Справа № 810/5128/13-а
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2014-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/5128/13-а
Головуючий у 1-й інстанції: Волков
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

Головуючого судді:
Епель О.В.,

суддів:
Федотова І.В., Ісаєнко
Ю.А.,

за участю секретаря
Бабенка Д.В.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Києві в
приміщенні суду апеляційну скаргу
Київської митниці Міністерства
доходів і зборів України на додаткову
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 24 грудня 2013
року у справі за адміністративним
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю Спільне підприємство
«Украінская Восточная Рибная
Компанія» до Київської митниці
Міністерства доходів і зборів України,
Головного управління Державної
казначейської служби України в
Київській області про визнання
протиправними та скасування рішень
про корегування митної вартості
товарів та відмову в прийнятті митної
декларації і стягнення надлишково
сплачених коштів,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою
відповідальністю Спільне підприємство
«Украінская Восточная Рибная
Компанія» ( далі - позивач ) звернулося
до Київського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Київської
митниці Міністерства доходів і зборів
України ( далі - відповідач 1 ), Головного
управління Державної казначейської
служби України в Київській області (
далі - відповідач 2 ) про:

1. Визнання протиправними та
скасування:

- рішення від 27 травня 2013 року №
125110007/2013/910026/2 щодо коригування митної
вартості товарів, а також про відмову в
прийнятті митної декларації, митному
оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення, оформленого
карткою відмови від 27 травня 2013 року №
125110007/2013/00032;

- рішення від 27 травня 2013 року №
125110007/2013/910027/2 щодо коригування митної
вартості товарів, а також про відмову в
прийнятті митної декларації, митному
оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення, оформленого
карткою відмови від 27 травня 2013 року №
125110007/2013/00033;

- рішення від 24 червня 2013 року №
125110000/2013/010158/2 щодо коригування митної
вартості товарів, а також про відмову в
прийнятті митної декларації, митному
оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення, оформленого
карткою відмови від 24 червня 2013 року №
125110007/2013/00259.

2. Стягнення з Державного бюджету
України надлишково сплачених коштів у
розмірі 566491,60 грн.

Київський окружний адміністративний
суд своєю постановою від 23 грудня 2013
року адміністративний позов
задовольнив частково, визнавши
протиправними рішення від 27 травня 2013
року № 125110007/2013/910026/2 щодо коригування
митної вартості товарів, а також про
відмову в прийнятті митної декларації,
митному оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення, оформленого
карткою відмови від 27 травня 2013 року №
125110007/2013/00032; рішення від 27 травня 2013
року № 125110007/2013/910027/2 щодо коригування
митної вартості товарів, а також про
відмову в прийнятті митної декларації,
митному оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення, оформленого
карткою відмови від 27 травня 2013 року №
125110007/2013/00033; рішення від 24 червня 2013
року № 125110000/2013/010158/2
щодо коригування митної вартості
товарів, а також про відмову в
прийнятті митної декларації, митному
оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення, оформленого
карткою відмови від 24 червня 2013 року №
125110007/2013/00259 та стягнувши з Державного
бюджету України надлишково сплачені
кошти у розмірі 566491,60 грн.

24 грудня 2013 року Київським окружним
адміністративним судом було винесено
додаткову постанову, якою вирішено
питання щодо задоволення позовної
вимоги про стягнення з Державного
бюджету України на користь позивача
надлишково сплачених коштів у розмірі
566491,60 грн. та стосовно розподілу
судових витрат.

Не погоджуючись з додатковим судовим
рішенням, Київська митниця
Міністерства доходів і зборів України
звернулася з апеляційною скаргою, в
якій просить скасувати додаткову
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 24 грудня 2013
року, так як, на думку апелянта,
зазначену постанову суду прийнято з
порушенням норм процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Згідно до частини 4 статті 196 Кодексу
адміністративного судочинства
України, неприбуття у судове засідання
сторін або інших осіб, які беруть
участь у справі, належним чином
повідомлених про дату, час і місце
апеляційного розгляду, не перешкоджає
судовому розгляду справи.

Відповідно до частини 1 статті 41
Кодексу адміністративного судочинства
України, у разі неявки у судове
засідання всіх осіб, які беруть участь
у справі, чи якщо відповідно до
положень цього Кодексу розгляд справи
здійснюється за відсутності осіб, які
беруть участь у справі (у тому числі при
розгляді справи в порядку письмового
провадження), фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Розглянувши доводи апеляційної
скарги, перевіривши повноту
встановлення судом першої інстанції
фактичних обставин справи та
правильність застосування ним норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню, а
додаткова постанова суду - скасуванню,
з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи, між
товариством з обмеженою
відповідальністю Спільне підприємство
«Украінская Восточная Рибная
Компанія» ( далі - ТОВ СП «Украінская
Восточная Рибная Компанія» ) та
компанією Kilic Gida Urunleri Ithalat Ihracat Ve Tic. A.S.
(Туреччина) було укладено
зовнішньоекономічний контракт 23
березня 2012 року № 1.

27 травня 2013 року позивачем для митного
оформлення товару контролюючому
органу було подано митні декларації №
125110007/2013/374476 із застосуванням основного
методу визначення митної вартості
товару ( за ціною договору ) у розмірі
351517,03 грн. ( 33988,80 Євро ) та №
125110007/2013/374468 із застосуванням основного
методу визначення митної вартості
товару ( за ціною договору ) у розмірі
491706,80 грн. ( 47544,00 Євро ).

На підтвердження вартості товару,
указаної у зазначених деклараціях,
позивачем до органів митного контролю
було надано: картку обліку особи, яка
здійснює операції з товарами від 09
листопада 2012 року № 807/2012/0000745;
зовнішньоекономічний контракт від 27
березня 2013 року № 1 з додатками до
нього; рахунки-фактури ( комерційні
інвойси ) від 23 травня 2013 року № 233097 та
№ 233096; міжнародні автомобільні
накладні (CMR) від 24 травня 2013 року № 0006502
та від 23 травня 2013 року № 00068898;
рахунки-фактури про надання
транспортно-експедиційних послуг від 27
травня 2013 року № 556 та № 557; договір
(контракт) на перевезення від 10 травня
2012 року № 01-10/05/2012; копії митних
декларацій країни відправлення від 23
травня 2013 року № 13071300EX001747 та №
13071300EX0011745; прайс-листи виробника від 23
травня 2013 року.

Однак, 27 травня 2013 року Київська
митниця Міндоходів прийняла рішення
від 27 травня 2013 року № 125110007/2013/910026/2
щодо коригування митної вартості
товарів, згідно з яким вартість
задекларованого товару була визначена
за шостим ( резервним ) методом та
збільшена на 136948,31 грн., та винесла
картку відмови у прийнятті митної
декларації, митному оформленні випуску
чи пропуску товарів, транспортних
засобів комерційного призначення №
125110007/2013/00032, і № 125110007/2013/910027/2 щодо
коригування митної вартості товарів,
згідно з яким вартість задекларованого
товару була визначена за шостим (
резервним ) методом та збільшена на
34838,40 грн., та винесла картку відмови у
прийнятті митної декларації, митному
оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення №
125110007/2013/00033.

У зв'язку з цим, позивач надав
відповідачу 1 нові митні декларації
№ 125110007/2013/374477 та №
125110007/2013/374478, в яких відкоригував митну
вартість товару з урахуванням рішення
митного органу щодо коригування митної
вартості, сплатив до державного
бюджету всі митні платежі, у тому числі
й різницю між сумою митних платежів,
обчисленою згідно з митною вартістю
товарів, визначеною декларантом, та
сумою митних платежів, обчисленою
згідно з митною вартістю товарів,
визначеною митним органом.

На цій підставі уповноваженою особою
Київської митниці Міндоходів прийнято
рішення про завершення митного
оформлення товару позивача, пропуск
його на митну територію України та
випуск у вільний обіг.

Далі, 24 червня 2013 року позивачем для
митного оформлення товару
контролюючому органу було подано митну
декларацію № 125110007/2013/332197 із
застосуванням основного методу
визначення митної вартості товару ( за
ціною договору ) у розмірі 268911,44 грн.
( 25487,40 Євро ).

На підтвердження вартості товару,
указаної у зазначеній декларації,
позивачем до органів митного контролю
було надано: картку обліку особи, яка
здійснює операції з товарами від 09
листопада 2012 року № 807/2012/0000745;
зовнішньоекономічний контракт від 27
березня 2013 року № 1 з додатками до
нього; рахунок фактуру (комерційний
інвойс) від 20 червня 2013 року № 233318;
міжнародну автомобільну накладну (CMR)
від 20 червня 2013 року № 0075884;
рахунок-фактуру про надання
транспортно-експедиційних послуг від 24
червня 2013 року № 563; договір (контракт)
на перевезення від 10 травня 2012 року №
01-10/05/2012; копію митної декларації країни
відправлення від 23 травня 2013 року №
13071300EX002240; прайс-лист виробника від 20
червня 2013 року.

24 червня 2013 року Київська митниця
Міндоходів прийняла рішення
№ 125110007/2013/010158/2 щодо
коригування митної вартості товарів,
згідно з яким вартість задекларованого
товару була визначена за шостим (
резервним ) методом та збільшена на
294704,89 грн., та винесла картку відмови у
прийнятті митної декларації, митному
оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення №
125110007/2013/00259.

У зв'язку з цим, позивач надав
відповідачу 1 нову митну декларацію №
125110007/2013/332207, в якій відкоригував митну
вартість товару з урахуванням рішення
митного органу щодо коригування митної
вартості, сплатив до державного
бюджету всі митні платежі, у тому числі
й різницю між сумою митних платежів,
обчисленою згідно з митною вартістю
товарів, визначеною декларантом, та
сумою митних платежів, обчисленою
згідно з митною вартістю товарів,
визначеною митним органом.

На цій підставі уповноваженою особою
Київської митниці Міндоходів прийнято
рішення про завершення митного
оформлення товару позивача, пропуск
його на митну територію України та
випуск у вільний обіг.

Колегія суддів встановила, що
задовольняючи позовні вимоги у частині
визнання протиправними оскаржуваних
рішень про корегування митної вартості
товару та карток відмови у прийнятті
митної декларації і стягнення з
Державного бюджету України надмірно
сплачених коштів, суд першої інстанції
виходив з того, що розбіжності,
виявлені відповідачем 1 у ціні товару,
заявленій позивачем при здійсненні
його митного оформлення, та
відомостями про митну вартість на
аналогічні товари, наявними в системі
аналізу та управління ризиками за
напрямом митної вартості, а також
відмова ТОВ СП «Украінская Восточная
Рибная Компанія» надати на вимогу
контролюючого органу додаткову
уточнюючу документації під час
здійснення митного контролю не
спростовують правильності обчислення
позивачем митної вартості товару за
ціною договору та не може бути
підставою для прийняття рішення про
коригування заявленої митної вартості
товару за шостим (резервним) методом.

Однак, судова колегія не може
погодитися з такими висновками суду
першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини
регулюються нормами Митного кодексу
України (далі - МК України), Порядком
виконання митних формальностей при
здійсненні митного оформлення товарів
із застосуванням митної декларації на
бланку єдиного адміністративного
документа, затвердженим Наказом
Міністерства фінансів України від 30
травня 2012 № 631 (далі - Порядок).

Так, згідно з пунктом 2 статті 52 МК
України, декларант зобов'язаний
подавати митному органу достовірні
відомості про визначення митної
вартості, які повинні базуватися на
об'єктивних, документально
підтверджених даних, що піддаються
обчисленню.

У частині 2 статті 53 МК України
визначено перелік документів, які
декларант повинен подавати для
підтвердження митної вартості товару,
заявленої у декларації, і методу,
обраного для її обчислення. До таких
документів належать: декларація митної
вартості, зовнішньоекономічний
договір (контракт) або документ, який
його замінює, та додатки до нього у разі
їх наявності, рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу), якщо рахунок
сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару, за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару,
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів, копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню, якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

Разом з тим, частиною 3 статті 53 МК
України прямо передбачено, що у разі
якщо документи, зазначені у частині 2
цієї статті, містять розбіжності,
наявні ознаки підробки або не містять
всіх відомостей, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості товарів, чи відомостей щодо
ціни, яка була фактично сплачена або
підлягає сплаті за ці товари, декларант
або уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу зобов'язані
протягом 10 календарних днів надати (за
наявності) такі додаткові документи:
договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); рахунки
про сплату комісійних, посередницьких
послуг, пов'язаних із виконанням умов
договору (угоди, контракту); виписку з
бухгалтерської документації;
ліцензійний чи авторський договір
покупця, що стосується оцінюваних
товарів та є умовою продажу оцінюваних
товарів; каталоги, специфікації,
прейскуранти (прайс-листи) виробника
товару; копію митної декларації країни
відправлення; висновки про якісні та
вартісні характеристики товарів,
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями, та/або
інформація біржових організацій про
вартість товару або сировини.

Відповідно до підпункту 4.5.10 пункту 4.5
розділу 4 Порядку, перевірка
правильності визначення митної
вартості товарів належить до митних
формальностей, що виконуються при
митному оформленні митної декларації.

Частиною 1 статті 54 МК України
регламентовано, що контроль
правильності визначення митної
вартості товарів здійснюється органом
доходів і зборів під час проведення
митного контролю і митного оформлення
шляхом перевірки числового значення
заявленої митної вартості.

Згідно з пунктом 1 частини 4 статті 54 МК
України, орган доходів і зборів під час
здійснення контролю правильності
визначення митної вартості товарів
зобов'язаний здійснювати контроль
заявленої декларантом або
уповноваженою ним особою митної
вартості товарів шляхом перевірки
числового значення заявленої митної
вартості, наявності в поданих
зазначеними особами документах усіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари.

Відповідно до частини 2 статті 58
Митного кодексу України, метод
визначення митної вартості товарів за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні.

Пунктом 4.4 розділу IV Порядку прямо
передбачено, що митний орган відмовляє
у прийнятті МД виключно з таких
підстав: МД не містить усіх відомостей
або подана без рахунка або іншого
документа, який визначає вартість
товару та у випадках, встановлених
Кодексом, ДМВ; ЕМД не містить
встановлених законодавством
обов'язкових реквізитів; МД подано з
порушенням інших вимог, встановлених
Кодексом.

Отже, з викладених законодавчих
положень вбачається, що встановлення
дійсності заявленої митної вартості
товару є не лише повноваженням
контролюючих митних органів, а й їх
обов'язком, який здійснюється шляхом
співставлення митної вартості товару,
зазначеної суб'єктом господарювання у
митній декларації із даними
документації, поданої декларантом.

При цьому, у випадках виявлення
розбіжностей або виникнення сумнівів
щодо правильності визначення митної
вартості товару законодавством
передбачено право контролюючого
митного органу витребувати у
декларанта відповідну додаткову
підтверджуючу документацію та
відмовляти у прийнятті митної
декларації, зокрема, у випадку
ненадання суб'єктом господарювання
такої документації.

Так, дослідивши обставини справи,
колегія суддів встановила, що
документація, подана позивачем для
здійснення митного оформлення товару
містить розбіжності, а саме: прайс-лист
виробника товару, поданий ТОВ СП
«Украінская Восточная Рибная
Компанія» контролюючому органу разом
зі спірними митними деклараціями
містить ціни на на всі, а лише на окремі
розмірні ряди продукції, що, на думку
колегії суддів, суперечить самій
сутності даного документу, оскільки
основним призначенням прайс-листа є
ознайомлення потенційних контрагентів
продавця ( виробника ) з цінами на його
товар у відповідному асортиментів.

Крім того, з матеріалів справи
вбачається наявність певних
неточностей у товаросупровідних
документах позивача, зокрема, дата
видачі сертифіката походження товару є
пізнішою за дату його відправлення, яка
вказана в експортній митній декларації

Разом з тим, як було встановлено судом
першої інстанції, підтверджується
фактами у матеріалах справи та не
заперечується самим декларантом
апелянтом, позивачем на вимогу
контролюючого митного органу не було
надано додаткових уточнюючих
документів, що підтверджують заявлену
митну вартість товару так само, як і не
було надано обґрунтованих пояснень
щодо неможливості подання
витребуваних документів.

Суд апеляційної інстанції також
звертає увагу на те, що відповідач 1,
діючи на підставі та в порядку,
визначеному приписами частини 3 статті
57 МК України, згідно до якої кожний
наступний метод визначення митної
вартості товарів застосовується лише у
разі, якщо митна вартість товарів не
може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм МК України,
обґрунтував та довів неможливість
застосування ним жодного з методів
обчислення митної вартості товару, які
передують шостому (резервному) методу.

Так, застосування методів визначення
митної вартості товарів, які передують
резервному методу, у відповідності до
правових приписів статей 60-64 МК України
та положень Генеральної угоди з
тарифів і торгівлі від 1994 року (GATT), яка
ратифікована Верховною радою України,
потребує наявності у контролюючого
митного органу інформації щодо
ідентичних та/або подібних
(аналогічних) товарів, що продавалися
на експорт в Україну з Китаю і час
експорту яких збігається з часом
експорту оцінюваних товарів або є
максимально наближеним до нього.

Дослідження приписів розділу IV
Порядку надає підстави для висновку
про те, що орган доходів і зборів при
здійсненні митного контролю та митного
оформлення товарів використовує
цінову інформацію в базі ЄАІС, що надає
можливість здійснити порівняння із
ціновими показниками таких же, схожих,
ідентичних, подібних (алогічних)
товарів інших імпортерів, які ввозили
товар за аналогічним кодом згідно
УКТЗЕД на територію України у
максимально наближений час до часу
імпорту товарів позивачем.

Разом з тим, на момент перевірки
визначеної позивачем митної вартості
товарів у базі ЄАІС зазначена
інформація не містилася, а ТОВ СП
«Украінская Восточная Рибная
Компанія» такі відомості до
контролюючих митних органів надано не
було, що свідчить про відсутність
правових підстав у відповідача для
застосування методів обчислення
митної вартості товару, передуючих
резервному методу.

Отже, колегія суддів вважає, що у даному
випадку відповідач 1, приймаючи
оскаржувані рішення про коригування
митної вартості товарів та виносячи
картки відмови у прийнятті митних
декларацій, діяв на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, які
передбачені Конституцією та законами
України, що обумовлює відсутність
правових підстав для скасування
оскаржуваного рішення та, відповідно,
для стягнення на користь ТОВ СП
«Украінская Восточная Рибная
Компанія» коштів у розмірі 566491,60 грн. та
суми сплаченого ним судового збору.

При цьому, відповідно до частини 1
статті 168 КАС України, суд, що ухвалив
судове рішення, може за заявою особи,
яка брала участь у справі, чи з власної
ініціативи прийняти додаткову
постанову чи постановити додаткову
ухвалу у випадках, якщо:1) щодо однієї із
позовних вимог, з приводу якої
досліджувалися докази, чи одного з
клопотань не ухвалено рішення;2) суд,
вирішивши питання про право, не
визначив способу виконання судового
рішення;3) судом не вирішено питання про
судові витрати.

Згідно з частиною 1 статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що оскільки у
даному випадку були відсутні жодні
правові підстави для задоволення
позовних вимог товариства з обмеженою
відповідальністю Спільне підприємство
«Украінская Восточная Рибная
Компанія», то й відповідно вирішення
питання щодо задоволення позовної
вимоги про стягнення з Державного
бюджету України на користь позивача
надлишково сплачених коштів у розмірі
566491,60 грн. та здійснення розподіл
судових витрат на користь позивача
судом першої інстанції шляхом
ухвалення додаткового судового
рішення є неправомірним,
необґрунтованим та безпідставним.

Таким чином, судова колегія приходить
до висновку про те, що судом першої
інстанції було неповно з'ясовано
обставини, які мають значення для
справи та порушено норми
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення питання.

Відповідно до статті 202 КАС України,
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення, зокрема, є
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи та порушення
норм матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

З огляду на це, колегія суддів вважає за
необхідне апеляційну скаргу Київської
митниці Міністерства доходів і зборів
України - задовольнити, а додаткову
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 24 грудня 2013
року - скасувати.

Керуючись ст. ст. 41, 160, 195, 196, 198, 202,
205, 207, 212, 254 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Київської
митниці Міністерства доходів і зборів
України - задовольнити.

Додаткову постанову Київського
окружного адміністративного суду від 24
грудня 2013 року - скасувати.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів в
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя

Епель О.В.

Судді:

Федотов І.В.

Ісаєнко Ю.А.