Справа № 297/674/14-а
Суддя: Гецко Ю. Ю.
Дата ухвалення: 2014-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 297/674/14-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2014 року
м. Берегово

Берегівський районний суд в особі
головуючого Гецко Ю. Ю. при секретарі
Ердевдій І. С., з участю позивача ОСОБА_1
його представника ОСОБА_2, представника
відповідача Веждел В. І., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду в місті Берегово справу за позовом
ОСОБА_1 до Берегівської міської ради
про зміну формулювання причини
звільнення,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в Берегівський
районний суд з позовом до Берегівської
міської ради про зміну формулювання
причини звільнення.

Позивач мотивував свої вимоги тим, що 24
лютого 2014 року ним була подана
Берегівському міському голові заява
про звільнення його з посади головного
редактора газети «Берегово» за угодою
сторін відповідно до вимог п. 1 ст. 36
КЗпП України. Однак на сесії
Берегівської міської ради після
зачитання головуючим заяви про
звільнення за угодою сторін було
прийнято рішення про звільнення його
за вратою довіри, при цьому якими діями
він стратив довіру, або за результатами
якої перевірки депутатський корпус
прийшов до такого висновку озвучено не
було. Вважає, що звільнення його з
посади головного редактора газети
«Берегово» за формулюванням «втрата
довіри» є несправедливим,
необґрунтованим та незаконним.

Просить суд зобов'язати відповідача
змінити формулювання причини
звільнення ОСОБА_1 на п. 1 ст. 36 КЗпП, а
саме: «звільнити з роботи за угодою
сторін.

Позивач ОСОБА_1 та його представник
ОСОБА_2 у судовому засіданні позов
підтримали з мотивів викладених у
позовній заяві.

Представник відповідача Веждел В. І. у
судовому засіданні позов не визнав та
зазначив, що позивач ОСОБА_1 24.02.2014 року
дійсно подав заяву про звільнення його
з посади головного редактора газети
«Берегово» на підставі пункту 1 ст. 36
КЗпП України за взаємною згодою сторін.
Однак депутатський корпус одноголосно
прийняв рішення про відхилення даної
заяви, оскільки депутатом Берегівської
міської ради Пуканичом Е. В. був
підготовлений проект постанови про
звільнення позивача з займаної посади
за втратою довіри. Зазначив, що заява
позивача про звільнення за згодою
сторін була розглянута у відповідності
до Закону. Результати голосування не
скасовані і позивачем дане питання ні в
позовній заяві ні в судовому засіданні
не ставилося.

Заслухавши пояснення учасників
судового розгляду, пояснення свідків
та вивчивши матеріали справи, суд
приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень.

З матеріалів справи вбачається, що з 03
квітня 2009 року ОСОБА_1 Було призначено
на посаду головного редактора газети
«Берегово» /а.с. 7/, 24 лютого 2014 року
ОСОБА_1 було подано заяву міському
голові Бабяку З. А. про звільнення з
посади головного редактора газети
«Берегово» за згодою сторін /а.с.
4/,рішенням № 1637 від 24.02.2014 року у
відповідності до пункту 8 частини 1 ст.
26, статті 59 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні», частини 2
статті 23 Закону України «Про друковані
засоби масової інформації в Україні»,
розглянувши заяву ОСОБА_1 від 24.02.2014
року Берегівська міська рада вирішила
звільнити останнього з посади у зв'язку
з втратою довіри /а.с.3/.

Стаття 41 КЗпП України встановлює
додаткові підстави розірвання
трудового договору з ініціативи
власника або уповноваженого ним органу
з окремими категоріями працівників за
певних умов.

Так, згідно п. 2 цієї статті трудовий
договір з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу може бути
розірваний у випадку винних дій
працівника, який безпосередньо
обслуговує грошові, товарні або
культурні цінності, якщо ці дії дають
підстави для втрати довір'я до нього з
боку власника або уповноваженого ним
органу.

Відповідно до пункту 28 постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
практику розгляду судами трудових
спорів» від 06.11.1992 року №9, при розгляді
справ про поновлення на роботі осіб,
звільнених за пунктами 2 і 3 ст. 41 КЗпП,
судам слід враховувати, що розірвання
трудового договору з цих підстав не є
заходом дисциплінарного стягнення і
тому вимоги статей 148, 149 КЗпП про строк
і порядок застосування дисциплінарних
стягнень на ці випадки не поширюються.
Разом з тим при вирішенні справ про
звільнення з цих підстав суди мають
брати до уваги відповідно час, що
пройшов з моменту вчинення винних дій
чи аморального проступку, наступну
поведінку працівника і інші конкретні
обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Звільнення з підстав втрати довір'я (п. 2
ст. 41 КЗпП) суд може визнати
обґрунтованим, якщо працівник, який
безпосередньо обслуговує грошові або
товарні цінності (зайнятий їх
прийманням, зберіганням,
транспортуванням, розподілом і т. п.)
вчинив умисно або необережно такі дії,
які дають власнику або уповноваженому
ним органу підстави для втрати до нього
довір'я (зокрема, порушення правил
проведення операцій з матеріальними
цінностями). При встановленні у
передбаченому законом порядку факту
вчинення працівниками розкрадання,
хабарництва і інших корисливих
правопорушень ці працівники можуть
бути звільнені з підстав втрати довір'я
до них і у тому випадку, коли зазначені
дії не пов'язані з їх роботою.

За таких обставин, вирішуючи питання
про звільнення працівника на підставі
втрати довір'я власник або
уповноважений ним орган мають
встановити певні обставини, зокрема, чи
обслуговує безпосередньо грошові,
товарні або культурні цінності
працівник (зайнятий їх прийманням,
зберіганням, транспортуванням,
розподілом і т. п.), його винні дії
(умисні чи необережні), час, що пройшов з
моменту вчинення винних дій, наступну
поведінку працівника і інші конкретні
обставини, що мають значення для
правильного вирішення питання.

При цьому, не виключаючи можливості
звільнення працівника згідно п 2 ст. 41
КЗпП України через вчинення
працівником розкрадання та інших
корисливих правопорушень, закон
вимагає їх підтвердження лише певними
засобами доказування вироком суду, що
набрав законної сили, чи постановою
органу, до компетенції якого входить
накладення адміністративного
стягнення або застосування заходів
громадського впливу.

Оцінивши надані докази, суд дійшов
висновку, що рішення відповідача про
звільнення позивача з займаної посади
на підставі втрати довір'я згідно п 2 ст.
41 КЗпП України є неправильним, оскільки
прийнято без повного і об'єктивного
з'ясування всіх обставин, зокрема,
представник відповідача не представив
суду докази того, що позивач працюючи
на посаді головного редактора газети
«Берегово» допустив порушення.

На думку суду, відповідач діяв
упереджено, при звільненні позивача на
підставі ст.41 п.2 КЗпП України.

За таких обставин і в силу вимог, які
містяться в ст. 60 ЦПК України,
представник відповідача не довів тих
обставин, що ОСОБА_1 своїми діями на
посаді головного редактора газети
«Берегово», втратив довіру громади
міста, тому звільнення позивача на
підставі ст. 41 п.2 КЗпП України, є
безпідставними.

Згідно ст. 36 п. 1 КЗпП України підставами
припинення трудового договору є угода
сторін.

Таким чином, ОСОБА_1 підлягає
звільненню за угодою сторін відповідно
до поданої ним 24.02.2014 року заяви.

Відповідно до ч. 3 ст. 235 КЗпП України, у
разі визнання формулювання причини
звільнення неправильним або таким, що
не відповідає чинному законодавству, у
випадках, коли це не тягне поновлення
працівника на роботі, орган, який
розглядає трудовий спір, зобов'язаний
змінити формулювання і вказати в
рішенні причину звільнення у точній
відповідності з формулюванням чинного
законодавства та з посиланням на
відповідну статтю (пункт) закону.

Беручи до уваги вищенаведені
обставини, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги про зміну формулювання
причини звільнення є законними і
обґрунтованими.

Крім того враховуючи, що відповідачем
по справі являється суб'єкт владних
повноважень - міський голова, то з
місцевого бюджету слід стягнути в
користь державного бюджету судовий
збір.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 17, 18, 71, 87, 94, 158-163, 167,
254 КАС України, ст. ст. 36 п. 1, 41 п.2, 234 ч. 3
КЗпП України, Постановою Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.1992 р. №9
«Про практику розгляду судами трудових
спорів»із змінами внесеними
постановами від 01.04.1994 р. №4, від 26.10.1995 р.
№ 18 і від 25.05.1998 р. №15, суд,

постановив:

Позов задовольнити.

Змінити формулювання причини
звільнення ОСОБА_1 з роботи за п. 2 ст. 41
КЗпП України з посади головного
редактора газети «Берегово» на
звільнення ОСОБА_1 з роботи за угодою
сторін відповідно да ст. 36 п. 1 КЗпП
України.

Зобов'язати Берегівську міську раду
внести відповідні зміни в трудову
книжку ОСОБА_1.

Стягнути з місцевого бюджету міста
Берегово на користь держави судовий
збір в сумі 243 грн. 60 коп..

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення до
Львівського адміністративного
апеляційного суду через цей районний
суд. Апеляційна скарга може бути подана
без попереднього подання заяви про
апеляційне оскарження, якщо скарга
подається у строк, встановлений для
подання заяви про апеляційне
оскарження.

Суддя Гецко Ю. Ю.