Справа № 10438/11/2070
Суддя: Шляхова О.М.
Дата ухвалення: 2014-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний
вул. Мар'їнська, 18-Б-3 П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Харківський окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді -
за участі секретаря - Браварець К.В.,
за участі : позивача - ОСОБА_1 . (паспорт
представника відповідача - Ролінського
Б.І. (довіреність №1063/9/10-014 від 12.03.2014р.),
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Харківського
окружного адміністративного суду
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Державної податкової
інспекції у Дзержинському районі м.
Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області про
скасування податкового
повідомлення-рішення,-
Позивач звернувся до Харківського
окружного адміністративного суду з
зазначеним позовом та просить суд
скасувати податкове повідомлення -
рішення № від 29.04.2011 року.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 12.09.2011 року
адміністративний позов у справі за
позовом ОСОБА_1 до Державної
податкової інспекції у Дзержинському
районі міста Харкова про скасування
податкового повідомлення-рішення -
задоволено в повному обсязі .

Не погоджуючись з постановою
Харківського окружного
адміністративного суду від 12.09.2011 року
відповідачем подано апеляційну скаргу.

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 07.12.2011 року
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 12.09.2011 року
частково скасовано, та прийнято нову
постанову, якою частково відмовлено у
задоволенні позову.

Не погоджуючись з постановою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 07.12.2011 року
позивач подав касаційну скаргу.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
від 11.03.2014 року касаційну скаргу
позивача задоволено частково,
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 12.09.2011 року
та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 07.12.2011 року
скасовано , а справу направлено до
Харківського окружного
адміністративного суду на новий
розгляд.

Ухвалою суду від 27.03.14 року прийнято
справу до провадження.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач зазначив, що відповідачем
безпідставно нараховано земельний
податок з фізичних осіб, оскільки він
не має у власності та користуванні
земельної ділянки, на яку податковий
орган нараховує зазначений податок.
Посилаючись на вказані обставини,
позивач у судовому засіданні підтримав
позов та просив суд ухвалити рішення
про задоволення позову.

Протокольно ухвалою суду було замінено
первинного відповідача - Державну
податкову інспекцію у Дзержинському
районі міста Харкова на відповідача -
Державну податкову інспекцію у
Дзержинському районі міста Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області у зв"язку з
ліквідацією первинного відповідача та
правонаступництвом до нового
відповідача.

Відповідач у судовому засіданні
заперечував проти задоволення
позовних вимог, посилаючись на доводи
та обґрунтування, які зазначені у
письмових запереченнях на
адміністративний позов.

Суд, дослідивши матеріали справи,
заслухавши доводи представників
позивача та відповідача, встановив
наступне.

Судом встановлено, що відповідачем
29.04.2011 року прийнято податкове
повідомлення-рішення № , яким
ОСОБА_1 було нараховано 3837,62 грн.
земельного податку з фізичних осіб (а.с.
4).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 має
свідоцтво про право власності на
нерухоме майно, а саме: нежитлове
приміщення 1-го поверху загальною
площею 160 м.кв., яке розташоване у жилому
двоповерховому будинку за адресою:
АДРЕСА_1 (а.с.23).

З листа Харківської регіональної філії
Державного підприємства "Центр
державного земельного кадастру" №07/5178
від 16.06.10 р. вбачається, що на підставі
договору оренди (реєстраційний номер
№63219/04 від 16.11.2004 р.) позивачу надана у
користування земельна ділянка
загальною площею 0,0029 га. для
реконструкції нежитлових приміщень
під магазин продовольчих товарів з
прибудовою та влаштуванням окремого
входу, яка розташована за адресою:
АДРЕСА_1.

Договір оренди №63219/04 від 16.11.2004 р.
анульовано та в Державному реєстрі
земель за гр.ОСОБА_1 зареєстровано
договір оренди на земельну ділянку за
адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер
31 від 09.02.2010 року) площею 0,0029 га з
цільовим призначенням : обслуговування
прибудови з окремим входом до магазину
продовольчих товарів.

Оплата орендної плати за земельну
ділянку, яка надана позивачу на праві
договору оренди, сторонами не
оскаржується та не є предметом
розгляду даної справи.

Суд зазначає що відповідачем прийнято
податкове повідомлення-рішення №
від 29.04.2011 року, яким позивачу
відповідно до п.п. 54.3.3 пункту 54.3 ст. 54
розділу II та п. 286.5 ст. 286 розділу XIII
Податкового кодексу визначено
податкове зобов'язання стосовно
земельного податку у розмірі 3837,62 грн.
за земельну ділянку, на якій
розташовані нежитлові приміщення 1-го
поверху загальною площею 160 кв.м. за
адресою АДРЕСА_1, що належать позивачу
на праві приватної власності.

З приводу посилань відповідача на
необхідність сплати ОСОБА_1 податку на
землю за відсутності документу, який
посвідчує право власності земельної
ділянки при фактичному її
використанні, судом встановлено
наступне.

Суд зазначає, що спірні земельні
відносини регулюються Земельним
кодексом України, а справляння плати за
землю - Податковим кодексом України.

Згідно з ст.120 Земельного Кодексу
України ( в редакції , яка діяла на
момент виникнення спірних
правовідносин) у разі набуття права
власності на жилий будинок, будівлю або
споруду, що перебувають у власності,
користуванні іншої особи, припиняється
право власності, право користування
земельною ділянкою, на якій
розташовані ці об'єкти. До особи, яка
набула право власності на жилий
будинок, будівлю або споруду, розміщені
на земельній ділянці, що перебуває у
власності іншої особи, переходить
право власності на земельну ділянку
або її частину, на якій вони розміщені,
без зміни її цільового призначення.

У разі набуття права власності на
жилий будинок, будівлю або споруду
фізичними або юридичними особами, які
не можуть мати у власності земельних
ділянок, до них переходить право
користування земельною ділянкою, на
якій розташований жилий будинок,
будівля або споруда, на умовах оренди.

Істотною умовою договору, який
передбачає набуття права власності на
жилий будинок, будівлю або споруду, є
кадастровий номер земельної ділянки,
право на яку переходить у зв'язку з
набуттям права власності на ці об'єкти.

Укладення договору, який
передбачає набуття права власності на
жилий будинок, будівлю або споруду, що
пов'язане з переходом права на частину
земельної ділянки, здійснюється після
виділення цієї частини в окрему
земельну ділянку та присвоєння їй
окремого кадастрового номера.

Судом встановлено, що документи,
які посвідчують право власності на
земельну ділянку за цільовим
використанням : для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд на ім"я
ОСОБА_1 в Державному реєстрі земель по
м.Харків не зареєстровані,що
підтверджується листом Харківської
регіональної філії Державного
підприємства "Центр Державного
земельного кадастру" №49 від 20.01.10р.

Доказів того, що земельній
ділянці площею 160 кв.м. за адресою.:
АДРЕСА_1 присвоєно кадастровий номер
відповідачем не надано.

Відповідно до статей 125 Земельного
кодексу України право власності на
земельну ділянку, а також право
постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав.
Право власності, користування
земельною ділянкою оформлюється
відповідно до Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень".

Згідно зі статтею 116 Земельного кодексу
України громадяни та юридичні особи
набувають права власності та права
користування земельними ділянками із
земель державної або комунальної
власності за рішенням органів
виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування в межах
їх повноважень, визначених цим
Кодексом або за результатами
аукціону. Набуття права власності
громадянами та юридичними особами на
земельні ділянки, на яких
розташовані об'єкти, які підлягають
приватизації, відбувається в порядку,
визначеному частиною першою статті 128
цього Кодексу. Набуття права на землю
громадянами та юридичними особами
здійснюється шляхом передачі
земельних ділянок у власність або
надання їх у користування.

Сторонами по справі визнано, що у
позивача відсутні документи, які
посвідчують право власності або
користування земельною ділянкою, на
якій розташовані нежитлові приміщення
1-го поверху, загальною площею 160 кв.м. за
адресою АДРЕСА_1.

Крім того, судом встановлено, що
будівля за адресою АДРЕСА_1 є
двоповерховою згідно листа КП
"Жилкомсервіс" №Н-13/47670703 від 05.01.13 року.

Відповідно до вимог п. 286.1 ст. 286 ПК
України підставою для нарахування
земельного податку є дані державного
земельного кадастру.

Як було встановлено в судовому
засіданні та не заперечувалось
сторонами по справі земельній ділянці,
яка розташована під багатоквартирним
будинком по АДРЕСА_1 кадастрового
номеру не присвоювалось.

Згідно з положеннями п. 286.6. ст.286 ПК
України за земельну ділянку, на якій
розташована будівля, що перебуває у
спільній власності кількох юридичних
або фізичних осіб, податок
нараховується з урахуванням при
будинкової території кожному з таких
осіб:

1) у рівних частинах - якщо будівля
перебуває у спільній сумісній
власності кількох осіб, але не поділена
в натурі, або одній з таких
осіб-власників, визначеній за їх
згодою, якщо інше не встановлено судом;

2) пропорційно належній частці кожної
особи - якщо будівля перебуває у
спільній частковій власності;

3) пропорційно належній частці кожної
особи - якщо будівля перебуває у
спільній сумісній власності і поділена
в натурі.

Суд не приймає посилання відповідача
на п.3 ст. 125 Земельного кодексу України,
оскільки ним не надано доказів
фактичного використання позивачем
земельною ділянкою.

Виходячи з аналізу зазначених положень
Земельного кодексу України та
Податкового кодексу України, суд
приходить до висновку, що законодавець
визначив декілька підстав для
нарахування земельного податку, у тому
числі для будівель, які перебувають у
спільній частковій власності, а саме:
наявність відповідного кадастрового
номеру на земельну ділянку; наявність
власника або користувача земельної
ділянки; наявність вирахуваної частки
належної земельної ділянки під
будинком та прибудинкової території
кожного власника квартири в
багатоповерховому будинку.

Суд зазначає, що податок на землю
позивачу був нарахований лише
враховуючи ті обставини, що він є
власником нежитлового приміщення на
першому поверсі багатоповерхового
будинку та з врахуванням лише її площі
у розмірі 160 кв.м. без дотримання вище
зазначених судом обов'язкових вимог,
без отримання та дослідження
відповідачем необхідних документів.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. Таким чином,
особливістю адміністративного
судочинства є те, що тягар доказування
в спорі покладається на відповідача -
орган публічної влади, який повинен
надати суду всі матеріали, які свідчать
про його правомірні дії.

Відповідно до положення ст. 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно з вимогами ст. 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги обґрунтовані та підлягають
задоволенню у повному обсязі.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст. ст. 2, 8-14, 71, 72, 94, 160-163, 167, 186
КАС України, суд -

П О С Т А Н О
В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Державної податкової інспекції у
Дзержинському районі м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області про скасування
податкового повідомлення-рішення
-задовольнити у повному обсязі.

Скасувати податкове повідомлення -
рішення № від 29.04.2011 року.

Постанова може бути оскаржена.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення протягом десяти днів з дня її
проголошення, у разі застосування
судом частини третьої статті 160 КАС
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного
провадження.

Повний текст постанови
виготовлено 22 квітня 2014 року.

Суддя
Шляхова О.М.