Справа № 826/11771/13-а
Суддя: Аліменко В.О.
Дата ухвалення: 2014-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Кротюк О.В.
Суддя-доповідач: Аліменко
У Х В А Л А

Іменем України

10 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді
Аліменко В.О.,

суддів
Безименної Н.В., Кучми А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу позивача
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на
Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 29.08.2013 року у справі за
адміністративним позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 до Державної
податкової інспекції у Подільському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві про визнання
протиправним та скасування акту
перевірки, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2013 року Фізична
особа-підприємець ОСОБА_3 звернувся до
Окружного адміністративного суду м.
Києва з адміністративним позовом до
Державної податкової інспекції у
Подільському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві, в
якому просив визнати протиправним та
скасувати акт №127/17-2-04/НОМЕР_1 від 20.06.2013
про результати документальної
позапланової невиїзної перевірки
фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 з
питання правомірності нарахування
податкового кредиту та податкових
зобов'язань в декларації з податку на
додану вартість за період з 01.02.2013 по
28.02.2013.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
29.08.2013 року в задоволені
адміністративного позову - відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою
Постановою, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просять скасувати в
повному обсязі Постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
29.08.2013 року. Свої вимоги апелянт
аргументує тим, що суд першої інстанції
неповно з'ясував обставини, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи та
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи або питання.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши доводи апеляційної скарги
наявними у справі доказами, колегія
суддів приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
відповідачем 19 червня 2013 року
оформлено наказ, яким, на підставі
підпункту 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 та ст.. 79 ПК
України, прийнято рішення провести
документальну позапланову невиїзну
перевірку позивача з питання
правомірності нарахування податкового
кредиту та податкових зобов'язань в
декларації з податку на додану
вартість за період з 01.02.2013 по 28.02.2013.

Копію оскаржуваного наказу
відповідачем 19 червня 2013 року
направлено позивачу рекомендованим
листом з повідомленням про вручення та
отримано представником позивача 25
червня 2013 року.

Відмовляючи в задоволені
адміністративного позову суд першої
інстанції дійшов висновку, що
позивачем не надано належних доказів
на підтвердження обставин, якими
обґрунтовується позов.

Надаючи правову оцінку доводам
позивача, колегія суддів приходить до
наступного.

Основним нормативно-правовим
документом, що регулює спірні
правовідносини є Податковий кодекс
України.

Як встановлено судом, документальна
позапланова невиїзна перевірка
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 була
проведена відповідачем відповідно до
наказу начальника ДПІ у Подільському
районі м. Києва ДПС № 109 від 19.06.2013 року
про проведення документальної
невиїзної перевірки, на підставі пп.
78.1.1. п. 78.1 ст.78, ст.79 Податкового кодексу
України, з питань відомостей щодо
правових відносин з платником
податків.

Відповідно до ст. 75 Податкового кодексу
України, органи державної податкової
служби мають право проводити
камеральні, документальні (планові та
позапланові; виїзні та невиїзні) та
фактичні перевірки.

Відповідно до п.п. 78.1.1 п. 78.1 статті 78 ПК
України - документальна позапланова
перевірка здійснюється у випадку коли
за наслідками перевірок інших
платників податків або отримання
податкової інформації виявлено факти,
що свідчать про можливі порушення
платником податків податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби, якщо платник
податків не надасть пояснення та їх
документальні підтвердження на
обов'язковий письмовий запит органу
державної податкової служби протягом 10
робочих днів з дня отримання запиту.

З аналізу наведеної правової норми
колегія суддів приходить до висновку,
що можливість для проведення
документальної позапланової перевірки
та прийняття відповідного наказу на
підставі п.п. 78.1.1 п. 78.1 статті 78 ПК
України виникає виключно за наявності
двох умов: 1) виявлення фактів, що
свідчать про можливі порушення
платником податків податкового,
валютного та іншого законодавства; 2) не
надання платником пояснень та їх
документального підтвердження на
запит податкового органу протягом 10
робочих днів з дня отримання запиту.

Пунктом 78.4 статті 78 Податкового
кодексу України, встановлено, що про
проведення документальної
позапланової перевірки керівник
органу державної податкової служби
приймає рішення, яке оформлюється
наказом.

Згідно із пунктом 86.9 статті 86
Податкового кодексу України та пунктом
7 розділу IV наказу Державної податкової
адміністрації України № 984 від 22.12.2010
«Про затвердження Порядку оформлення
результатів документальних перевірок
з питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства»
зареєстрованому в Міністерстві
юстиції України 12.01.2011 за № 34/18772, у разі
якщо грошове зобов'язання
розраховується органом державної
податкової служби за результатами
перевірки, призначеної відповідно до
кримінально-процесуального закону або
закону про оперативно-розшукову
діяльність, податкове
повідомлення-рішення за результатами
такої перевірки не приймається до дня
набрання законної сили відповідним
рішенням суду. Матеріали перевірки
разом з висновками органу державної
податкової служби передаються
правоохоронному органу, що призначив
перевірку. Статус таких матеріалів
перевірки та висновків органу
державної податкової служби
визначається
кримінально-процесуальним законом або
законом про оперативно-розшукову
діяльність.

Підставою для призначення
відповідачем документальної
позапланової невиїзної перевірки
позивача було ненадання останнім
пояснень та їх документального
підтвердження на письмові запити
органу державної податкової служби від
14.05.2013 року № 3555/г/17-1-12 з приводу надання
пояснень та документальне
підтвердження фінансово-господарської
діяльності за період з 01.02.2013 року по
28.02.2013 року.

Однак, як вбачається з матеріалів
справи та встановлено судом
апеляційної інстанції, позивачем
надано повне документальне
підтвердження фінансово-господарської
діяльності, отже підстав для
проведення зазначеної перевірки не
було.

Крім того, наказ про призначення
перевірки не містить посилань на жодну
з обставин, яка визначена у ст.ст.77, 78
Податкового кодексу України, тобто
відповідач порушив вимогу ст.ст.77, 78
Податкового кодексу України щодо
необхідності наявності підстав для
проведення позапланової виїзної
документальної перевірки, а тому суд,
вважає наказ про призначення перевірки
протиправним, який підлягає
скасуванню.

Крім того, колегія суддів звертає увагу
на таке.

Згідно зі ст. 79 Податкового кодексу
України документальна невиїзна
перевірка здійснюється у разі
прийняття керівником органу державної
податкової служби рішення про її
проведення та за наявності обставин
для проведення документальної
перевірки, визначених статтями 77 та 78
цього Кодексу. Документальна невиїзна
перевірка здійснюється на підставі
зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1
статті 75 цього Кодексу документів та
даних, наданих платником податків у
визначених цим Кодексом випадках, або
отриманих в інший спосіб, передбачений
законом.

Частиною другою статті 79 Податкового
Кодексу України передбачено, що
документальна позапланова невиїзна
перевірка проводиться посадовими
особами органу державної податкової
служби виключно на підставі рішення
керівника органу державної податкової
служби, оформленого наказом, та за
умови надіслання платнику податків
рекомендованим листом із
повідомленням про вручення або
вручення йому чи його уповноваженому
представнику під розписку копи наказу
про проведення документальної
позапланової невиїзної перевірки та
письмового повідомлення про дату
початку та місце проведення такої
перевірки.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом апеляційної
інстанції, повідомлення та Наказ
позивач отримав 25.06.2013 року, тобто в
момент проведення перевірки, що є
порушенням п.79.2 ст. 79 Податкового
кодексу України.

Однак, вище зазначені дії відповідача
не були предметом адміністративного
позову.

Що стосується скасування Акту
№127/17-2-04/НОМЕР_1 від 20.06.2013 року про
результати документальної
позапланової невиїзної перевірки,
колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до частина 2 статті 2 КАС
України чітко вказує, що до
адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією та Законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. З КАС України
адміністративний позов - це звернення
до адміністративного суду про захист
прав свобод та інтересів у
публічно-правових відносинах.

Адміністративний позов - звернення до
адміністративного суду про захист
прав, свобод та інтересів у
публічно-правових відносинах (п. 6 ч.1 ст.
3 КАС України).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 17 КАС України
компетенція адміністративних судів
поширюється на спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності.

Враховуючи положення законодавства,
під актом державного чи іншого органу
слід розуміти юридичну форму рішень
цих органів - офіційний письмовий
документ, який породжує певні наслідки,
спрямований на регулювання тих чи
інших відносин і має обов'язковий
характер для суб'єктів цих відносин.

Рішення суб'єкта владних повноважень у
контексті положень КАС України
необхідно розуміти як
нормативно-правові акти, так і правові
акти індивідуальної дії.

Нормативно-правові акти - рішення, дію
яких поширено на невизначене або
визначене загальними ознаками коло
осіб і які призначені для
неодноразового застосування щодо
цього кола осіб.

Правові акти індивідуальної дії -
рішення, які є актом одноразового
застосування норм права і дію яких
поширено на конкретних осіб або які
стосуються конкретної ситуації, за
своєю природою ненормативні правові
акти, на відміну від нормативних,
встановлюють не загальні правила
поведінки, а конкретні приписи,
звернені до окремого індивіда чи
юридичної особи, застосовуються
одноразово й після реалізації
вичерпують свою дію.

Усі рішення суб'єкта владних
повноважень мають підзаконний
характер, тобто повинні бути прийняті
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що визначені законом.

В свою чергу, акт перевірки лише фіксує
обставини, встановлені під час
проведення перевірки, факти виявлених
порушень законодавства та не є
остаточним документом, зобов'язуючим
до вчинення будь-яких дій. Права та
обов'язки для суб'єкта, перевірку якого
проведено, породжує саме рішення,
прийняте на підставі складеного за
результатами перевірки акту.

Отже, акт перевірки, не породжує певних
правових наслідків, висновки акту не
мають обов'язкового характеру для
позивача.

Якщо виходити з положень
правознавства, то такі акти не можна
визначити як документи, які містять
норми права загальної або
індивідуальної дії. Вони не можуть
створювати нових правових норм,
доповнювати чи змінювати чинне
законодавство та не мають
обов'язкового характеру для суб'єкта по
відношенню, до якого вони винесенні.

Тобто, вищезазначені акти, що складені
за результатами проведеної перевірки,
не мають обов'язкового характеру і не
набувають статусу рішення в розумінні
п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС України, внаслідок чого
не можуть бути оскарженні в
адміністративному суді в порядку
адміністративного судочинства.

Як вбачається з адміністративного
позову акт №127/17-2-04/НОМЕР_1 від 20.06.2013
року про результати документальної
позапланової невиїзної перевірки не є
рішенням суб'єкта владних повноважень
(нормативно-правовим актом
індивідуальної дії), яке тягне за собою
правові наслідки відносно позивача, не
спрямоване на регулювання тих чи інших
суспільних відносин і не має
обов'язкового характеру для позивача.
Отже зазначений позов не є таким, що
відповідає матеріально-правовому
способу захисту порушеного права, а
тому дана вимога не може бути предметом
розгляду та вирішення судом
адміністративної юрисдикції.

Крім того, колегія суддів зазначає, що
за результатами перевірки вимога
відповідачем не приймалося.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів
приходить до висновку, що доводи
викладені в апеляційній скарзі не
знайшли свого підтвердження,
оскаржувана постанова прийнята судом
відповідно до норм матеріального та
процесуального права, а тому підстави
для задоволення апеляційної скарги
відсутні.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 200, 205, 206, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 на Постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 29.08.2013 року - залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 29.08.2013 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня складення
Ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя
В.О. Аліменко

Судді
Н.В. Безименна

А.Ю. Кучма

.

Головуючий суддя
Аліменко В.О.

Судді:
Безименна Н.В.

Кучма А.Ю.