Справа № К/9991/36020/11-С
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2014-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2014 року
м. Київ К/9991/36020/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії
суддів:Головуючий:Нечитайло
О.М.Судді:Ланченко Л.В. Пилипчук
Н.Г.,розглянувши у попередньому
судовому засіданнікасаційну скаргу
Державної податкової інспекції у м.
Житомирі

на постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 01.03.2011 р.

та ухвалу Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 10.05.2011 р.

у справі №2а-9915/10/0670

за позовом Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_4

до Державної податкової інспекції у м.
Житомирі

про скасування рішення про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій,

ВСТАНОВИВ :

Фізична особа - підприємець ОСОБА_4
(далі - позивач) звернувся до суду з
позовом до Державної податкової
інспекції у м. Житомирі (далі -
відповідач) про скасування рішення про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 01.03.2011 р.,
залишеною без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 10.05.2011 р.,
позовні вимоги задоволено, визнано
протиправним та скасовано рішення від
30.11.2010 року № /0 про застосування
штрафних (фінансових) санкцій.

Вважаючи, що рішення судів першої та
апеляційної інстанцій прийняті з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, відповідач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України із касаційною скаргою, в
якій просить їх скасувати та прийняти
нове судове рішення, яким у задоволенні
позовних вимог відмовити.

Позивач письмових заперечень на
касаційну скаргу відповідача до суду
касаційної інстанції не надіслав.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України, суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні та вирішувати питання
про достовірність того чи іншого
доказу.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлені такі фактичні обставини
справи.

Працівниками податкового органу у
період з 08.11.2010 р. по 19.11.2010 р. проведено
планову документальну перевірку
позивача з питань дотримання вимог
податкового законодавства за період з
01.01.2009 р. по 30.06.2010 р., про що складено акт
від 22.11.2010 р. №8879/17-1/НОМЕР_1, яким
встановлено порушення позивачем вимог
п.п. 1, 2 ст.3 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг», а саме: здійснено гуртову
торгівлю непродовольчими товарами за
готівку без застосування реєстратора
розрахункових операцій на загальну
суму 64 638,00 грн.

За результатами проведеної перевірки
податковим органом прийнято рішення
від 30.11.2010 р. №/0 про застосування
штрафних (фінансових) санкцій у розмірі
323 190,00 грн.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи,
наведені у касаційній скарзі,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
огляду на наступне.

Задовольняючи позовні вимоги та
скасовуючи оскаржуване рішення про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій, суди попередніх інстанцій
виходили з того, що воно прийняте з
порушенням строків, визначених ст. 250 ГК
України.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
зазначені в акті перевірки порушення,
позивачем були вчинені у період з 03.06.2009
р. по 30.10.2009 р., тоді як рішення про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій контролюючим органом було
прийняте лише 30.11.2010 р.

Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 3 Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг», суб'єкти
господарювання, які здійснюють
розрахункові операції в готівковій
та/або в безготівковій формі (із
застосуванням платіжних карток,
платіжних чеків, жетонів тощо) при
продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані:
проводити розрахункові операції на
повну суму покупки (надання послуги)
через зареєстровані, опломбовані у
встановленому порядку та переведені у
фіскальний режим роботи реєстратори
розрахункових операцій з
роздрукуванням відповідних
розрахункових документів, що
підтверджують виконання розрахункових
операцій, або у випадках, передбачених
цим Законом, із застосуванням
зареєстрованих у встановленому
порядку розрахункових книжок; видавати
особі, яка отримує або повертає товар,
отримує послугу або відмовляється від
неї, розрахунковий документ
встановленої форми на повну суму
проведеної операції.

За порушення вказаних норм до суб'єктів
підприємницької діяльності, які
здійснюють розрахункові операції за
товари (послуги), за рішенням
відповідних органів державної
податкової служби України
застосовуються фінансові санкції у
разі непроведення розрахункових
операцій через реєстратори
розрахункових операцій; у разі
нероздрукування відповідного
розрахункового документа, що
підтверджує виконання розрахункової
операції, або проведення її без
використання розрахункової книжки у
п'ятикратному розмірі вартості
проданих товарів (наданих послуг), на
які виявлено невідповідність (п.1 ст.17
вказаного Закону).

Разом з тим, відповідно до ст.238 ГК
України за порушення встановлених
законодавчими актами правил
здійснення господарської діяльності
до суб'єктів господарювання можуть
бути застосовані уповноваженими
органами державної влади або органами
місцевого самоврядування
адміністративно-господарські санкції,
тобто заходи організаційно-правового
або майнового характеру, спрямовані на
припинення правопорушення суб'єкта
господарювання та ліквідації його
наслідків.

Види адміністративно-господарських
санкцій, умови та порядок їх
застосування визначаються ст.239 цього
Кодексу, іншими законодавчими актами.
Адміністративно-господарські санкції
можуть бути встановлені виключно
законами.

З огляду на викладене фінансові
санкції у вигляді штрафів за порушення
у сфері розрахункових операцій є
адміністративно-господарськими
санкціями у розумінні ст.238, ст.239 ГК
України, а відтак повинні
застосовуватися у межах строків,
визначених ст.250 цього Кодексу.

Статтею 250 ГК України встановлено
обмеження строків застосування
адміністративно-господарських
санкцій: адміністративно-господарські
санкції можуть бути застосовані до
суб'єкта господарювання протягом шести
місяців з дня виявлення порушення, але
не пізніше як через один рік з дня
порушення цим суб'єктом встановлених
законодавчими актами правил
здійснення господарської діяльності,
крім випадків, передбачених законом.

Таким чином, суди попередніх інстанцій
дійшли правильного висновку, що
застосування до відповідача
адміністративно-господарської санкції
у вигляді штрафу за порушення Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» має
здійснюватися саме у межах строків,
встановлених ст.250 ГК України.

Відтак, оскільки санкції застосовані
за порушення, що мали місце у період з
03.06.2009 р. по 30.10.2009 р., тобто більше
як за рік до встановлення
правопорушення, суди попередніх
інстанцій обґрунтовано зробили
висновок про те, що їх застосування
відбулося без урахування строків,
передбачених ст. 250 ГК України.

З огляду на викладене, обґрунтованими є
висновки судів попередні інстанцій про
наявність підстав для скасування
оскаржуваного рішення про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій.

Мотивація та докази, наведені у
касаційній скарзі, не дають
адміністративному суду касаційної
інстанції підстав для постановлення
висновків, які б спростовували правову
позицію судів попередніх інстанцій.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах
касаційної скарги порушень судом
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального права при вирішенні цієї
справи не допущено. Правова оцінка
обставин у справі дана правильно, а
тому касаційну скаргу слід відхилити, а
оскаржувані судові рішення - залишити
без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 210-231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Житомирі
залишити без задоволення.

2. Постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 01.03.2011 р. та
ухвалу Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 10.05.2011 р. у
справі №2а-9915/10/0670 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута з підстав,
встановлених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.
Судді:Ланченко Л.В. Пилипчук Н.Г.