Справа № 2а-2470/3395/11
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2014-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/61599/12

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

Бутенка В.І (доповідач), Лиски Т.О.,
Олендера І.Я.,

розглянувши в порядку письмового
касаційного провадження
адміністративну справу за позовом
Управління Пенсійного фонду в
м.Чернівці до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійного
захворювання України в м. Чернівці про
стягнення коштів,-

в с т а н о в и в :

У листопаді 2011 року позивач звернувся
до суду із вказаним позовом, в якому
просив стягнути з відповідача
невідшкодовані витрати на виплату і
доставку пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання та пенсії у зв'язку із
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, у розмірі 261550,29 грн. за
період з січня 2011 року по вересень 2011
року.

Постановою Чернівецького окружного
адміністративного суду від 13 грудня 2011
року, яку залишено без змін ухвалою
Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 6 вересня 2012
року, у задоволенні позову відмовлено.

В касаційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати рішення цих судів та
прийняти нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги.

Колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, виходив з того, що
Законом України від 23 вересня 1999 року
№1105-ХІV "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності"
(далі - Закон №1105-ХІV) і постановою
Кабінету Міністрів України від 26
березня 2008 року №265 "Деякі питання
пенсійного забезпечення громадян"
(далі - постанова №265) не встановлено
обов'язку Фонду відшкодовувати
державну адресну допомогу, а також що
обраний позивачем спосіб захисту є
таким, що не відповідає змісту прав
позивача щодо відшкодування понесених
ним витрат.

Суд апеляційної інстанції, залишаючи
без змін рішення суду першої інстанції,
виходив з того, що відшкодування
понесених позивачем витрат по сплаті
пенсій особам, які отримали трудове
каліцтво на території колишніх
республік СРСР, не може бути покладено
на відповідача, оскільки пенсіонер
отримав травму на території іншої
незалежної держави.

Встановлено, що в період з січня 2011 року
по вересень 2011 року позивач та
відповідач підписали акти щомісячної
звірки витрат по особовим справам
потерпілих, яким виплачено пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання. Відповідачем не прийнято
до відшкодування витрати у розмірі
261550,29 грн. за період з січня 2011 року по
вересень 2011 року.

З матеріалів справи вбачається, що
заявлена до стягнення сума
складається: з витрат по виплаті та
доставці пенсій по інвалідності
громадянам України, які отримали
каліцтво на території держав -
учасниць СНД; з виплати допомоги на
поховання; державної адресної допомоги
та підвищення до пенсії відповідно до
постанови Кабінету Міністрів України
№198 від 11.03.1999 року.

Таким чином, сума позовних вимог
складається з різних видів пенсій, а
судами попередніх інстанцій
розрахунок відшкодування по кожному
виду пенсій окремо взагалі не
досліджувався.

Відповідно до статті 159 Кодексу
адміністративного суду України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

У статті 227 Кодексу адміністративного
судочинства України зазначено, що
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.
Справа направляється до суду
апеляційної інстанції для продовження
розгляду або на новий розгляд, якщо
порушення допущені тільки цим судом. В
усіх інших випадках справа
направляється до суду першої
інстанції.

Згідно зі статтею 220 КАС України суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

У зв'язку з наведеним рішення судів
попередніх інстанцій підлягають
скасуванню з направленням справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду
необхідно повно та всебічно з'ясувати
всі обставини справи, вірно
застосувати норми матеріального і
процесуального права, що регулюють
спірні правовідносини, та ухвалити
законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 227, 230, 231 КАС
України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду в м.Чернівці
задовольнити частково.

Постанову Чернівецького окружного
адміністративного суду від 13 грудня 2011
року і ухвалу Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 6 вересня 2012
року скасувати і справу направити до
суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

С у д д і :
В.І. Бутенко

Т.О.Лиска

І.Я.Олендер