Справа № 2а-2134/12/2670
Суддя: Мороз В.Ф.
Дата ухвалення: 2014-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/45979/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі суддів:

Головуючого судді: Мороза В.Ф.

Суддів: Логвиненка А.О.

Донця О.Є

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
представника Київської міської ради -
Телицької Віталіни Анатоліївни на
постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 28 травня 2012
року у справі за позовом ОСОБА_3 до
Київської міської ради про визнання
протиправною бездіяльність та
зобов'язання вчинити дії,

встановила:

У лютому 2012 року ОСОБА_3 звернувся до
Київської міської ради з позовом про
визнання бездіяльності Київської
міської ради та зобов'язання вчинити
дії.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 27
березня 2012 року у задоволенні позову
відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 28 травня 2012
року рішення суду першої інстанції
скасовано та прийнято нову постанову
про задоволення позову частково.
Визнано протиправною бездіяльність
Київської міської ради щодо не
розгляду клопотання ОСОБА_3 про надання
дозволу на зміну цільового призначення
земельної ділянки (кадастровий номер
:90.943:0020), розташованої за адресою:
АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3.
Зобов'язано Київську міську раду
розглянути клопотання ОСОБА_3 про
надання дозволу на зміну цільового
призначення земельної ділянки у
порядку і строки, передбачені нормами
Земельного кодексу України та
постанови Кабінету Міністрів України
«Про затвердження Порядку зміни
цільового призначення земель, що
перебувають у власності громадян і
юридичних осіб» № 502 від 11 квітня 2002
року. В іншій частині позову
відмовлено.

У касаційній скарзі представник
Київської міської ради, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права, просить
оскаржуване рішення скасувати, та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги,
проаналізувавши правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_3 є власником
земельної ділянки, яка розташована за
адресою АДРЕСА_1

19 грудня 2011 року ОСОБА_3 звернувся з
заявою до Київської міської ради, в
якій просив надати дозвіл на зміну
цільового призначення вищезазначеної
земельної ділянки, а саме: з цільового
призначення «ведення садівництва» на
цільове призначення -«громадська
забудова (комерційна діяльність)».

Листом від 25 січня 2012 року № 03-345/1812
Головного управління земельних
ресурсів виконавчого органу Київради
(Київської міської державної
адміністрації) було повідомлено
ОСОБА_3, що відповідно до рішення
Київської міської ради від 15 липня 2004
року № 457/1867 «Про врегулювання
процедури передачі в користування
земельних ділянок в м. Києві» та
враховуючи вимоги статті 7 Закону
України «Про дозвільну систему у сфері
господарської діяльності», особа
зацікавлена в одержанні земельної
ділянки, звертається із клопотанням та
заявою встановленої форми та доданими
до них відповідними документами до
Київського міського дозвільного
центру, який знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1

Відмовивши у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
ОСОБА_3 звернувся з клопотанням щодо
зміни цільового призначення земельної
ділянки не за належністю, і саме тому
йому було повідомлено про необхідність
звернутися до Київського міського
дозвільного центру.

Скасувавши рішення суду першої
інстанції та задовольнивши позов
частково, апеляційний суд прийшов до
висновків, що з урахуванням
дискреційних повноважень Київської
міської ради, суд не наділений
компетенцією зобов'язувати орган
державної влади чи місцевого
самоврядування приймати певне рішення
поза межами процедури, яка передує його
прийняттю.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з таким висновком судів
першої та апеляційної інстанції, з
огляду на наступне.

Згідно пункту 2 статті 22 Закону України
«Про столицю України - місто-герой
Київ» від 15 січня 1999року № 401-XIV-ВР у
зв'язку зі здійсненням містом Києвом
функцій столиці України Київська
міська рада та Київська міська
державна адміністрація, кожна в межах
своєї компетенції, встановленої
законами України, мають право
встановлювати порядок утримання та
експлуатації об'єктів, розташованих у
місті, та прилеглої до них території,
правила благоустрою, торговельного,
побутового, транспортного,
житлово-комунального та іншого
соціально-культурного обслуговування,
визначати особливості
землекористування та використання
інших природних ресурсів.

Статтею 9 Земельного кодексу України
передбачено, що до повноважень
Київської і Севастопольської міських
рад у галузі земельних відносин на їх
території належить, зокрема:
розпорядження землями територіальної
громади міста; передача земельних
ділянок комунальної власності у
власність громадян та юридичних осіб
відповідно до цього Кодексу; надання
земельних ділянок у користування із
земель комунальної власності
відповідно до цього Кодексу.

У відповідності до пункту 34 частини
першої статті 26 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні» №
280/97-ВР виключно на пленарних
засіданнях сільської, селищної,
міської ради вирішуються питання
вирішення відповідно до закону питань
регулювання земельних відносин.

Частиною третьою статті 20 Земельного
кодексу України передбачено, що зміна
цільового призначення земель, які
перебувають у власності громадян або
юридичних осіб, здійснюється за
ініціативою власників земельних
ділянок у порядку, що встановлюється
Кабінетом Міністрів України.

Так пунктом 2 Постанови Кабінету
Міністрів України від 11 квітня 2002 року
№ 502 «Про затвердження Порядку зміни
цільового призначення земель, які
перебувають у власності громадян або
юридичних осіб» (далі - Порядок № 502)
передбачено, що зміна цільового
призначення земельної ділянки
проводиться за поданням заяви
(клопотання) її власника до сільської,
селищної, міської ради, якщо земельна
ділянка розташована в межах населеного
пункту, або районної
держадміністрації, якщо земельна
ділянка розташована за межами
населеного пункту.

Сільська, селищна, міська рада або
районна держадміністрація розглядає
заяву (клопотання) і в разі згоди на
зміну цільового призначення земельної
ділянки дає дозвіл на підготовку
проекту її відведення: перепогодження
проекту відведення земельної ділянки з
відповідними органами виконавчої
влади, якщо зміні цільового
призначення підлягає вся земельна
ділянка.

Відповідно до статті першої Закону
України «Про звернення громадян» від 02
жовтня 1996 року № 393/96-ВР (далі - Закон №
393/96-ВР) громадяни України мають право
звернутися до органів державної влади,
місцевого самоврядування, об'єднань
громадян, підприємств, установ,
організацій незалежно від форм
власності, засобів масової інформації,
посадових осіб відповідно до їх
функціональних обов'язків із
зауваженнями, скаргами та
пропозиціями, що стосуються їх
статутної діяльності, заявою або
клопотанням щодо реалізації своїх
соціально-економічних, політичних та
особистих прав і законних інтересів та
скаргою про їх порушення.

Відповідно до статті 15 Закону № 393/96-ВР
органи державної влади, місцевого
самоврядування та їх посадові особи,
керівники та посадові особи
підприємств, установ, організацій
незалежно від форм власності, об'єднань
громадян, до повноважень яких належить
розгляд заяв (клопотань), зобов'язані
об'єктивно і вчасно розглядати їх,
перевіряти викладені в них факти,
приймати рішення відповідно до чинного
законодавства і забезпечувати їх
виконання, повідомляти громадян про
наслідки розгляду заяв
(клопотань).Відповідь за результатами
розгляду заяв (клопотань) в
обов'язковому порядку дається тим
органом, який отримав ці заяви і до
компетенції якого входить вирішення
порушених у заявах (клопотаннях)
питань, за підписом керівника або
особи, яка виконує його обов'язки.

З системного аналізу вищезазначених
правових норм, колегія суддів прийшла
до висновку, що Київською міською радою
всупереч вимог Закону № №393/96-ВР та
Порядку №502 не прийнято рішення щодо
вказаної заяви про надання дозволу на
зміну цільового призначення земельної
ділянки.

При цьому, відповідачем не надано суду
жодного належного доказу на виконання
обов'язку доказування, передбаченого
частиною другою статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
про те, Київська міська рада правомірно
направила заяву позивача до Головного
управління земельних ресурсів для
розгляду та надання відповіді
заявнику.

Таким чином, Київська міська рада є
колегіальним органом та приймає
нормативні та інші акти у формі рішень
на її пленарному засіданні після
обговорення більшістю депутатів від
загального складу ради.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку, що судами першої
та апеляційної інстанції при розгляді
справи порушено норми матеріального та
процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті
220-1 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Керуючись статтею 220, 220-1, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів -

ухвалила:

Касаційну скаргу Київської міської
ради - відхилити, а постанову
Київського апеляційного
адміністративного суду від 28 травня 2012
року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили через 5
днів після направлення його копії
особам, які беруть участь у справі і
може бути переглянуте Верховним Судом
України з підстав передбачених ст.ст.
237-239 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді:
В.Ф. Мороз

А.О.Логвиненко

О.Є Донець