Справа № 490/10385/13-а
Суддя: Тішко Д. А.
Дата ухвалення: 2013-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

іменем України

17 жовтня 2013 року
м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у
складі: головуючого судді - Тішко Д.А.,
при секретарі - Шугай Г.В., без участі
сторін,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у місті Миколаєві
заяву Управління Пенсійного фонду
України в Центральному районі м.
Миколаєва про перегляд за
нововиявленими обставинами постанови
Центрального районного суду м.
Миколаєва від 12.02.2013 року по
адміністративній справі за позовом
ОСОБА_1 до Департаменту праці та
соціального захисту населення
Миколаївської міської ради про
визнання дій незаконними, зобов'язання
здійснити виплату щорічної разової
грошової допомоги відповідно до ст. 13
Закону України "Про статус ветеранів
війни та гарантії їх соціального
захисту",

встановив:

У вересні 2011 року позивач звернувся до
суду з вказаним позовом мотивуючи тим,
що він є інвалідом війни 2 групи та
відповідно до ст. 13 Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" має право на
щорічну одноразову грошову допомогу до
5 Травня в розмірі 8 мінімальних пенсій
за віком, але відповідачем йому
виплачено вказану допомогу в 2011 році в
розмірі 580 грн., замість 6112 грн.,
всупереч вищевказаному закону та
Конституції України, яка гарантує
недопущення звуження прав позивача.

Оскільки відповідач відмовляється
провести йому доплату вказаної
грошової допомоги всупереч діючому
законодавству, то позивач просив суд
визнати дії відповідача незаконними,
зобов'язати відповідача здійснити
перерахунок та доплату щорічної
грошової допомоги до 5 Травня за 2011 рік.

Постановою Центрального районного
суду м. Миколаєва від 12.02.2013 року було
задоволено позов ОСОБА_1, зобов'язано
Управління Пенсійного фонду України в
Центральному районі м. Миколаєва
здійснити перерахунок пенсії за період
з 01.01.2011 р. по 30.06.2011 р., обчисливши її з
урахуванням підвищення в розмірі 30%
визначених відповідно до ч.1 ст.28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» та
виплати вищезазначену різницю.

У вересні 2013 року Управління
Пенсійного фонду України в
Центральному районі м. Миколаєва
звернулося з заявою про перегляд
зазначеної постанови суду за
нововиявленими обставинами. В
обґрунтування заяви зазначало, що
після отримання вказаної постанови,
управлінням було виявлено, що позивач
на обліку як дитина війни не перебуває,
натомість відповідно до Закону України
"Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту"він має статус
інваліда війни 2 групи, а тому розгляд
його позову в порядку скороченого
провадження в якості спору, що випливає
з відносин врегульованих ст.6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» є невірним, а така справа
підлягає перегляду в порядку Глави 4
КАС України.

Сторони до судового засідання не
з'явилися, про причину неявки суд не
повідомили.

Вивчивши доводи заяви про перегляд
судового рішення та матеріали позову,
дослідивши письмові докази, суд
приходить до висновку про необхідність
задоволення Управління Пенсійного
фонду України в Центральному районі м.
Миколаєва.

Позивач є інвалідом війни 2 групи і має
право на пільги, встановлені
законодавством України для ветеранів
війни - інвалідів війни, що
підтверджено посвідченням НОМЕР_1,
видане управлінням соціальних виплат
та компенсацій Корабельного району м.
Миколаєва від 21.07.2011 р. (а.с.6)

На зазначене суд при винесенні
постанови від 12.02.2013 р. не звернув уваги,
а тому вона підлягає скасування, а
позов повинен бути розглянутий з
урахуванням цієї обставини.

Статтею 13 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» передбачено, що
інваліди війни ІІ групи мають право на
отримання щорічної разової допомоги до
5 травня у розмірі 8 мінімальних пенсій
за віком.

Частиною 2 ст. 152 Конституції України
встановлено, що Закони, інші правові
акти або їх окремі положення, що
визнані неконституційними, втрачають
чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

З 22 травня 2008 року, внаслідок ухвалення
Рішення Конституційного Суду України
№10-рп/2008, положення Закону України "Про
державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України", що
зупинили дію ст. 12 Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" втратили
чинність, відповідно ця стаття
відновила свою дію в редакції, яка
передбачала право позивача на
отримання виплати допомоги до 05 травня
в заявленому розмірі, що було вірно
встановлено судом першої інстанції.

Законом України "Про Державний бюджет
України на 2011 рік" або будь-яким іншим
Законом не було передбачено, що у 2011
році разова грошова допомога до 05
травня, виплачується в іншому розмірі,
ніж встановлений ст. 13 Закону України
"Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту".

Пункт 7 Закону України "Про внесення
змін до Закону України "Про Державний
бюджет України на 2011 рік" також не
стосувався Закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту".

Крім того, постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва у
справі №2а-5686/11/2670 від 24 червня 2011 року
визнано незаконними абзаци третій,
четвертий, п'ятий підпункту 2 пункту 1
Постанови Кабінету Міністрів України
від 4 квітня 2011 року №341 "Про розміри
разової грошової допомоги, що
виплачується у 2011 році відповідно до
Законів України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту"
та "Про жертви нацистських
переслідувань".

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту»№3551-ХІІ від 22
жовтня 1993 року, ветеранами війни є
особи, які брали участь у захисті
Батьківщини чи в бойових діях на
території інших держав. До них належать
учасники бойових дій, інваліди війни,
учасники війни.

Статтею 2 Закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" визначено, що
законодавство України про статус
ветеранів війни та їх соціальні
гарантії складається з цього закону
та інших актів законодавства України.

Законом України від 28.12.2007 року N107-VI "Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" внесено
зміни до закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту", якими визначено,
що розмір разової грошової допомоги,
яка виплачується особам, на яких
поширюється дія цього закону, щорічно
до 5 травня, визначається Кабінетом
Міністрів України в межах бюджетних
призначень, установлених законом про
Державний бюджет України. Так, разову
грошову допомогу позивачеві до 5 травня
у 2011 році встановлено постановою
Кабінету Міністрів України №341 від 04
квітня 2011 року «Про розміри разової
грошової допомоги, що виплачується у 2011
році відповідно до Законів України
„Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту" та «Про жертви
нацистських переслідувань».

Згідно з Рішенням Конституційного Суду
України від 22.05.2008 року N10-рп/2008 зміни,
внесені до закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" згідно із Законом
України "Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України", визнано
такими, що не відповідають Конституції
України (є неконституційними). Відтак,
поновлено редакцію ст.13 Закону України
"Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту", згідно з якою
позивачеві мала бути виплачена щорічна
грошова допомога до 5 травня 2011 року у
розмірі восьми мінімальних пенсій за
віком, визначених на рівні
прожиткового мінімуму для осіб, що
втратили працездатність.

Однак, всупереч цієї норми закону
відповідач при виплаті позивачеві
зазначеної допомоги керувався
постановою КМУ №341 від 04 квітня 2011 року
(а.с.10), хоча згідно з положеннями ч.2 ст.9
КАС України у разі невідповідності
нормативно-правового акта
Конституції України, закону України чи
міжнародному договору, згода на
обов'язковість якого надана Верховного
Радою України застосовується правовий
акт, який має вищу юридичну силу.

Статтею ст.17-1 Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" передбачено
право осіб, які не отримали разової
грошової допомоги до 5 травня,
звернутися за нею та отримати її до 30
вересня відповідного року, в якому
здійснюється виплата допомоги.

Таким чином, за конституційними
нормами, виходячи з загальних засад
пріоритетності законів над
підзаконними актами суд вважає, що
застосуванню підлягають норми,
визначеніст.13 Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту", а не підзаконний
акт, яким є постанова КМУ №341 від 04
квітня 2011 року, яка істотно звужує
обсяг встановлених прав позивача.

Враховуючи зазначене, допомога до 5
травня за 2011 рік позивачу має бути
виплачена у відповідності до положень
статті 13 Закону України "Про статус та
соціальний захист ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту», у
зв'язку з чим позов ОСОБА_1 підлягає
задоволенню.

Керуючись ст.ст. 9, 11, 14, 70, 71, 158-163, 245-253 КАС
України, суд,

постановив:

Визнати протиправними дії
Департаменту праці та соціального
захисту населення Миколаївської
міської ради при призначенні та
виплаті ОСОБА_1 як інваліду війни 2
групи щорічної разової грошової
допомоги за 2011 рік.

Зобов'язати Департамент праці та
соціального захисту населення
Миколаївської міської ради здійснити
нарахування та виплату ОСОБА_1 як
інваліду війни 2 групи щорічної разової
допомоги за 2011 рік у розмірі вісьми
мінімальних пенсій за віком станом на
час виплати цієї допомоги відповідно
до положень ст. 13 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту».

Постанову може бути оскаржено до
Одеського апеляційного
адміністративного суду через
Центральний районний суд м. Миколаєва
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня отримання її
повного тексту.

Суддя
Д.А.
Тішко