Справа № 826/1443/14
Суддя: Дегтярьова О.В.
Дата ухвалення: 2014-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 квітня 2014 року 08 год. 55 хв.
№ 826/1443/14
Окружний адміністративний суд
міста Києва у складі: Головуючого -
судді Дегтярьової О.В., розглянувши в
порядку письмового провадження
адміністративну справу
за позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю «ГПІ-5» до Державної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міндоходів у місті Києвіпро визнання
нечинним і скасування податкового
повідомлення-рішення від 25 грудня 2013
До Окружного адміністративного суду м.
Києва звернулось Товариство з
обмеженою відповідальністю «ГПІ-5»
(далі - позивач, ТОВ «ГПІ-5») з позовом до
Державної податкової інспекції у
Печерському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві
(далі - відповідач, ДПІ) про визнання
нечинним і скасування податкового
повідомлення-рішення від 25 грудня 2013
В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач посилається на те, що висновки
Акта ДПІ у Печерському районі ГУ
Мнідоходів у м. Києві від 11.10.2013р. №
504/26-55-22-01/35572722, складеного за
результатами проведення
документальної позапланової невиїзної
перевірки ТОВ «ГПІ-5» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства при здійсненні
фінансово-господарських
взаємовідносин з контрагентом ТОВ
«Херсонтрансгруп» (ідентифікаційний
код 37631522) за період з 01.04.2013р. по 30.04.2013р.,
документально та нормативно не
підтверджуються. Зокрема, позивач, на
думку позивача, відсутні жодні
підстави вважати правочин (договір
поставки від 18.03.2013р. № 18/03-1),
вчинений між ТОВ «ГПІ-5» та ТОВ
«Херсонтрансгруп», нікчемним
(недійсним), бо за ним були здійснені
реальні господарські операції,
обов'язки за якими були виконані обома
сторонами, що, в свою чергу,
підтверджується всіма необхідними та
належним чином оформленими первинними
Крім того, позивач звертає увагу на
відсутність у податкової інспекції
правових підстав для проведення
вказаної позапланової невиїзної
перевірки, оскільки: по-перше,
підприємство: своєчасно виконало
вимоги пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 Податкового
кодексу України, - надало письмові
пояснення з документальним
підтвердженням (лист від 13.09.2013р. № Д/0110)
на письмовий запит ДПІ від 02.09.2013р. №
8983/10/26-55-220110; по-друге, відповідач не
дотримався вимог ч. 2 п. 78.4 ст. 78 цього
Кодексу щодо вручення платнику
податків (ТОВ «ГПІ-5») під розписку
копії наказу про проведення
документальної позапланової перевірки
до початку проведення такої перевірки.
Відповідач проти позову заперечував,
надавши до суду письмові заперечення
від 21.03.2014р. б/н., та додаткові документи
(зокрема: роздруківку Акта ДПІ у м.
Херсоні Херсонської області ДПС від
18.07.2013р. № 1419/21-03-22-05 «Про неможливість
проведення зустрічної звірки м. Херсон,
вул. І. Кулика, 143-а, ТОВ
щодо підтвердження господарських
контрагентами-постачальниками та з
контрагентами-покупцями за квітень 2013
року»). В обґрунтування своїх
заперечень відповідач посилається на
те, що працівником ДПІ у Печерському
районі ГУ Міндоходів у м. Києві була
проведена документальна позапланова
невиїзна перевірка ТОВ «ГПІ-5»
(ідентифікаційний код 35572722) з питань
дотримання вимог податкового
законодавства під час здійснення
фінансово-господарських
взаємовідносин з ТОВ
«Херсонтрансгруп» (ідентифікаційний
код 37631522) за період з 01.04.2013р. по 30.04.2013р.,
за результатами якої складений Акт від
11.10.2013р. № 504/26-55-22-01/35572722. Згідно
висновків цього Акта перевірки ТОВ
«ГПІ-5» допустило порушення норм п. 185.1
ст. 185, п. 198.1, п. 198.3 і п. 198.6 ст. 198
Податкового кодексу України, що
призвело до завищення позивачем
податкового кредиту за звітний період
квітень 2013 року на суму 115 200, 00 грн. та
відповідно до завищення підприємством
суми залишку від'ємного значення
податку на додану вартість, який після
бюджетного відшкодування включається
до складу наступного податкового
періоду, в розмірі 115 200, 00 грн. На думку
відповідача, висновки Акта перевірки
являються правомірними та ґрунтуються
на достовірних і належних доказах, а
саме: на висновках Акта ДПІ у м. Херсоні
Херсонської області ДПС від 18.07.2013р. №
1419/21-03-22-05 «Про неможливість проведення
зустрічної звірки м. Херсон, вул. І.
Кулика, 143-а, ТОВ «Херсонтрансгруп» (код
господарських відносин із
контрагентами-постачальниками та з
контрагентами-покупцями за квітень 2013
року». За наслідками проведеної
перевірки ДПІ у Печерському районі ГУ
Міндоходів у м. Києві винесено
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення від 25.12.2013р. №
податкового законодавства.
В судових засіданнях по справі
представники позивача підтримали
позовні вимоги та просили їх
Представник відповідача в призначених
по справі судових засіданнях
заперечував проти позовних вимог та
просив відмовити в їх задоволенні.
01 квітня 2014 року судом було ухвалено
про перехід розгляду справи в порядку
письмового провадження на підставі ч. 4
ст. 122 Кодексу адміністративного
судочинства України.
Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини справи, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги підлягають
задоволенню з огляду на таке.
В ході судового розгляду було
встановлено, що ТОВ «ГПІ-5»
(ідентифікаційний код 35572722) отримала
від ДПІ у Печерському районі ГУ
Міндоходів у м. Києві лист-запит від
28.08.2013р. № 8983/10/26-55-22-0110 «Про
надання пояснень та їх документального
підтвердження», в якому податкова
інспекція, посилаючись на норми пп. 16.1.5
п. 16.1 ст. 16, пп. 20.1.6 п. 20.1 ст. 20 Податкового
кодексу України, просила позивача в
строк протягом десяти робочих днів, що
настають за днем надходження цього
запиту, з'явитися в приміщенні
податкової інспекції та мати при собі
письмові пояснення з документальним
підтвердженням, для перевірки
правильності нарахування і
своєчасності сплати податків за
результатами взаємовідносин з ТОВ
«Саноіл торг» (ідентифікаційний код
37269136) за період з 01.03.2012р. по 31.03.2012р. та з
ТОВ «Херсонтрансгруп»
(ідентифікаційний код 37631522) за період з
01.04.2013р. по 30.04.2013р. Вказаний запит
відповідача був отриманий позивачем 02
вересня 2013 року, що не заперечується
У відповідь на вказаний запит ДПІ від
28.08.2013р. позивач 13 вересня 2013 року своїм
листом від 13.09.2013р. № Д/0110 подав до
канцелярії податкової інспекції копії
первинних і розрахункових документів,
оформлених за результатами
господарських операцій з ТОВ
«Херсонтрансгруп», та які стали
підставою для формування суми
податкового кредиту з податку на
додану вартість за квітень 2013 року.
Надалі протягом періоду з 07.10.2013р. по
11.10.2013р. на підставі Наказу від 04.10.2013р.
№ 1748 (винесення якого в свою чергу
обґрунтоване нормами пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75,
пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78, ст. 79
Податкового кодексу України) та у
зв'язку з надходженням податкової
інформації від ДПІ у м. Херсоні ГУ
Міндоходів у Херсонській області,
працівником ДПІ у Печерському районі
ГУ Міндоходів у м. Києві була проведена
документальна позапланова невиїзна
перевірка ТОВ «ГПІ-5» (ідентифікаційний
код 35572722) з питань дотримання вимог
податкового законодавства під час
здійснення фінансово-господарських
взаємовідносин з ТОВ
«Херсонтрансгруп» (ідентифікаційний
код 37631522) за період з 01.04.2013р. по 30.04.2013р.,
за результатами якої складений Акт від
11.10.2013р. № 504/26-55-22-01/35572722 (далі - Акт
В тексті цього Акта перевірки
зазначено, що: «Про початок та місце
проведення вказаної позапланової
невиїзної документальної перевірки
посадові особи ТОВ «ГПІ-5» були
повідомлені повідомленням від 04.10.2013р.
№ 615/26-55-22-01, яке разом з копією наказу
04.10.2013 № 1748 направлено на податкову
України, б. 34, засобами поштового
зв'язку 04.10.2013».
При цьому відповідачем до матеріалів
справи були надані лише копії
повідомлення від 04.10.2013р. № 615/26-55-22-01 та
фіскального чеку відділення поштового
зв'язку від 04.10.2013р.
В ході проведення вказаної
документальної перевірки перевіряючим
встановлені взаємовідносини ТОВ
«ГПІ-5» з суб'єктом господарської
діяльності ТОВ «Херсонтрансгруп»
(ідентифікаційний код 37631522), а саме -
відповідно до договору поставки від
18.03.2013р. № 18/03-1 перевіряєме
підприємство здійснило закупку
сільськогосподарської продукції
(гороху, врожай 2012 року) в кількості 160
тон на загальну суму 691 000, 00 грн. (в т.ч.
ПДВ - 115 200, 00 грн.). За результатами таких
фінансово-господарських відносин
перевіряєме підприємство віднесло до
складу податкового кредиту за квітень
2013 року - податок на додану вартість в
сумі 115 200, 00 грн.
Перелік первинних і розрахункових
документів позивача, а також інших
документів (податкової інформації), що
були використані працівником
відповідача під час проведення
вказаної документальної перевірки
міститься на стор. 3 цього Акта
При цьому працівником відповідача в
ході проведення документальної
перевірки ТОВ «ГПІ-5» були враховані
відомості та висновки, що наведені в
Акті ДПІ у м. Херсоні Херсонської
області ДПС від 18.07.2013р. № 1419/21-03-22-05 «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки м. Херсон, вул. І. Кулика, 143-а, ТОВ
щодо підтвердження господарських
контрагентами-постачальниками та з
контрагентами-покупцями за квітень 2013
Зокрема, в тексті цього Акта ДПІ у м.
Херсоні Херсонської області ДПС від
18.07.2013р. № 1419/21-03-22-05 зазначене
наступне: 1) від ГВПМ ДПІ у м. Херсоні
Херсонської області ДПС отриманий
висновок від 10.07.2013р. № 1740/07.50-09 щодо
наявності ознак фіктивності та
відсутності факту реального
здійснення господарської діяльності
за квітень 2013 року, в якому вказано, що
при виїзді за податковою адресою
підприємства його працівників не
виявлено, а також були направлені
запити до регіональних органів УДАЇ
МВС України, Держземагентства,
реєстраційної служби районного
управління юстиції, сектору АДР УДМС
України, підприємства-контрагента ТОВ
«Елбест» (ідентифікаційний код 38453695),
та зроблено висновки про відсутність у
вказаного підприємства необхідної
матеріально-технічної бази для
проведення господарських операцій, і
як наслідок про нереальність таких
господарських операцій ТОВ
«Херсонтрансгруп» у квітні 2013 року.
На підставі вищевикладеного
перевіряючий дійшов висновку, що
наявні у ТОВ «ГПІ-5» первинні та
розрахункові документи, оформлені по
господарським операціям з ТОВ
«Херсонтрансгруп» не можуть бути
достатньою правовою підставою для
формування позивачем суми податкового
кредиту з податку на додану вартість.
В розділі 4 «Висновок» Акта перевірки
від 11.10.2013р. № 504/26-55-22-01/35572722
перевіряючий встановив порушення ТОВ
«ГПІ-5» наступних норм законодавства
України: п. 185.1 ст. 185, п. 198.1, п. 198.3 і п. 198.6
ст. 198 Податкового кодексу України, що
призвело до завищення позивачем
податкового кредиту за звітний період
квітень 2013 року на суму 115 200, 00 грн. та
відповідно до завищення підприємством
суми залишку від'ємного значення
податку на додану вартість, який після
бюджетного відшкодування включається
до складу наступного податкового
періоду, в розмірі 115 200, 00 грн.
Не погоджуючись з висновками Акта
документальної перевірки позивач
подав до канцелярії податкової
інспекції письмові заперечення від
21.10.2013р. № Д/0131 на висновки вказаного
Акта перевірки з обґрунтуванням своєї
відповідач залишив висновки Акта
перевірки без змін, а заперечення
підприємства - без задоволення.
31 жовтня 2013 року ДПІ у Печерському
районі ГУ Міндоходів у м. Києві на
підставі Акта перевірки від 11.10.2013р. №
504/26-55-22-01/35572722 прийняла податкове
«В4») про зменшення розміру від'ємного
значення суми податку на додану
вартість у розмірі 115 200, 00 грн.
Рішенням Головного управління
Міндоходів у м. Києві від 23.12.2013р. №
7942/10/26-15-10-06-01, винесеного за результатом
розгляду первинної скарги ТОВ «ГПІ-5»
на податкове повідомлення-рішення від
31.10.2013р. № 1, дана скарга позивача
була частково задоволена, а саме:
скасовано оскаржуване податкове
повідомлення-рішення від 31.10.2013р. як
таке, що складене не за чинною формою,
зобов'язано ДПІ винести податкове
повідомлення-рішення за чинною формою
«В4» про зменшення від'ємного значення
податку на додану вартість на суму 115 200,
00 грн.

25 грудня 2013 року ДПІ у Печерському
районі ГУ Міндоходів у м. Києві на
підставі Акта перевірки від 11.10.2013р. №
504/26-55-22-01/35572722 та зазначеного Рішення ГУ
Міндоходів у м. Києві від 23.12.2013р. №
7942/10/26-15-10-06-01 прийняла спірне у справі
податкове повідомлення-рішення за №
1 (форми «В4»), яким згідно з п. 54.3
ст. 54 і п. 58.1 ст. 58 Податкового кодексу
України та відповідно до п. 123.1 ст. 123
цього Кодексу, за порушення п. 198.3 і п.
198.6 ст. 198 Податкового кодексу України,
зменшено ТОВ «ГПІ-5» розмір від'ємного
значення суми податку на додану
вартість по декларації вх. № від
16.05.2013р. (звітний період квітень 2013 року)
на 115 200, 00 грн.

При вирішення даного спору суд
виходить з наступного.

В розумінні пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України (далі - ПК
України) «податковий кредит» - сума, на
яку платник податку на додану вартість
має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно розділу V
цього Кодексу.

Відповідно до підпункту «а» п. 198.1 ст. 198
ПК України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

В силу п. 198.2 ст. 198 цього Кодексу датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України
встановлено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

При цьому, в силу п. 200.1 ст. 200 ПК України
сума податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

При позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені цим розділом (п. 200.2 ст. 200 ПК
України)

При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
податку, що виник за попередні звітні
(податкові) періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до цього Кодексу), а в разі
відсутності податкового боргу -
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду (п. 200.3 ст. 200 ПК
України).

Пунктом 200.4 ст. 200 ПК України
встановлено правило, відповідно до
якого якщо в наступному податковому
періоді сума, розрахована згідно з
пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне
значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх та звітному податкових
періодах постачальникам таких
товарів/послуг або до Державного
бюджету України, а в разі отримання від
нерезидента послуг на митній території
України - сумі податкового
зобов'язання, включеного до податкової
декларації за попередній період за
отримані від нерезидента послуги
отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення
попередніх податкових періодів після
бюджетного відшкодування включається
до складу сум, що відносяться до
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою податкову
накладну, у якій зазначаються в окремих
рядках такі обов'язкові реквізити: а)
порядковий номер податкової накладної;
б) дата виписування податкової
накладної; в) повна або скорочена назва,
зазначена у статутних документах
юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість, - продавця
товарів/послуг; г) податковий номер
платника податку (продавця та покупця);
ґ) місцезнаходження юридичної особи -
продавця або податкова адреса фізичної
особи - продавця, зареєстрованої як
платник податку; д) повна або скорочена
назва, зазначена у статутних
документах юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість, - покупця
(отримувача) товарів/послуг; е) опис
(номенклатура) товарів/послуг та їх
кількість, обсяг; є) ціна постачання без
урахування податку; ж) ставка податку
та відповідна сума податку в цифровому
значенні; з) загальна сума коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку; и) вид цивільно-правового
договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД
(для підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України) (п.
201.1 ст. 201 ПК України).

Форма та порядок заповнення податкової
накладної затверджуються центральним
органом державної податкової служби (п.
201.2 ст. 201 ПК України).

В силу п. 201.4 ст. 201 ПК України податкова
накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг.

Податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця (п. 201.6 ст. 201 ПК
України).

Згідно з п. 201.7 ст. 201 ПК України
податкова накладна виписується на
кожне повне або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс).

Пунктом 201.8 ст. 201 ПК України
встановлено, що право на нарахування
податку та складання податкових
накладних надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Згідно з п. 1 Порядку заповнення
податкової накладної, затвердженої
Наказом Міністерства фінансів України
від 01.11.2011р. № 1379, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 22
листопада 2011 року за № 1333/20071, (який
набрав чинності 16 грудня 2011 року та був
чинний станом на момент виникнення
спірних правовідносин)(далі - Порядок)
податкову накладну заповнює особа, яка
зареєстрована як платник податку в
податковому органі та якій присвоєно
індивідуальний податковий номер
платника податку на додану вартість.

Пунктом 5 Порядку встановлено, що
сплачена (нарахована) сума податку на
додану вартість у податковій накладній
повинна відповідати сумі податкових
зобов'язань з постачання
товарів/послуг продавця у реєстрі
виданих та отриманих податкових
накладних.

Податкова накладна є підставою для
віднесення до податкового кредиту
витрат зі сплати податку на додану
вартість у покупця, зареєстрованого як
платник податку (п. 6.2 Порядку).

Одночасно відповідно до положень п. 6.3
цього Порядку не дає права покупцю на
віднесення сум податку на додану
вартість до податкового кредиту:
відсутність факту реєстрації
платником податку - продавцем
товарів/послуг податкових накладних в
Єдиному реєстрі податкових накладних;
порушення порядку заповнення
податкової накладної; податкова
накладна виписана платником,
звільненим від сплати податку за
рішенням суду, після набрання чинності
таким рішенням суду.

Отже, виходячи з аналізу наведених норм
в сукупності, ПК України визначено
окремі випадки, за яких неможливе
формування податкового кредиту,
зокрема це відсутність зв'язку з
господарською діяльністю, фіктивність
операцій (відсутність поставок),
відсутність податкової
правосуб'єктності, відсутність на
момент перевірки податкових накладних
або видача їх особою, яка не є платником
податку на додану вартість. Таким
чином, із зазначеного вище також
випливає те, що при дослідженні факту
здійснення господарської операції,
оцінці підлягають відносини
безпосередньо між учасниками тієї
операції, на підставі якої сформовані
дані податкового обліку.

При цьому у листі від 02.06.2011р. № 742/11/13-11
Вищий адміністративний суд України
одночасно зазначає, що за відсутності
факту придбання товарів чи послуг або в
разі якщо придбані товари чи послуги не
призначені для використання у
господарській діяльності платника
податку відповідні суми не можуть
включатися до складу витрат для цілей
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість навіть за наявності
формально складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів

Сама по собі наявність або відсутність
окремих документів, а так само помилки
у їх оформленні не є підставою для
висновків про відсутність
господарської операції, якщо з інших
даних вбачається, що фактичний рух
активів або зміни у власному капіталі
чи зобов'язаннях платника податків у
зв'язку з його господарською
діяльністю мали місце. Водночас
наявність формально складених, але
недостовірних первинних документів,
відповідність яких фактичним
обставинам спростована належними
доказами, не є безумовним
підтвердженням реальності
господарської операції (про що також
було зазначено в листі Вищого
адміністративного суду України від
01.11.2011р. № 1936/11/13-11).

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.1999р. №
996-ХІV (в редакції на момент спірних
правовідносин)(далі - Закон №
996-ХІV), який визначає правові засади
регулювання, організації, ведення
бухгалтерського обліку та складання
фінансової звітності в Україні,
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

В розумінні Закону № 996-ХІV первинний
документ - документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону № 996-ХІV
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції (ч.
2 ст. 9 Закону № 996-ХІV).

Відповідно до п. 2.1 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995р. № 88, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05 червня
1995 року за № 168/704 (в редакції на момент
спірних правовідносин)(далі -
Положення), яке встановлює порядок
створення, прийняття і відображення у
бухгалтерському обліку, а також
зберігання первинних документів,
облікових регістрів, бухгалтерської
звітності підприємствами, їх
об'єднаннями та госпрозрахунковими
організаціями (крім банків) незалежно
від форм власності (підприємства),
установ та організацій, основна
діяльність яких фінансується за
рахунок коштів бюджету (установи),
первинні документи - це документи,
створені у письмовій або електронній
формі, що фіксують та підтверджують
господарські операції, включаючи
розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення.

Господарські операції - це факти
підприємницької та іншої діяльності,
що впливають на стан майна, капіталу,
зобов'язань і фінансових результатів.

Первинні документи повинні бути
складені у момент проведення кожної
господарської операції або, якщо це
неможливо, безпосередньо після її
завершення. При реалізації товарів за
готівку допускається складання
первинного документа не рідше одного
разу на день на підставі даних касових
апаратів, чеків тощо. (п. 2.2 Положення).

Згідно з п. 2.3 Положення первинні
документи, створені в електронному
вигляді, застосовуються у
бухгалтерському обліку за умови
дотримання вимог законодавства про
електронні документи та електронний
документообіг.

В силу п. 2.4 Положення первинні
документи повинні мати такі
обов'язкові реквізити: найменування
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), дата і місце складання, зміст та
обсяг господарської операції, одиниця
виміру господарської операції (у
натуральному та/або вартісному виразі),
посади і прізвища осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

Залежно від характеру операції та
технології обробки даних до первинних
документів можуть бути включені
додаткові реквізити: ідентифікаційний
код підприємства, установи з
Державного реєстру, номер документа,
підстава для здійснення операцій, дані
про документ, що засвідчує
особу-одержувача тощо.

Усі первинні документи, облікові
регістри і бухгалтерська звітність
повинні складатись українською мовою.
Поряд з українською мовою може
застосовуватися інша мова у порядку,
визначеному статтею 11 Закону України
«Про мови в Україні» (п. 1.3 Положення).

Аналіз викладених норм свідчить про те,
що податковий кредит, в залежності від
якого і визначається від'ємне значення
суми податку на додану вартість,
формується за наслідками реальної
господарської операції, що
підтверджується належними податковими
накладними та первинними документами,
в рамках господарської діяльності
платника податків.

В ході судового розгляду також
встановлено, що 18 березня 2013 року в м.
Хесроні між ТОВ «ГПІ-5»
(Покупець), в особі директора Приходько
М.П., і суб'єктом господарської
діяльності - ТОВ «Херсонтрансгруп»
(Подавець), в особі директора Божинова
В.Є., був укладений письмовий договір
поставки за № 18/03-1. За умовами цього
Договору Продавець зобов'язується
передати у власність Покупця
сільськогосподарську продукцію (горох
в кількості 160 тон, врожаю 2012 року, та з
відповідними ознаками, далі - товар), а
Покупець, в свою чергу, - прийняти у
власність та сплатити загальну
вартість такого товару.

Вартість однієї тони Товару за цим
Договором становить 3 600, 00 грн., крім
того ПДВ 720 000, 00 грн. Загальна вартість
Товару відповідно складає 576 000, 00 грн.,
крім того ПДВ 115 200, 00 грн. (всього разом
691 200, 00 грн.).

Передача Товару та супровідних
документів здійснюється
уповноваженими представниками сторін
після проведення оплати за Товар на
підставі Акта прийому-передачі, та на
умовах EXW (Інкотермс-2010). Також передача
Товару Продавцем Покупцю може
здійснюватися партіями на терміналах
ТОВ «УкрКазекспортастик» за адресою: м.
Херсон, Одеська площа, 6 (при цьому
згідно Правил Інкотермс (Офіційні
правила тлумачення торговельних
термінів Міжнародної торгової палати)
термін EXW означає, що продавець
вважається таким, що виконав свої
зобов'язання щодо поставки, в момент,
коли він надав товар у розпорядження
покупця на площах свого підприємства
чи в іншому названому місці (наприклад,
на заводі, фабриці, складі і т. ін.), без
здійснення митного очищення товару для
експорту та завантаження його на
будь-який приймаючий транспортний
засіб).

Розрахунки за Товар здійснюється в
національній валюті в безготівковому
порядку в строк до 15 травня 2013 року.

Відповідно до письмових пояснень
позивача від 18.02.2014р. № Д/028, наданих до
канцелярії суду 18 лютого 2014 року,
даному випадку при передачі товару від
ТОВ «Херсонтрансгруп» до ТОВ
«ГПІ-5» операції з перевезення товару
не здійснювались, а товар був лише
переданий у заздалегідь зазначеному
місці, де він вже знаходився на момент
передачі.

Товар приймався бухгалтером ТОВ «ГПІ-5»
ОСОБА_4 на підставі довіреності 04.04.2013р.
№ 64, оригінал якої був переданий та
знаходиться у ТОВ «Херсонтрансгруп».
Під час приймання гороху він
знаходився у складських ємностях
зернового терміналу ТОВ
«УкрКазекспортастик» згідно Договору
від 21.11.2012р. № 211112, укладеного між ТОВ
«Херсонтрансгруп» та ТОВ
«УкрКазекспортастик» на обробку,
зберігання вантажів та надання
додаткових послуг.

Далі у той же день (день отримання
товару) та в тому ж місці отриманий від
ТОВ «Херсонтрансгруп» товар був
переданий ТОВ «ГПІ-5» до ТОВ «Спельта»
за Договором комісії від 18.03.2013р. № 18/04Р
для подальшої його реалізації на
експорт.

Щодо відносин зберігання, обробки
вантажів, то 04 квітня 2013 року між ТОВ
«ГПІ-5», ТОВ «УкрКазекспортастик» і ТОВ
«Спельта» був підписаний
трьохсторонній акт приймання-передачі
товару (копія додається), згідно якого
товар був переданий від ТОВ «ГПІ-5»
комісіонеру (ТОВ «Спельта») та
зарахований ТОВ «УкрКазекспортастик»
на ім'я ТОВ «Спельта».

На підтвердження фактів виконання
Сторонами своїх договірних зобов'язань
(поставки товарів і відповідно оплати
вартості таких товарів) за вказаним
Договором позивачем були надані суду
наступні оригінали та копії первинних
і розрахункових документів: договору
поставки від 18.03.2013р. за № 18/03-1 з
додатками № 1 - № 6 до нього
(специфікаціями); видаткової накладної
від 04.04.2013р. № 193 на суму 691 200, 00 грн. (в
т.ч. ПДВ - 115 200, 00 грн.); податкової
накладної від 04.04.2013р. № 2 на суму 691 200, 00
грн. (в т.ч. ПДВ - 115 200, 00 грн.); витягу з
реєстру отриманих податкових
накладних за квітень 2013 року; виписок
ПАТ «Акціонерний комерційний банк
«Траст-капітал» (МФО 380106) станом на 11 та
24 квітня 2013 року по розрахунковому
рахунку ТОВ «ГПІ-5» № 26004219 з
відомостями про здійснення переказу
сум коштів (вартість товару з ПДВ) на
користь ТОВ «Херсонтрансгруп»;
договору від 02.04.2013р. № 20413, укладеного
між ТОВ «ГПІ-5» (Замовником) та ТОВ
Зерновий термінал
«УкрКазекспортастик» щодо надання
комплексу робіт та послуг з обробки
вантажів (приймання в зоні митного
контролю та ін.), зберігання вантажу в
ізольованих складських ємностях
вертикального зберігання, надання
додаткових послуг, з Додатком № 1
«Специфікація»; трьохстороннього акта
приймання-передачі товару від 04.04.2013р.,
оформленого між названими вище
підприємствами по факту прийняття
гороху українського походження врожаю
2012 року в кількості 160 тон на термінал;
витягу з книги обліку довіреностей ТОВ
«ГПІ-5» за 2013 рік; картки
бухгалтерського рахунку 631 за квітень
2013 року; наказу ТОВ «ГПІ-5» від 03.04.2013р. №
4в щодо відрядження бухгалтера
підприємства ОСОБА_4 і водія ОСОБА_1 до
м. Херсон для вчинення дій з отримання
придбаного товару та передачі його на
комісію; витягу з журналу реєстрації
відряджень за 2013 рік.

За результатами дослідження вище
перелічених первинних і розрахункових
документів суд дійшов висновку, що вони
оформлені у відповідності до вимог
Закону № 996-ХІV та Положення. Також
наявна в матеріалах справи податкова
накладна від 04.04.2013р., що була виписана
ТОВ «Херсонтрансгруп» на адресу
позивача за результатами поставки
товару, за своїм змістом цілком
відповідає вимогам п. 201.1 ст. 201 ПК
України.

Крім того, факт здійснення поставки
товарів за спірним договором від
18.03.2013р. також підтверджується
письмовими поясненнями ТОВ
«Херсонтрансгруп» (лист від 27.03.2014р. №
27/03-14), що надійшов до канцелярії суду 28
березня 2014 року у відповідь на судовий
запит від 10.02.2014р. № 826/1443/14, разом із
доданим до нього пакетом первинних,
розрахункових та інших документів.

Додатково на обґрунтування своїх
позовних вимог ТОВ «ГПІ-5» надало суду
наступні документи, які підтверджують
факт придбання спірних товарів з метою
використання їх в подальшій
господарській діяльності,
економіко-правовий статус позивача та
наявність у нього
адміністративно-господарських
можливостей для здійснення протягом
перевіряємого періоду господарської
діяльності: копії свого Статуту, витягу
з Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців
відносно ТОВ «ГПІ-5» станом на 04.02.2014р.,
свідоцтва платника податку на додану
вартість № 100093264 від 26.01.2008р.; копію
податкової декларації ТОВ «ГПІ-5» з
податку на додану вартість за звітний
період квітень 2013 року; копії договору
від 18.03.2013р. № 18/04Р, укладеного між ТОВ
«ГПІ-5» (Комітентом) і ТОВ «Спельта»
(Комісіонером), з додатком № 1 до нього,
двохстороннього та трьохстороннього
актів приймання-передачі товару на
комісію від 04.04.2013р.; копії
зовнішньоекономічного контракту від
18.03.2013р. № 18408, укладеного ТОВ «Спельта»
(Продавцем) з Компанією «B.V. Graanhandel P.van
Schelven» (Нідерланди) (Покупцем) щодо
реалізації фуражного гороху, та
вантажної митної декларації №
508040000/2013/001102 (довідковий номер 20631) від 11
квітня 2013 року; копії договорів від
21.11.2012р. № 211112 та від 03.04.2013р. № 30413,
укладених «Херсонтрансгруп»/ ТОВ
«Спельта» з ТОВ Зерновий термінал
«УкрКазекспортастик» щодо надання
комплексу робіт і послуг; копії карток
аналізу зерна (гороху) складських
квитанцій на зерно (гороху), листування
ТОВ «ГПІ-5» з ТОВ Зерновий термінал
«УкрКазекспортастик», та ін.

В ході судового розгляду даної справи
відповідачем не було надано доказів
відсутності у контрагента позивача
(ТОВ «Херсонтрансгруп») спеціальної
податкової правосуб'єктності на момент
укладення і виконання вищевказаного
правочину, зокрема того, що вказане
підприємство не було зареєстроване в
якості платника податку на додану
вартість або того, що його реєстрація
платником податку на додану вартість
була анульована в період укладення і
виконання спірних договору поставки
(виписки самих податкової накладної).
Відтак, наявна в матеріалах справи
копія податкової накладної, на
підставі яких позивач сформував
податковий кредит за квітень 2013 року,
цілком відповідає вимогам,
встановленим ст. 201 ПК України.

Також відповідачем не було надано до
суду належних доказів, які б свідчили
про відсутність у названого
підприємства умов для здійснення
господарської діяльності (відсутність
майна, складських приміщень,
обладнання та виробничих потужностей,
в т.ч. орендованих, а також трудових
ресурсів, тощо), в т.ч. із залученням
третіх осіб.

Крім того, постановою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 04 лютого 2014 року (справа 821/3445/13-а)
частково задоволено позов ТОВ
«Херсонтрансгруп» до ДПІ у м. Херсоні
Головного управління Міндоходів у
Херсонській області про визнання
протиправними дій та визнані
протиправними дії щодо проведення
зустрічної звірки ТОВ щодо
підтвердження господарських відносин
із контрагентами - постачальниками та з
контрагентами - покупцями за квітень 2013
року, за результатами якої складено акт
від 18 липня 2013 року № 1419/21-03-22-05/37631522.

В силу п. 15.1 ст. 15 ПК України платниками
податків визнаються фізичні особи
(резиденти і нерезиденти України),
юридичні особи (резиденти і
нерезиденти України) та їх
відокремлені підрозділи, які мають,
одержують (передають) об'єкти
оподаткування або провадять
діяльність (операції), що є об'єктом
оподаткування згідно з цим Кодексом
або податковими законами, і на яких
покладено обов'язок із сплати податків
та зборів згідно з цим Кодексом.

Частиною другою ст. 61 Конституції
України встановлений індивідуальний
характер юридичної відповідальності.

Так, безпосередньо в Акті перевірки від
11.10.2013р. № 504/26-55-22-01/35572722 не наведено
правову норму, в силу якої на платника
податку (Покупця) покладена
відповідальність за недекларування та
несплату податкових зобов'язань
платником податку-контрагентом
(Продавцем), шляхом позбавлення його
права на податковий кредит.

Згідно правової позиції Вищого
адміністративного суду України,
викладеної в його ухвалі від 10.10.2012р. за
№ К-24491/10, «за умови не встановлення
податковим органом наявності
замкнутої схеми руху грошових коштів,
яка б могла свідчити про узгодженість
дій позивача та його постачальників по
ланцюгу для одержання Підприємством
незаконної податкової вигоди, останнє
не може зазнавати негативних наслідків
внаслідок діянь інших осіб, що
перебувають поза межами його впливу.
Поняття «добросовісний платник», яке
вживається у сфері податкових
правовідносин, не передбачає
виникнення у платника додаткового
обов'язку з контролю за дотриманням
його постачальниками правил
оподаткування, а сам платник не
наділений повноваженнями податкового
контролю для виконання функцій,
покладених на податкові органи, а тому
не може володіти інформацією відносно
виконання контрагентами податкових
зобов'язань».

Відповідачем не заперечувався факт
декларування та сплати як позивачем,
так і його контрагентом (за даними
податкової звітності) суми податку на
додану вартість за наслідками спірних
господарських операцій.

Крім того, під час розгляду даної
справи суд враховує положення ст. 8
Кодексу адміністративного судочинства
України, згідно якого суд застосовує
принцип верховенства права з
урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини.

Нормами ч. 1 ст. 17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» від 23.02.2006р. № 3477-IV визначено, що
суди застосовують при розгляді справ
Конвенцію про захист прав людини і
основоположних свобод та практику
Європейського суду з прав людини як
джерело права.

Зокрема, при розгляді Європейським
судом з прав людини податкових спорів в
мотивувальній частині рішення
найчастіше застосовується ст. 1
Протоколу № 1 до Конвенції про захист
прав і основоположних свобод від 04.11.1950
року. Даною статтею гарантується право
на мирне володіння своїм майном. У ній,
зокрема, визначено, що кожна фізична
або юридична особа має право мирно
володіти своїм майном. Ніхто не може
бути позбавлений своєї власності
інакше як в інтересах суспільства і на
умовах, передбачених законом і
загальними принципами міжнародного
права.

У контексті податкових спорів (в т.ч.
даного конкретного спору) позбавлення
права отримати податкову вигоду
(податковий кредит) розглядається як
позбавлення власності.

Так, у своєму Рішенні від 09.01.2007р. у
справі «Інтерсплав проти України»
Європейський суд з прав людини
зазначає, що якщо державні органи мають
інформацію про зловживання в системі
оподаткування конкретною компанією,
вони повинні застосовувати відповідні
заходи саме до цього суб'єкта, а не
розповсюджувати негативні наслідки на
інших осіб при відсутності зловживання
з їх боку.

У Рішення цього суду у справі «Булвес»
АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03)
наводяться висновки про те, що
позбавлення податковим органом права
платників податків ПДВ на податковий
кредит/бюджетне відшкодування з
причини виявлення зловживань з боку їх
їхніх постачальників є порушенням ст. 1
Протоколу до Європейської конвенції
про захист прав людини та
основоположних свобод. Адже немає
доказів залучення платника податку на
додану вартість до протиправної
діяльності, пов'язаної з незаконним
отриманням бюджетного відшкодування,
чи доказів того, що йому було
відомо/повинно було відомо про таку
діяльність його постачальників. В
цьому випадку недотримується принцип
пропорційності, тобто справедливого
балансу між вимогами публічного
інтересу та захистом прав приватних
осіб, у реалізації яких здійснюється
втручання держави.

В ході розгляду даної справи в суді
відповідачем не було пред'явлено до
суду будь-які належні докази
нікчемності договору поставки від
18.03.2013р. за № 18/03-1, укладеного між ТОВ
«ГПІ-5» і підприємством ТОВ
«Херсонтрансгруп», а також жодних
достовірних документальних доказів на
підтвердження фактів підписання
спірного правочину не уповноваженими
на те особами.

Зокрема, безпосередньо в Акті
перевірки від 11.10.2013р. № 504/26-55-22-01/35572722
відсутні посилання на ухиляння
контрагентом позивача від сплати
податків та зборів, визначення їм сум
податкових зобов'язань, винесення
вироків посадовим особам ТОВ
«Херсонтрансгруп» саме за фактом
ухилення від сплати податків в
результаті конкретних господарських
операцій, або будь-які інші відомості,
які можуть бути визначені як підстави
та докази укладення договору
купівлі-продажу з метою, що порушує
публічний порядок.

В силу ч. 1 ст. 62 Конституції України
особа вважається невинуватою у
вчиненні злочину і не може бути піддана
кримінальному покаранню, доки її вину
не буде доведено в законному порядку і
встановлено обвинувальним вироком
суду. Аналогічну норму містить ч. 2 ст. 2
Кримінального кодексу України (далі -
КК України).

Доказами в адміністративному
судочинстві, за визначенням ч. 1 ст. 69
Кодексу адміністративного судочинства
України, є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

У відповідності до ч. 1, ч. 4 ст. 70 цього
Кодексу належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмету доказування.
Обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Зокрема, відповідно до листів ДПІ у м.
Херсоні ГУ Міндоходів у Херсонській
області від 25.02.2014р. № 2036/9/21-03-07-05-07 та ГУ
Міндоходів у Херсонській області від
21.02.2014р. № 1413/10/21-22-10-03-06, наданих
у відповідь на судові запити від
10.02.2014р. № 826/1443/14, в провадженні цього
Головного слідчого управління
кримінальні провадження стосовно
посадових осіб ТОВ «Херсонтрансгруп»
не перебувають.

З урахуванням того, що по справі було
встановлено реальне здійснення
господарських операцій та їх зв'язок з
господарською діяльністю позивача,
наявність належним чином оформлених
первинних документів, податкової
накладної, виданої зареєстрованим
платником податку на додану вартість,
суд дійшов висновку про протиправність
зменшення розміру від'ємного значення
податку на додану вартість у
податковій декларації ТОВ «ГПІ-5» з
податку на додану вартість за квітень
2013 року в сумі 115 200, 00 грн. спірним
податковим повідомленням-рішенням.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову (ч. 2 ст. 71
Кодексу адміністративного судочинства
України).

Крім того, суд погоджується з
доречністю посилань позивача на
відсутність у відповідача правових
підстав для проведення документальної
позапланової невиїзної перевірки ТОВ
«ГПІ-5», по результату якої був
оформлений Акт перевірки від 11.10.2013р. №
504/26-55-22-01/35572722.

Так, зокрема, нормою пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 ПК
України передбачена виникнення у
контролюючого органу підстави для
проведення документальної
позапланової перевірки в разі
наявності такої обставин як: за
наслідками перевірок інших платників
податків або отримання податкової
інформації виявлено факти, що свідчать
про можливі порушення платником
податків податкового, валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби, якщо
платник податків не надасть пояснення
та їх документальні підтвердження на
обов'язків письмовий запит органу
державної податкової служби протягом 10
робочих днів з дня отримання запиту.

Одночасно в силу норм ст. 79 цього
Кодексу встановлено, що документальна
невиїзна перевірка здійснюється у разі
прийняття керівником контролюючого
органу рішення про її проведення та за
наявності обставин для проведення
документальної перевірки, визначених
статтями 77 та 78 цього Кодексу.
Документальна невиїзна перевірка
здійснюється на підставі зазначених у
підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього
Кодексу документів та даних, наданих
платником податків у визначених цим
Кодексом випадках, або отриманих в
інший спосіб, передбачений законом.

Документальна позапланова невиїзна
перевірка проводиться посадовими
особами контролюючого органу виключно
на підставі рішення керівника
контролюючого органу, оформленого
наказом, та за умови надіслання
платнику податків рекомендованим
листом із повідомленням про вручення
або вручення йому чи його
уповноваженому представнику під
розписку копії наказу про проведення
документальної позапланової невиїзної
перевірки та письмового повідомлення
про дату початку та місце проведення
такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає
посадовим особам контролюючого органу
право розпочати проведення
документальної невиїзної перевірки.

Судом під час розгляду даної справи не
встановлено, а відповідачем не
доведено існування в межах спірних
правовідносин будь-якої підстави для
проведення документальної
позапланової невиїзної перевірки, що
визначені в п. 78.1 ст. 78 ПК України, та
дотримання податковою інспекціє
порядку проведення документальних
невиїзних перевірок, передбаченого п.
79.2 ст. 79 зазначеного Кодексу.

За таких обставин, виходячи з
системного аналізу положень
законодавства України та наданих
сторонами доказів, суд дійшов висновку
про необхідність на підставі ч. 2 ст. 11,
п. 1 ч. 2 ст. 162 Кодексу адміністративного
судочинства України визнати
протиправним та скасувати спірне у
справі податкове повідомлення-рішення
від 25.12.2013р.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд присуджує з Державного бюджету
України на користь позивача фактично
здійснені та документально
підтверджені судові витрати в розмірі
230, 41 грн.

Керуючись ст. 2, ст. 9, ст.ст. 69 - 71, ст. 94,
ст.ст. 158-163, ст. 167, ст. 186, ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю «ГПІ-5»
задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Печерському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві
від 25 грудня 2013 року № 1.

3. Присудити з Державного бюджету на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «ГПІ-5»
(місцезнаходження: 01133, м. Київ, бульв.
Лесі Українки, буд. 34, ідентифікаційний
код 35572722) 203 (двісті три) грн. 41 коп.
судового збору.

Постанова набирає законної сили
відповідно до ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена за
правилами, встановленими в ст.ст. 185 - 187
Кодексу адміністративного судочинства
України відповідно.

Суддя
О.В. Дегтярьова