Справа № 666/7411/13-а
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2014-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2014 р. Справа № 666/7411/13-а

Категорія: 10.3.1 Головуючий в 1
інстанції: Стамбула М.І.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді -
Джабурія О.В.

суддів -
Крусяна А.В.

-
Шляхтицького О.І.

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
постанову Дніпровського районного
суду м. Херсона від 30 січня 2014 року по
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду
України в м. Херсоні про визнання дій
протиправними та зобов'язання
здійснити виплату недоплачених сум
щомісячної державної соціальної
допомоги «дітям війни»,

ВСТАНОВИВ:

13.11.2013 року позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом до
управління Пенсійного фонду України в
м. Херсоні про визнання дій відповідача
неправомірними та зобов'язання
відповідача вчинити певні дії за
період з травня 2013 року по листопад 2013
року відповідно до вимог ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» у розмірі 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком, з
врахуванням вимог ст.28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування».

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги,
позивач посилається на те, що вона
належить до категорії громадян, на яких
поширюються соціальні гарантії,
передбачені Законом України «Про
соціальний захист дітей війни».
Відповідно до вимог ст. 6 даного Закону
їй повинна виплачуватися щомісячна
надбавка до пенсії в розмірі 30
відсотків мінімальної пенсії за віком,
однак пенсійний фонд м. Херсона з 01.05.2013
року по 01.11.2013 року не виплачує її в
повному обсязі. Рішенням
Конституційного суду України №6-рп/2007
визнано неконституційним положення
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік», яким зупинено дію
ст. 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни». Відповідно до
вимог ч.2 ст.3 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
державні соціальні гарантії дітям
війни, встановленні цим законом, не
можуть бути обмеженні або скасовані
іншими нормативно-правовими актами.

Позивач в судовому засіданні позовні
вимоги підтримала в повному обсязі.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, але надіслав
суду письмові заперечення.

Постановою Дніпровського районного
суду м. Херсона від 30 січня 2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить
зазначену постанову скасувати та
прийняти нову постанову про
задоволення позову.

Згідно до вимог п.2 ч.1 ст.197 КАС України
суд апеляційної інстанції розглянув
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість судового
рішення в межах позовних вимог і
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 у відповідності до
вимог ст. 1 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» має
статус дитини війни.

З'ясувавши обставини справи,
дослідивши докази на їх підтвердження,
суд першої інстанції дійшов до
висновку про необхідність відмовити у
задоволенні позову.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 2 КАС України
у справах щодо оскарження рішень, дій,
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед Законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України
передбачено, що завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 2 КАС України,
до адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Керуючись положеннями вищевказаних
законів, Кодексом та контекстом
Конституції України можна зробити
висновок, що однією з найважливіших
тенденцій розвитку сучасного
законодавства України є розширення
сфери судового захисту, в тому числі
судового контролю за правомірністю і
обґрунтованістю рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень.

Вимогами ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
передбачено, що дітям війни до пенсії
або щомісячне довічне грошове
утримання чи державна соціальна
допомога, що виплачується замість
пенсії, підвищується на 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
мінімальний розмір пенсії за віком
встановлюється у розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом.

Частина 7 ст. 9 КАС України, зазначає, що
у разі відсутності закону, що регулює
відповідні правовідносини, суд
застосовує закон, що регулює подібні
правовідносини (аналогія закону), тому
поняття мінімальної пенсії за віком
наведене у ст. 28 Закону України «Про
загальнообов`язкове державне пенсійне
страхування» можна застосувати для
визначення розміру підвищення до
пенсії відповідно до Закону України
«Про соціальний захист дітей війни».

Частиною 2 ст. 152 Конституції України
передбачено, що закони, інші правові
акти або їх окремі положення, що
визнані неконституційними, втрачають
чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Відповідно до прикінцевих положень
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2013 рік», норми і положення
статей 5, 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
застосовується у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України, виходячи з наявних фінансових
ресурсів Державного бюджету України та
бюджету Пенсійного фонду України.

Дані положення Закону України «Про
Державний бюджет України на 2013 рік»,
Конституційним судом України не
визнавались неконституційними, а тому
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції
стосовно відсутності підстав для
задоволення позовних вимог про
визнання дій суб'єкта владних
повноважень протиправними та
зобов'язання здійснити виплату
недоплачених сум щомісячної державної
соціальної допомоги дітям війни.

Колегія суддів вважає, що відповідач,
при здійсненні доплат до пенсії діяв
правомірно та дотримуючись при цьому
норм діючого законодавства України.

Колегія суддів вважає наведені
висновки суду першої інстанції
правильними і такими, що відповідають
вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України
та не приймає доводи, наведені в
апеляційній скарзі про те, що постанова
підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а в
адміністративних справах про
протиправність рішень обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення та надання відповідних доказів
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову. Отже, в адміністративному
процесі, як виняток із загального
правила, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта
владних повноважень встановлена
презумпція його винуватості.
Презумпція винуватості покладає на
суб'єкта владних повноважень обов'язок
аргументовано, посилаючись на докази,
довести правомірність свого рішення,
дії чи бездіяльності та спростувати
твердження позивача про порушення його
прав, свобод чи інтересів. Такий
обов'язок відсутній, якщо відповідач
визнає позов. Відповідач, який є
суб'єктом владних повноважень, свою
позицію суду доказав та обґрунтував її.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
порушень норм матеріального і
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, а наведені в
апеляційній скарзі доводи
правильність висновків суду не
спростовують. За таких обставин,
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Керуючись ч. 1 ст. 195, ст. 197, п. 2 ч. 1 ст. 198,
п. 1 ч. 1 ст. 201 та ч. 2 ст. 205, ст. 207, ч.5 ст. 254
КАС України КАС України, апеляційний
суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а постанову Дніпровського
районного суду м. Херсона від 30 січня 2014
року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
надіслання її копії особам, що беруть
участь у справі та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
Адміністративного Суду України
протягом 20 днів.

Головуючий:
О.В. Джабурія

Суддя:
А.В. Крусян

Суддя:
О.І. Шляхтицький