Справа № 826/1240/14
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2014-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 квітня 2014 року № 826/1240/14
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі колегії суддів:
головуючого судді Маруліної Л.О.,
вирішив в письмовому провадженні
адміністративну справу
до Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві
про скасування рішення від 25.12.2013 р.
№9518236, зобов'язання вчинити дії
Ухвалою Окружного адміністративного
суду м. Києва відкрито провадження у
справі №826/1240/14 за позовом ОСОБА_1 (далі
також - позивач, ОСОБА_1.) до
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві (далі
також - відповідач, РС ГУЮ у м. Києві), в
якому позивач просить:
- скасувати рішення Реєстраційної
служби Головного управління юстиції у
місті Києві від 25.12.2013 №9518236 про відмову
у державній реєстрації прав та їх
- зобов'язати Реєстраційну службу
Головного управління юстиції у місті
Києві, після набрання даним рішенням
суду законної сили, в термін визначений
діючим законодавством, вчинити
необхідні дії щодо державної
реєстрації права власності на підставі
заяви ОСОБА_1 від 17.12.2013 за
реєстраційним №4570786 про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень;
- зобов'язати Реєстраційну службу
Головного управління юстиції у місті
Києві подати у встановлений судом
строк звіт про виконання даного
судового рішення.
В судове засідання 19 лютого 2014 р. прибув
представник позивача. Відповідачем,
належним чином повідомлений про судове
засідання, явку свого представника не
забезпечено, будь-яких заяв, клопотань
до суду не подано.
Відповідно до частини шостої ст. 128
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
Клопотань щодо необхідності
заслуховувати свідків чи експерта до
суду не надходило, а також не було
заявлено в ході судового розгляду
справи.
З огляду на вищевикладене та з
урахуванням вимог ст. ст. 41, 122, 128
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд дійшов до висновку про
розгляд справи у письмовому
Позивачем позовні вимоги обґрунтовано
тим, що позивач є членом садівничого
товариства «Дніпро-1» і користувачем
земельної ділянки НОМЕР_2, що
розташована на території товариства. В
1991 році позивачем збудовано на наданій
йому садовій ділянці садовий будинок. 19
листопада 2013 року Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Техінвентаризація» за результатами
проведеного технічного обстеження
садового будинку виготовлено
17 грудня 2013 року відповідно до вимог
пункту 7. Порядку державної реєстрації
прав на нерухоме майно та їх обтяжень,
що затверджений Постановою Кабінету
Міністрів України від 22.06.2011 за №703
(далі «Порядок №703») позивачем подано
відповідачу заяву про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень за
реєстраційним №4570786, щодо реєстрації
права власності на належний йому
садовий будинок. До заяви додано повний
комплект документів (оригінали та
копії), що визначений вимогами
профільного законодавства.
25 грудня 2013 року відповідачем надано
нарочно позивачу рішення за №9518236, яким
відмовлено у державній реєстрації
права власності на належний позивачу
Позивач вважає, що така відмова не
відповідає дійсним обставинам справи.
Щодо надання документів на земельну
ділянку зазначає, що станом на момент
надання садівничому товариству
«Дніпро-1» відповідної земельної
ділянки (1957 рік) діяло законодавство, що
не передбачало обов'язкової реєстрації
такого права. А позивачу, як члену
даного товариства, земельна ділянка на
території товариства була надана для
ведення садівництва згідно до вимог
статуту самого товариства. На даний час
він є її законним користувачем,
виходячи з норм діючого законодавства
та приписів статуту товариства. Тому
вважає, що довідка від товариства є
належним документом на підтвердження
речового права на земельну ділянку, як
наслідок витяг з Державного земельного
кадастру про земельну ділянку надавати
Щодо прийняття в експлуатацію
закінченого будівництвом об'єкта,
позивач звертає увагу суду, що згідно
до норм Порядку-95 та приписів пункту 3.2.
Інструкції про порядок проведення
технічної інвентаризації об'єктів
нерухомого майна, затвердженої наказом
Держбуду України від 24.05.2001 №127 та
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 10.07.2001 за №582/5773 не належать до
самочинного будівництва:
індивідуальні (садибні) житлові
будинки, садові, дачні будинки,
господарські (присадибні) будівлі та
споруди, прибудови до них побудовані до
5 серпня 1992 року. Тому, вважає, в даному
випадку належним документом є, наданий
ним, технічний паспорт на садовий
Щодо вимоги відповідача надати
документ, що підтверджує присвоєння
об'єкту нерухомого майна адреси
зазначає, що на даний момент, діюче в
Україні законодавство взагалі не
регламентує питання присвоєння
об'єктам нерухомого майна адреси. Крім
того, надає довідку від садівничого
товариства, в якій зазначено адресу
його садового будинку.
Витребовування відповідачем
затвердженого загальними зборами
кооперативу списку членів кооперативу
та документу, що підтверджує викуп
членом кооперативу квартири, дачі,
гаража, іншої будівлі, споруди або
приміщення взагалі вважає
Відповідач в своїй відмові
посилається, зокрема, на приписи пункту
48. Порядку №703, хочу зауважити, що
приписи даного пункту стосуються
виключно об'єктів нерухомого майна,
збудованих в результаті діяльності
самого кооперативу як суб'єкта
цивільних правовідносин.
Щодо вимоги надати документ, що
підтверджує викуп членом та/або
асоційованим членом кооперативу
квартири, дачі, гаража, іншої будівлі,
споруди або приміщення, хочу зазначити,
що в даному випадку така вимога є
безпідставною, оскільки мова йде про
реєстрацію права власності на садовий
будинок, а не квартиру в
багатоповерховому будинку
житлово-будівельного кооперативу чи
гаражний бокс гаражно-будівельного
Відповідач проти позову заперечує з
підстав, викладених в письмових
заперечення від 20.02.2014 р.
Зазначає, що 25 грудня 2013 року державним
реєстратором реєстраційної служби
Головного управління юстиції у м. Києві
було прийнято рішення про відмову у
державній реєстрації (№ 9518236) у зв'язку
з тим, що подані документи для
проведення державної реєстрації прав
не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують.
Відповідач зазначає, що технічний
паспорт на садовий будинок виданий 19
листопада 2013 року TOB
«ТЕХІНВЕНТАРИЗАЦІЯ». Відповідно до
довідки № 1/13 від 13 листопада 2013 року
садовий будинок було побудовано у 1991
році та згідно вищевказаної довідки
ОСОБА_1 став членом кооперативу з 14
червня 2001 року. Аналізуючи
вищезазначене, документами поданими
позивачем не підтверджується, на якій
підставі було виділено земельну
ділянку на якій збудували садовий
будинок за відсутності членства у
садовому кооперативу, чи, якщо ОСОБА_1
було придбано вже побудований будинок,
то на підставі п. 2 ст. 209 Цивільного
кодексу України повинні були
проводитися дії, щодо нотаріального
Отже, виходячи з вищевказаного
державним реєстратором Рябоконь О.І.
було правомірно прийнято рішення про
відмову у державній реєстрації прав та
їх обтяжень, оскільки подані документи
не відповідають вимогам або не дають
змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
Дослідивши матеріали справи, Окружним
адміністративним судом міста Києва
встановлено, що 17 грудня 2013 року до
реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві надійшла
заява про державну реєстрацію прав та
їх обтяжень щодо права власності за №
25 грудня 2013 року державним
реєстратором реєстраційної служби
Головного управління юстиції у м. Києві
було прийнято рішення про відмову у
державній реєстрації (№ 9518236) у зв'язку
з тим, що подані документи для
проведення державної реєстрації прав
не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують.
Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
Окружний адміністративний суд міста
Києва приходить до наступних
Відповідно до преамбули Закону України
від 1 липня 2004 року №1952-IV «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» із змінами і
доповненнями (далі також - Закон №1952-IV)
цей Закон визначає правові, економічні,
організаційні засади проведення
державної реєстрації речових та інших
прав, які підлягають реєстрації за цим
Законом, та їх обтяжень і спрямований
на забезпечення визнання та захисту
державою цих прав, створення умов для
функціонування ринку нерухомого майна.
Абзацом першим частини першої ст. 3
Закону №1952-IV передбачено, що державна
реєстрація речових прав на нерухоме
майно (далі - державна реєстрація прав) -
офіційне визнання і підтвердження
державою фактів виникнення, переходу
або припинення прав на нерухоме майно,
обтяження таких прав шляхом внесення
відповідного запису до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до пункту першого частини
першої статті 4 Закону №1952-IV
обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права та обтяження
на нерухоме майно, розміщене на
території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування, а
саме: 1) право власності на нерухоме
Систему органів державної реєстрації
прав становлять: Міністерство юстиції
України; центральний орган виконавчої
влади, що реалізує державну політику у
сфері державної реєстрації прав;
органи державної реєстрації прав,
утворені Міністерством юстиції
України в установленому
законодавством порядку (далі - органи
державної реєстрації прав) (частина
перша ст. 6 Закону №1952-IV.
Відповідно до ст. 71 Закону №1952-IV
центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику у сфері
державної реєстрації прав:
1) вносить в установленому порядку
пропозиції щодо її формування;
2) забезпечує створення та
функціонування Державного реєстру
3) організовує роботу, пов'язану із
забезпеченням діяльності з державної
4) здійснює керівництво та контроль за
діяльністю у сфері державної
5) організовує роботу з підготовки та
підвищення кваліфікації державних
реєстраторів прав на нерухоме майно
(далі - державний реєстратор);
6) здійснює інші повноваження,
передбачені цим та іншими законами
України та покладені на нього
Президентом України.
Згідно з п. 1 Положення про Державну
реєстраційну службу України,
затверджено Указом Президента України
від 6 квітня 2011 року №401/2011, (далі також -
Положення), Державна реєстраційна
служба України (Укрдержреєстр) є
центральним органом виконавчої влади,
діяльність якого спрямовується і
координується Кабінетом Міністрів
України через Міністра юстиції України
та входить до системи органів
Укрдержреєстр є головним органом у
системі центральних органів
виконавчої влади з питань реалізації
державної політики у сферах державної
реєстрації актів цивільного стану,
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно, державної реєстрації
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців, реєстрації (легалізації)
об'єднань громадян, інших громадських
формувань, статутів фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, якщо їх
реєстрація передбачена законами,
статуту територіальної громади міста
Києва, друкованих засобів масової
інформації та інформаційних агентств
як суб'єктів інформаційної діяльності.
Наказом Міністерства юстиції України
№198/5 від 02.02.2012 р. "Про затвердження
переліку реєстраційних служб
територіальних органів юстиції" було
затверджено серед переліку
реєстраційних служб - Реєстраційну
службу Головного управління юстиції у
Відповідно до п.1 ч.1 ст.8 Закону №1952
орган державної реєстрації прав
проводить державну реєстрацію прав та
їх обтяжень або відмовляє у їх
Таким чином, Відповідач реалізує
повноваження у сфері державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, визначені
вимогами Закону №1952.
Як вбачається зі змісту статті 24 Закону
№1952-IV у державній реєстрації прав та їх
обтяжень може бути відмовлено у разі,
якщо подані документи не відповідають
вимогам, встановленим цим Законом, або
не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують (пункт 4
Відповідно до пунктів 16 та 23 Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень і Порядку надання
інформації з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 22 червня 2011 р. №
703, на які посилався Відповідач у своїй
відмові, за результатами розгляду
заяви про державну реєстрацію та
документів, необхідних для її
проведення, державний реєстратор
приймає рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень або
рішення про відмову в такій реєстрації.
Державний реєстратор приймає рішення
про відмову в державній реєстрації
прав та їх обтяжень виключно за
наявності підстав для відмови в
державній реєстрації прав, що
визначені у Законі України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень».

Процедуру проведення державної
реєстрації прав та їх обтяжень
передбачено розділом IV Закону №1952-IV.

В ч.1 п.25 та п.26 Порядку №703 визначено, що
у разі проведення державної реєстрації
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно заінтересованою
особою є власник (власники), інший
правонабувач (правонабувачі), сторона
(сторони) правочину, відповідно до
якого виникло право власності та інше
речове право. Для проведення державної
реєстрації права власності та інших
речових прав на нерухоме майно
необхідними документами є документи,
що підтверджують виникнення, перехід
або припинення права власності та
інших речових прав на нерухоме майно та
інші документи, визначені цим Порядком.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.16 Закону №1952
заява про державну реєстрацію прав та
їх обтяжень подається до органу
державної реєстрації прав у паперовій
або електронній формі у випадках,
передбачених цим Законом. Разом із
заявою про державну реєстрацію прав та
їх обтяжень у паперовій формі
подаються оригінали документів,
необхідних для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, їх копії,
засвідчені в установленому порядку.
Аналогічні за змістом вимоги містяться
в п.7 та п.10 Порядку №703.

В ч.7 ст.16 Закону №1952 передбачено, що
державна реєстрація прав проводиться
на підставі заяви власника, іншого
правонабувача, сторони правочину, за
яким виникло право, уповноваженої ними
особи або державного кадастрового
реєстратора у випадках, передбачених
цим Законом.

В ст.19 Закону №1952 та п.27 Порядку №703
визначені підстави для проведення
державної реєстрації прав та їх
обтяжень, а саме, договорів, укладених у
порядку, встановленому законом;
свідоцтв про право власності на
нерухоме майно, виданих відповідно до
вимог цього Закону; свідоцтв про право
власності, виданих органами
приватизації наймачам житлових
приміщень у державному та комунальному
житловому фонді; державних актів на
право власності або постійного
користування на земельну ділянку у
випадках, встановлених законом; рішень
судів, що набрали законної сили; інших
документів, що підтверджують
виникнення, перехід, припинення прав на
нерухоме майно, поданих органу
державної реєстрації прав разом із
заявою.

Таким чином, суд приймає до уваги, що не
заперечується сторонами по справі, що
для проведення державної реєстрації
права власності на нерухоме майно,
мають бути подані документи, які
передбачені чинним законодавством.

Відповідно до п. 27 Порядку №703
встановлено перелік документів, що
підтверджують виникнення, перехід та
припинення права власності та інших
речових прав на нерухоме майно.

Як вбачається з картки прийому заяви
№9142144, яка міститься в матеріалах
реєстраційної справи №4570786, до заяви
про реєстрацію права власності
позивачем було подано наступні
документи: копія паспорта громадянина
України, серія та номер: НОМЕР_5, виданий
10.04.1998; копія довідки про присвоєння
ідентифікаційного коду, серія та номер:
НОМЕР_3;копія паспорта громадянина
України, серія та номер: НОМЕР_4, виданий
13.05.2002; копія довідки про присвоєння
ідентифікаційного коду, серія та номер:
НОМЕР_1; копія довіреності, серія та
номер: 4561, виданий 27.11.2013, видавник:
Приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_3;
технічний паспорт, серія та номер: б/н,
виданий 19.11.2013, видавник: ТОВ
"ТЕХІНВЕНТАРИЗАЦІ Я"; інформація, серія
та номер: 1/8-1213, виданий 08.12.2013. видавник:
"Дніпро-1" садове товариство; довідка,
серія та номер: 1/13-1113, виданий 13.11.2013,
видавник: "Дніпро-1" садове товариство

Відповідно до ч.3 ст.3 Закону №1952
держава гарантує достовірність
зареєстрованих прав на нерухоме майно
та їх обтяжень.

Водночас, в ч.1 та ч.2 ст.15 Закону №1952
зафіксовано, що державна реєстрація
прав та їх обтяжень проводиться в
такому порядку: прийняття і перевірка
документів, що подаються для державної
реєстрації прав та їх обтяжень,
реєстрація заяви; встановлення факту
відсутності підстав для відмови в
державній реєстрації прав та їх
обтяжень, зупинення розгляду заяви про
державну реєстрацію прав та/або їх
обтяжень; прийняття рішення про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень, відмову в ній або зупинення
державної реєстрації; внесення записів
до Державного реєстру прав; видача
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно у випадках,
встановлених ст.18 цього Закону; надання
витягів з Державного реєстру прав про
зареєстровані права та/або їх
обтяження. Перелік документів для
здійснення державної реєстрації прав
визначається Кабінетом Міністрів
України у Порядку державної реєстрації
прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Частиною першою ст. 22 Закону №1952
встановлено, що у разі якщо документи
для державної реєстрації прав та їх
обтяжень подано не в повному обсязі,
передбаченому нормативно-правовими
актами, державний реєстратор у строк,
встановлений частинами п'ятою, сьомою і
восьмою статті 15 цього Закону для
розгляду заявлених прав, приймає
рішення про зупинення розгляду заяви
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень і письмово повідомляє про це
заявника.

З матеріалів справи встановлено, що
вивчаючи подані документи, державним
реєстратором зроблено висновок на
підставі довідки голови Правління СТ.
«Дніпро-1», що ОСОБА_1 є членом СТ. з 2001
року, а будинок побудовано у 1991 році.

З чого слідувало застосування до
позивача пунктів 46 та 48 Порядку №703 в
частині надання додаткових документів,
а саме: документ, що посвідчує речове
право па земельну ділянку; витяг з
Державного земельного кадастру про
земельну ділянку (у разі, коли в
документі, що посвідчує речове право на
земельну ділянку, відсутні відомості
про її кадастровий номер); документ, що
відповідно до вимог законодавства
засвідчує прийняття в експлуатацію
закінченого будівництвом об'єкта;
документ, що підтверджує присвоєння
об'єкту нерухомого майна адреси;
затверджений загальними зборами
кооперативу список членів кооперативу;
документ, що підтверджує викуп членом
кооперативу квартири, дачі, гаража,
іншої будівлі, споруди або приміщення.

Відповідно до п.16 Порядку №703, за
результатами розгляду заяви про
державну реєстрацію та документів,
необхідних для її проведення,
державний реєстратор приймає рішення
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень або рішення про відмову в
такій реєстрації.

В п.23 Порядку №703 визначено, що
державний реєстратор приймає рішення
про відмову в державній реєстрації
прав та їх обтяжень виключно за
наявності підстав для відмови в
державній реєстрації прав, що
визначені у Законі №1952.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.24 Закону №1952 у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень може бути відмовлено у разі,
якщо подані документи не відповідають
вимогам, встановленим цим Законом, або
не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
державним реєстратором реєстраційної
служби Головного управління юстиції у
м. Києві передчасно прийнято рішення
про відмову у державній реєстрації
прав та їх обтяжень, тому підлягає
задоволенню позовна вимога про
скасування рішення державного
реєстратора реєстраційної служби
Головного управління юстиції у місті
Києві від 25.12.2013 №9518236 про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень.

Натомість, відповідно до положень ч.2
ст.11 КАС України, суд розглядає
адміністративні справи не інакше як за
позовною заявою, поданою відповідно до
цього Кодексу, і не може виходити за
межі позовних вимог. Суд може вийти за
межі позовних вимог тільки в разі, якщо
це необхідно для повного захисту прав,
свобод та інтересів сторін чи третіх
осіб, про захист яких вони просять.

Частиною другою ст.162 КАС України
передбачено, що суд може прийняти іншу
постанову, яка б гарантувала
дотримання і захист прав, свобод,
інтересів людини і громадянина, інших
суб'єктів у сфері публічно-правових
відносин від порушень з боку суб'єктів
владних повноважень.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
належним способом захисту прав
позивача є зобов'язання повторно
розглянути заяву про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень №4570786
від 17.12.2013 р. щодо реєстрації права
власності на нерухоме майно - садовий
будинок, що розташований: АДРЕСА_1.

Відповідно до частини першої ст. 6
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до адміністративного суду,
якщо вважає, що рішенням, дією чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень порушені її права, свободи
або інтереси. Тобто, судовий захист має
бути наступним після встановлення
судом порушення права, свободи або
інтересу особи.

Отже, позовна вимога про зобов'язання
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у місті Києві, після
набрання даним рішенням суду законної
сили, в термін визначений діючим
законодавством, вчинити необхідні дії
щодо державної реєстрації права
власності на підставі заяви ОСОБА_1 від
17.12.2013 за реєстраційним №4570786 про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень, заявлена на майбутнє, відтак
задоволенню не підлягає.

Частиною першою ст. 267 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що суд, який ухвалив
судове рішення в адміністративній
справі, має право зобов'язати суб'єкта
владних повноважень, не на користь
якого ухвалене судове рішення, подати у
встановлений судом строк звіт про
виконання судового рішення.

Оскільки, в позовній заяві позивачем
заявлено клопотання щодо зобов'язання
відповідача подати у встановлений
судом строк звіт про виконання
судового рішення, суд вважає за
можливим задовольнити клопотання
позивача та зобов'язати відповідача
подати в місячний строк після набрання
рішення законної сили звіт про
виконання даного судового рішення.

Згідно з вимогами Кодексу
адміністративного судочинства України
відповідність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень передбаченим частиною 3
статті 2 Кодексу адміністративного
судочинства України критеріям
перевіряється судом з урахуванням
закріпленого статтею 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
принципу законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

«На підставі» означає, що суб'єкт
владних повноважень: 1) повинен бути
утвореним у порядку, визначеному
Конституцією та законами України; 2)
зобов'язаний діяти на виконання закону,
за умов та обставин, визначених ним.

«У межах повноважень» означає, що
суб'єкт владних повноважень повинен
приймати рішення, а дії вчиняти
відповідно до встановлених законом
повноважень, не перевищуючи їх.

«У спосіб» означає, що суб'єкт владних
повноважень зобов'язаний
дотримуватися встановленої законом
процедури і форми прийняття рішення
або вчинення дії і повинен обирати лише
визначені законом засоби.

Зазначені критерії, хоч і адресовані
суду, але одночасно вони є і вимогами
для суб'єкта владних повноважень, який
приймає відповідне рішення, вчиняє дії
чи допускає бездіяльності.

Відповідно до частини 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Статтею 159 КАС України встановлено, що
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення.
Ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

З огляду на вищевказане суд дійшов
висновку про наявність підстав для
часткового задоволення позову.
Відповідно до положень ст.94 КАС
України, судовий збір відшкодовується
Позивачу частково.

Керуючись положеннями ст.ст. 2, 17, 71, 86,
158-163, 167, 254, 267 Кодексу адміністративного
судочинства України, Окружний
адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1
задовольнити частково.

2. Скасувати рішення державного
реєстратора Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у місті
Києві від 25.12.2013 №9518236 про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обмежень.

3. Зобов'язати Реєстраційну
службу Головного управління юстиції у
місті Києві повторно розглянути заяву
ОСОБА_1 про державну реєстрацію прав та
їх обтяжень №4570786 від 17.12.2013 р. щодо
реєстрації права власності на нерухоме
майно - садовий будинок, що
розташований: АДРЕСА_1.

4. В решті позовних вимог відмовити.

5. Присудити з Державного бюджету
України на користь ОСОБА_1 судові
витрати у розмірі 36 (тридцять шість)
грн. 54 коп.

Покласти на відповідний підрозділ
Державної казначейської служби
України виконання постанови суду в
частині стягнення судових витрат за
рахунок бюджетних асигнувань
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві.

6. Зобов'язати відповідача подати в
місячний строк, після набрання рішення
законної сили, звіт про виконання
даного судового рішення.

Постанова відповідно до ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
набирає законної сили. Постанова суду
може бути оскаржено до суду
апеляційної інстанції в порядку ст. ст.
185-187 Кодексу адміністративного
судочинства України

Головуючий суддя
Маруліна Л.О.