливим.

З матеріалів справи вбачається, що
виконання постанови суду першої
інстанції неможливе через відсутність
коштів, виплата яких буде здійснена за
наявності відповідного фінансування з
Державного бюджету України.

Отже, виконання постанови суду
фактично можливе, хоча й за певних умов,
тому відсутні підстави для зміни
способу виконання рішення суду першої
інстанції.

Також колегія суддів наголошує, що
«захист порушеного права у судовому
рішенні» і «спосіб виконання судового
рішення» не є тотожними поняттями
(процесуальними інститутами).

Аналіз оскаржуваного рішення суду
першої інстанції свідчить про те, що
суд першої інстанції, змінюючи спосіб
виконання постанови суду, фактично
змінив її суть, що належить до
повноважень суду апеляційної або
касаційної інстанції.

Вирішення питання про стягнення коштів
як заборгованості невиплаченої пенсії,
яка нарахована у разі виконання
рішення адміністративного суду,
відноситься до юрисдикції цивільних
судів.

Аналогічна правова позиція викладена й
в ухвалі Вищого адміністративного суду
України від 12 лютого 2014 року по справі
№ К/800/598/14 (523/13593/13-а).

Виходячи з вищезазначеного, суд
апеляційної інстанції дійшов висновку,
що ухвала Чернігівського районного
суду Чернігівської області від 10
грудня 2013 року постановлена з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, а тому підлягає
скасуванню з постановленням по справі
нової ухвали, якою у задоволені подання
необхідно відмовити.

Керуючись статтями 160, 199, 202, 205, 206 КАС
України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Чернігівському районі Чернігівської
області - задовольнити.

Ухвалу Чернігівського районного суду
Чернігівської області від 10 грудня 2013
року - скасувати.

Постановити по справі нову ухвалу, якою
у задоволенні подання заступника
начальника Деснянського відділу
державної виконавчої служби
Чернігівського міського управління
юстиції про зміну способу і порядку
виконання судового рішення у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_3 до
Управління Пенсійного фонду України в
Чернігівському районі Чернігівської
області про перерахунок та виплату
допомоги - відмовити повністю.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України в
порядок і строки, визначені ст.212 КАС
України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя
Гром Л.М.

Судді:
Бєлова Л.В.

Вівдиченко Т.Р.