Справа № 2-а-1692/11/2114
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2014-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2014 р.м.ОдесаСправа №
2-а-1692/2011/2114

Категорія: 10.3.1 Головуючий в 1 інстанції:
Радченко Г.А. Колегія суддів
Одеського апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого
судді - Коваля М.П.,

суддів
- Потапчука В.О.,

- Семенюка Г.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Одесі апеляційні
скарги ОСОБА_2, Управління Пенсійного
фонду України в Комсомольському районі
м. Херсона на постанову
Комсомольського районного суду
м. Херсона від 12 квітня 2011 року по
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду
України в Комсомольському районі м.
Херсона про спонукання до виконання
певних дій,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Комсомольському районі м. Херсона про
зобов'язання відповідача здійснити
перерахунок та виплатити позивачу
підвищення до пенсії в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком відповідно
до статті 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» та
частини 1 статті 28 Закону України «Про
загальнообов`язкове пенсійне
страхування» з 01.01.2006 року по 28.02.2011
року.

Ухвалою Комсомольського районного
суду м. Херсона від 02 березня 2011 року
зазначений позов в частині вимог за
період з 01 січня 2006 року по 21 серпня 2010
року залишено без розгляду.

Постановою Комсомольського районного
суду м. Херсона від 12 квітня 2011 року
вказані позовні вимоги задоволено.
Визнано неправомірною бездіяльність
Управління Пенсійного фонду України в
Комсомольському районі м. Херсона та
зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в Комсомольському районі
м. Херсона здійснити перерахунок та
виплатити ОСОБА_2 підвищення до пенсії
в розмірі 30% мінімальної пенсії за
віком відповідно до статті 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» та частини 1 статті 28 Закону
України «Про загальнообов`язкове
пенсійне страхування» з 22.08.2010 року і в
подальшому на час дії вказаної норми з
відрахування отриманих позивачем сум,
які були виплачені у цей період.

Не погоджуючись із зазначеним судовим
рішенням суду першої інстанції, в
частині періоду, за який судом
зобов'язано здійснити перерахунок
пенсії позивачу, позивач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення про
задоволення його позовних вимог в
повному обсязі.

Також, не погоджуючись з рішенням суду
першої інстанції, в частині
задоволення позовних вимог, відповідач
звернувся з апеляційною скаргою, в якій
просить його скасувати та ухвалити
нове рішення, яким в задоволені позову
відмовити. В апеляційній скарзі
зроблено посилання на порушення судом
першої інстанції норм матеріального
права, зокрема, ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» та ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни».

Виходячи з приписів п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС
України, а також враховуючи те, що в
матеріалах справи достатньо доказів
для вирішення справи, вищезазначені
апеляційні скарги розглядаються в
порядку письмового провадження.

Розглянувши доводи апеляційних скарг,
перевіривши матеріали справи та
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
відповідача підлягає задоволенню
частково, а апеляційна скарга позивача
- залишенню без задоволення з наступних
підстав.

Так, на думку колегії суддів вирішуючи
справу, суд першої інстанції
обґрунтовано виходив з наявності у
позивача права на щомісячне підвищення
пенсії на 30 % мінімальної пенсії за
віком.

Твердження відповідача стосовно
невизначеності розміру мінімальної
пенсії за віком колегія суддів вважає
безпідставними, оскільки згідно ч. 2 ст.
5 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09 липня 2003 року
мінімальний розмір пенсії за віком
визначається виключно цим Законом.
Положення цього Закону не є перешкодою
для застосування величини мінімальної
пенсії за віком для обчислення інших
пенсій чи доплат, пов'язаних з
мінімальною пенсією за віком, оскільки
чинним законодавством не встановлено
іншого, крім передбаченого в Законі
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»,
мінімального розміру пенсії за віком.
Мінімальний розмір пенсії за віком
згідно ч. 1 ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» встановлюється у розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом. Розмір прожиткового мінімуму
для осіб, які втратили працездатність
визначається щорічно в Законі України
«Про Державний бюджет України» на
відповідний рік.

Також, колегія суддів вважає, що судом
першої інстанції відповідно до ст. 99
КАС України вірно визначений строк в
межах позовної давності.

Так, відповідно до ст. 99 КАС України (в
редакції чинній на час звернення
позивача з вказаним позовом та на час
прийняття рішення судом першої
інстанції) адміністративний позов може
бути подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами. Для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 100 КАС України (в
редакції чинній на час звернення
позивача з вказаним позовом та на час
прийняття рішення судом першої
інстанції) адміністративний позов,
поданий після закінчення строків,
установлених законом, залишається без
розгляду, якщо суд за заявою особи, яка
його подала, не знайде підстав для
поновлення строку, про що
постановляється ухвала.

Як вбачається з матеріалів позовної
заяви, право позивача на отримання
підвищення до пенсії у 2007 році виникло
після винесення рішення
Конституційним Судом України від 09
липня 2007 року №06-рп/2007, яким зупинення
дії ст. 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» на 2007 рік,
передбачене п. 12 ст. 71 Закону України
«Про Державний бюджет України на 2007
рік» визнано таким, що не відповідає
Конституції України. У 2008 році
зазначене право у позивача виникло
після винесення Конституційним Судом
України від 22 травня 2008 року № 10 рп/2008
року, яким положення Закону України
«Про державний бюджет України на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», що
стосується виплати доплати «дітям
війни» визнано таким, що не відповідає
Конституції України (є
неконституційним). Вказані рішення
Конституційного Суду України були у
встановленому порядку опубліковано у
липні 2007 року та у травні 2008 року, а тому
позивач повинен був дізнатись про
порушення свого права саме у липні 2007
року та у травні 2008 року.

Крім того, колегією суддів встановлено,
що позовні вимоги ОСОБА_2 за період з 01
січня 2006 року по 21 серпня 2010 року
залишені без розгляду, ухвалою
Комсомольського районного суду м.
Херсона від 02 березня 2011
року, та вказане судове рішення
сторонами у справі не оскаржувалось.

Разом з тим, задовольняючи позовні
вимоги, суд першої інстанції
необґрунтовано вийшов за межі
заявлених позовних вимог,
задовольнивши позов з 22.08.2010 року без
обмеження строку, а не по 28.02.2011 року, як
того просив позивач.

За правилами частини 2 статті 11 КАС
України суд може вийти за межі позовних
вимог, якщо спосіб захисту, який
пропонує позивач є недостатнім для
повного захисту його прав, свобод та
інтересів. Спірний період виплат
позивач чітко обмежив періодом по
28.02.2011 року, позивач обрав способом
захисту своїх прав зобов'язання
відповідача здійснити йому
перерахунок підвищення до пенсії,
період вимог не є способом захисту
прав, а тому суд не мав достатніх
підстав для задоволення позовних вимог
з 22.08.2010 року без обмеження строку.

Враховуючи зазначене, суд апеляційної
інстанції приходить до висновку, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
за період з 22.08.2010 року по 28.02.2011 року.

Таким чином, оскаржувана постанова
суду першої інстанції на підставі п. 1 ч.
1 ст. 201 КАС України підлягає зміні в
частині визначення строку, за який
необхідно здійснити перерахунок,
оскільки суд по суті правильно
вирішивши справу, помилково застосував
норми матеріального та процесуального
права.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 201, 205, 207, 254 КАС
України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову
Комсомольського районного суду м.
Херсона від 12 квітня 2011 року - залишити
без задоволення.

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Комсомольському районі м. Херсона на
постанову Комсомольського районного
суду м. Херсона від 12 квітня 2011 року -
задовольнити частково.

Постанову Комсомольського районного
суду м. Херсона від 12 квітня 2011 року по
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду
України в Комсомольському районі м.
Херсона про спонукання до виконання
певних дій - змінити, зазначивши в її
резолютивній частині кінцевим
терміном, до якого слід здійснити
перерахунок та виплату пенсії позивачу
- « 28 лютого 2011 року».

В іншій частині постанову
Комсомольського районного суду м.
Херсона від 12 квітня 2011 року залишити
без змін.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили з моменту постановлення,
є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:
/М.П. Коваль/

Суддя:
/В.О. Потапчук/

Суддя:
/Г.В. Семенюк/