Справа № 802/855/14-а
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2014-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

14 квітня 2014 р.
Справа № 802/855/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді:
Богоноса М.Б.,

секретаря судового засідання:
Попової Н.С.

представника позивача:
ОСОБА_1;

представника відповідача:
Дембіцької Н.В.;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи

за позовом: ОСОБА_3

до: Замостянського відділу державної
виконавчої служби Вінницького
міського управління юстиції, старшого
державного виконавця Замостянського
відділу державної виконавчої служби
Вінницького міського управління
юстиції Дембіцької Наталії Валеріївни

про: скасування постанов, -

ВСТАНОВИВ:

21.03.2014 року до Вінницького окружного
адміністративного суду звернувся
позивач - ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3) з
адміністративним позовом до
відповідача - Замостянського відділу
державної виконавчої служби
Вінницького міського управління
юстиції, старшого державного виконавця
Замостянського відділу державної
виконавчої служби Вінницького
міського управління юстиції
Дембіцької Наталії Валеріївни. У
позовній заяві позивач просив
скасувати постанову про стягнення
виконавчого збору від 11.11.2013 року та
постанову про арешт майна від 11.03.2014
року, винесену старшим державним
виконавцем Замостянського відділу
державної виконавчої служби
Вінницького міського управління
юстиції Дембіцькою Н.В.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що у відповідача були
відсутні підстави для винесення
постанови від 11.11.2013 року про стягнення
з боржника виконавчого збору та
постанови про арешт майна від 11.03.2014
року, оскільки позивач не вчасно
отримав постанову про відкриття
виконавчого провадження від 01.11.2013
року, чим був позбавлений можливості
виконати рішення суду у добровільному
порядку.

В судовому засіданні представник
позивача, з підстав та обґрунтувань,
зазначених в позовній заяві підтримав
позов та просив його задовольнити.

Представник відповідача, старший
державний виконавець Замостянського
відділу державної виконавчої служби
Вінницького міського управління
юстиції Дембіцька Н.В. в судовому
засіданні вимоги позивача заперечила.
Зазначила, що згідно Закону України
«Про виконавче провадження» боржнику
направлялась постанова про відкриття
виконавчого провадження простою
поштовою кореспонденцією. З огляду на
те, що відомостей про добровільне
виконання вимоги виконавчого
документу не було надано, нею було
винесено постанову про стягнення
виконавчого збору.

Заслухавши пояснення сторін,
розглянувши подані документи і
матеріали, оцінивши належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, суд встановив наступне.

01.11.2013 року старшим державним
виконавцем Замостянського відділу ДВС
Вінницького МУЮ Дембіцькою Н.В.
винесена постанова про відкриття
виконавчого провадження № 40483053 на
підставі поданої 29.10.2013 року заяви
стягувача (ТОВ "ОТП Факторинг Україна")
про примусове виконання виконавчого
напису нотаріуса Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_4
від 19.07.2013 року, зареєстрованого в
реєстрі за № 5077 про звернення
стягнення на майно еквівалентно 242823,87
грн та надано позивачу строк до 08.11.2013
року на добровільне виконання.

11.11.2013 року старшим державним
виконавцем Замостянського відділу ДВС
Вінницького МІЮ Дембіцькою Н.В., в
зв'язку із невиконанням боржником у
наданий строк виконавчого напису,
винесено постанову про стягнення
виконавчого збору у розмірі 24282,39 грн.

Як зазначає позивач, постанова про
відкриття виконавчого провадження
отримана ним 11.03.2014 року під час
ознайомлення з матеріалами
виконавчого провадження № 40483053, що
унеможливило її виконання в
добровільному порядку до 08.11.2013 року.
Окрім вказаного, позивач дізнався про
винесення постанови про арешт майна та
оголошення заборони на його відчуження
від 11.03.2014 року.

Крім того, у судовому засіданні позивач
повідомив, що 06.03.2014 року він звернувся
до ТОВ "ОТП Факторинг Україна" для
врегулювання кридитних відносин
шляхом реструктуризації боргу, а також
19.03.2014 року звернувся із заявою до
Замостянського відділу ДВС
Вінницького МУЮ про відкладення
провадження виконавчих дій по
виконанню виконавчого документу до
розгляду стягувачем заяви про
реструктуризацію боргу або на інший
достатній строк з метою здійснення
виконавчого провадження.

Визначаючись щодо заявлених позовних
вимог, суд доходить висновку про
часткове задоволення
адміністративного позову з огляду на
таке.

Так, умови і порядок виконання рішень
судів та інших органів (посадових осіб),
що відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
врегульовано Законом України "Про
виконавче провадження" (надалі - Закон).

Статтею 1 Закону визначено, що
виконавче провадження як
завершальна стадія судового
провадження та примусове виконання
рішень інших органів (посадових осіб) -
це сукупність дій органів і посадових
осіб, визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення).

Державна виконавча служба входить до
системи органів Міністерства юстиції
України і здійснює виконання рішень
судів, третейських судів та інших
органів відповідно до законів України.
Завданням державної виконавчої служби
є своєчасне, повне і неупереджене
примусове виконання рішень,
передбачених законом. Виконавча служба
містить у собі не тільки завдання, але й
визначає організаційні моменти
правового статусу державної
виконавчої служби, а також закріплює
основні принципи виконання рішень, що
складає основний зміст її діяльності.

Частина 1 статті 8 Закону передбачає, що
сторонами у виконавчому провадженні є
стягувач і боржник. Стягувачем є
фізична або юридична особа, на користь
чи в інтересах якої видано виконавчий
документ. Боржником є фізична або
юридична особа, визначена виконавчим
документом, що встановлено ч.2 даної
норми Закону.

Відповідно до п. 4 ч.2 ст. 17 Закону,
підлягають виконанню державною
виконавчою службою виконавчі
документи, в тому числі виконавчі
написи нотаріусів.

Надавши правову оцінку постанові
відповідача про стягнення виконавчого
збору, від 11.11.2013 року, судом враховано
той факт, що у відповідності до статті
25 Закону України «Про виконавче
провадження» державний виконавець
протягом трьох робочих днів з дня
надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець
вказує про необхідність боржнику
самостійно виконати рішення у строк до
семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення про
примусове виселення боржника - у строк
до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у
разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом.

Положення ч.1 ст. 28 Закону визначають, що
у разі невиконання боржником рішення
майнового характеру у строк,
встановлений частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного його
виконання, постановою державного
виконавця з боржника стягується
виконавчий збір у розмірі 10 відсотків
суми, що підлягає стягненню, або
вартості майна боржника, що підлягає
передачі стягувачу за виконавчим
документом. Постанова про стягнення
виконавчого збору може бути оскаржена
в десятиденний строк у порядку,
встановленому цим Законом.

Також п. 3.7 р.3 "Інструкції з організації
примусового виконання рішень"
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 02.04.2012 № 512/5,
стягнення виконавчого збору
здійснюється у порядку, визначеному
статтею 28 Закону. Постанова про
стягнення виконавчого збору
виноситься при першому надходженні
виконавчого документа державному
виконавцю на наступний день після
завершення строку, наданого боржнику
для самостійного виконання рішення. У
постанові про стягнення виконавчого
збору визначається розмір виконавчого
збору, що підлягає стягненню,
зазначений у частині першій статті 28
Закону. Примусове стягнення
виконавчого збору здійснюється
відповідно до вимог Закону.

В ході судового розгляду справи
встановлено, що постановою від 01.11.2013р.
про відкриття виконавчого провадження
у справі позивачу надано термін до
08.11.2013 р., для добровільного виконання
зобов'язань згідно виконавчого напису.
У зв'язку з не виконанням вимог даної
постанови у встановлений строк, 11.11.2013р.
відповідачем по справі винесено
постанову про стягнення виконавчого
збору в сумі 24282,39 грн, що становить 10%
від вартості стягнення за виконавчим
написом.

Як зазначено позивачем постанова про
стягнення виконавчого збору є
необґрунтованою, адже про постанову
позивач дізнався лише після
ознайомлення із матеріалами
виконавчого провадження 11.03.2014 р.

Згідно частини першої статті 31 Закону
України «Про виконавче провадження»
копії постанов державного виконавця
та інші документи виконавчого
провадження, що державний виконавець
зобов'язаний довести до відома сторін
та інших учасників виконавчого
провадження, надсилаються адресатам із
супровідними листами простою
кореспонденцією, крім постанов про
відкриття виконавчого провадження або
відмову у відкритті виконавчого
провадження, про повернення
виконавчого документа стягувачу
відповідно до статті 47 цього Закону, що
надсилаються рекомендованим листом з
повідомленням про вручення. Боржник
вважається повідомленим про відкриття
виконавчого провадження, якщо йому
надіслано постанову про відкриття
виконавчого провадження за адресою,
зазначеною у виконавчому документі.

Судом досліджено даний факт та
встановлено, що згідно реєстру
відправленої кореспонденції від 01.11.2013
року позивачу надіслано постанову про
відкриття виконавчого провадження,
однак повідомлення про її отримання
адресатом, матеріали виконавчого
провадження не містять. З пояснень
представника відповідача, судом
з'ясовано, що вся кореспонденція на
адресу боржника по виконавчому
провадженню, надсилалась простою
кореспонденцією без повідомлення про
її отримання. Таким чином, відповідачем
не було надано до суду доказів того, що
копія постанови про відкриття
виконавчого провадження отримана
боржником під час строку для її
добровільного виконання.

Крім того, суд звертає увагу, що 06.03.2014
року коли позивачу стало відомо про
відкриття виконавчого провадження, він
звернувся до ТОВ "ОТП Факторинг
Україна" для врегулювання кредитних
відносин шляхом реструктуризації
боргу, а також 19.03.2014 року звернувся із
заявою до Замостянського відділу ДВС
Вінницького МУЮ про відкладення
провадження виконавчих дій по
виконанню виконавчого документу до
розгляду стягувачем заяви про
реструктуризацію боргу або на інший
достатній строк з метою здійснення
виконавчого провадження. Крім того,
згідно витягу протоколу № 12 від 31.03.2014
року, що міститься в матеріалах справи,
для врегулювання кредитних відносин із
позивачем, ТОВ "ОТП Факторинг Україна"
приняв рішення про реструктуризацію
боргу.

Вказане свідчить про намір позивача
добровільно виконати зобов'язання, а
тому недотримання державним
виконавцем вищевикладених вимог щодо
доведення до відома боржника постанови
про відкриття виконавчого провадження
у встановлений Законом спосіб та,
відповідно, надання боржнику строку
для добровільного виконання
виконавчого документу, постанова
державного виконавця про стягнення
виконавчого збору від 11.11.2013 року
підлягає скасуванню.

Стосовно вимоги позивача про
скасування постанови про арешт майна
від 11.03.2014 року, винесену старшим
державним виконавцем Замостянського
відділу державної виконавчої служби
Вінницького міського управління
юстиції Дембіцькою Н.В. суд відмовляє у
вказаній вимозі з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

За вказівкою статті 5 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець здійснює необхідні заходи
щодо своєчасного і повного виконання
рішення, зазначеного в документі на
примусове виконання рішення, у спосіб і
порядок, визначені виконавчим
документом.

Згідно з п. 5 ст. 11 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець у процесі здійснення
виконавчого провадження має право:
накладати арешт на майно боржника,
опечатувати, вилучати, передавати таке
майно на зберігання та реалізовувати
його в установленому законодавством
порядку.

У статті 32 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
заходами примусового виконання рішень,
зокрема, є звернення стягнення на кошти
та інше майно (майнові права) боржника,
у тому числі якщо вони перебувають в
інших осіб або належать боржникові від
інших осіб.

Звернення стягнення на майно боржника
полягає в його арешті, вилученні та
примусовій реалізації (ч. 1 ст. 52 Закону).

Відповідно до ч. 1 ст. 57 Закону, арешт
майна боржника застосовується для
забезпечення реального виконання
рішення.

Арешт на майно боржника, згідно із ч. 2
ст. 57 Закону, може накладатися
державним виконавцем шляхом винесення
постанови про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його
відчуження.

Таким чином, не доведення до відома
боржника постанови про відкриття
виконавчого провадження не може
свідчити про неправомірність
постанови про арешт майна боржника, а
тому державний виконавець діяв у межах
та спосіб передбачений Законом України
"Про виконавче провадження".

При вирішенні питання про розподіл
сплаченого позивачем при зверненні до
суду судового збору суд керуючись ч. 3
ст. 94 КАС України, згідно якої, якщо
адміністративний позов задоволено
частково, судові витрати, здійснені
позивачем, присуджуються йому
відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Визнати протиправною та скасувати
постанову старшого державного
виконавця Замостянського відділу
державної виконавчої служби
Вінницького міського управління
юстиції про стягнення з боржника
виконавчого збору від 11.11.2013 р.,
виконавче провадження ВП № 40483053.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Стягнути із Державного бюджету України
в користь ОСОБА_3 частину сплаченого
при зверненні до суду судового збору в
розмірі 36 грн. 54 коп.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили в порядку,
визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України,
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Богоніс Михайло Богданович