Справа № 826/4718/13-а
Суддя: Борисенко І.В.
Дата ухвалення: 2014-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" квітня 2014 р. м. Київ
К/800/36432/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:головуючого
суддіБорисенко І.В.суддів Кошіля
В.В. Моторного О.А.,розглянувши в
порядку письмового
провадженнякасаційну скаргуДержавної
податкової інспекції у Печерському
районі м. Києва Державної податкової
службина постановуОкружного
адміністративного суду м. Києва від
27.05.2013та ухвалуКиївського апеляційного
адміністративного суду від 02.07.2013у
справі № 826/4718/13-аза
позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю
«Технокомрезерв»доДержавної
податкової інспекції у Печерському
районі м. Києва Державної податкової
службипровизнання протиправними дій ,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Технокомрезерв»
звернулось до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Печерському
районі м. Києва Державної податкової
служби про:

- визнання протиправними дій щодо
проведення зустрічної звірки позивача,
за результатами якої складено акт №
231/22-8/36303038 від 21.01.2013 про неможливість
проведення зустрічної звірки позивача;

- визнання протиправними дій, які
полягають у складанні акту № 231/22-8/36303038
від 21.01.2013 про неможливість проведення
зустрічної звірки позивача.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
27.05.2013, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 02.07.2013,
позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з рішенням судів
першої та апеляційної інстанцій,
відповідач подав касаційну скаргу, в
якій просить їх скасувати та прийняти
нове рішення, яким у задоволенні позову
відмовити, оскільки вважає, що рішення
судів попередніх інстанції були
прийняті з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

З урахуванням неприбуття у судове
засідання жодної з осіб, які беруть
участь у справі, колегія суддів дійшла
висновку про можливість розгляду
справи за наявними у справі
матеріалами в порядку письмового
провадження у відповідності до п.2 ч.1
ст.222 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Відповідачем було подано клопотання
від 27.11.2013 про заміну відповідача
(Державної податкової інспекції у
Печерському районі м. Києва Державної
податкової служби) його
правонаступником - Державною
податковою інспекцією у Печерському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві.

Суд касаційної інстанції, розглянувши
заявлене клопотання, дійшов висновку
про його обґрунтованість та
необхідність його задоволення.

Переглянувши судові рішення в межах
касаційної скарги, перевіривши повноту
встановлення судовими інстанціями
фактичних обставин справи та
правильність застосування ними норм
матеріального та процесуального права,
Вищий адміністративний суд України
дійшов висновку про наявність підстав
для часткового задоволення касаційної
скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.220 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, ДПІ у Печерському районі
міста Києва складено Акт № 231/22-8/36303038
від 21.01.2013 про неможливість проведення
зустрічної звірки ТОВ
«Технокомрезерв» щодо підтвердження
господарських відносин платниками
податків за період з 01.01.2010 по 31.12.2012 (на
підставі п.73.5 ст.73 Податкового кодексу
України). Також встановлено, що
письмовий запит про подання інформації
відповідачем до ТОВ «Технокомрезерв»
не направлявся.

Задовольняючи позовні вимоги, суди
попередніх інстанцій виходили з того,
що звірка проводилася лише на підставі
інформації з наявних в податкових
органах інформаційних баз вибірковим
методом, що суперечить визначенню
зустрічної звірки, крім того
відповідачем не надано належних
доказів на підтвердження підстав для
її проведення, з огляду на що, інстанції
дійшли висновку, що звірка призначена
та проведена відповідачем протиправно.
У зв'язку з тим, що відповідачем за
результатами звірки складено Акт
№231/22-8/36303038 від 21.01.2013 про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
«Технокомрезерв», а не довідку, як
передбачено законодавством, то
попередні судові інстанції дійшли
висновку, що дії відповідача щодо його
складання є протиправними.

Колегія суддів касаційної інстанції не
може погодитися з такими висновками
судів попередніх інстанцій та вважає
їх помилковими, у зв'язку з чим вважає
за необхідне зазначити наступне.

Звертаючись до адміністративного суду
з вимогами про визнання протиправними
дій контролюючого органу, позивач
скористався гарантованим Конституцією
України правом на звернення до суду для
захисту конституційних прав і свобод.

Дане право закріплене і в ч.1 ст.6
Кодексу адміністративного суду
України, в якій зазначено, що кожна
особа має право у порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Крім того, відповідно до ст.2, п.1 ч.1 ст.17
Кодексу адміністративного судочинства
України до адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, які породжують, змінюють
або припиняють права та обов'язки у
сфері публічно-правових відносин,
вчинених ними при здійсненні владних
управлінських функцій на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень,
якщо позивач вважає, що цими рішеннями,
діями чи бездіяльністю його права чи
свободи порушені або порушуються,
створено або створюються перешкоди для
їх реалізації або мають місце інші
ущемлення прав чи свобод.

Із наведених норм права випливає, що
позивач на власний розсуд визначає чи
порушені його права рішеннями, дією або
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень.

Проте ці рішення, дія або бездіяльність
у будь-якому випадку повинні бути
такими, які породжують, змінюють або
припиняють права та обов'язки у сфері
публічно-правових відносин.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно пп.62.1.3 п.6.2.1 ст.62 Податкового
кодексу України податковий контроль
здійснюється шляхом: перевірок та
звірок відповідно до вимог цього
Кодексу, а також перевірок щодо
дотримання законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, у порядку,
встановленому законами України, що
регулюють відповідну сферу
правовідносин.

Судами попередніх інстанцій при
розгляді даного спору не було
враховано, що згідно чинного
законодавства вчинення податковими
органами дій по проведенню зустрічних
звірок прямо передбачено у
повноваженнях органів державної
податкової служби. Тобто, дії по
проведенню зустрічних звірок є
частиною процесу реалізації
податковим органом повноважень,
наданих йому чинним законодавством.
Результатом реалізації цих
повноважень є винесення у відповідній
формі рішення, яке породжує юридичні
наслідки для платника податків.

Отже, саме результат реалізації
повноваження податкового органу, а не
процес реалізації його повноважень (як
то, дії по проведенню зустрічних звірок
та складанню акту) може бути об'єктом
судового оскарження. А дотримання
контролюючим органом вимог актів
законодавства щодо порядку та способу
проведення зустрічної звірки входить
до предмету доказування при розгляді
спору про правомірність рішення,
прийнятого контролюючим органом за
результатами звірки.

Колегія суддів касаційної інстанції
вважає необґрунтованим висновок суду
першої інстанції про те, що визнання
протиправними дій Державної
податкової інспекції у Печерському
районі міста Києва Державної
податкової служби щодо проведення
зустрічної звірки та складання акту за
її результатами є належним та
достатнім захистом порушених прав
позивача, оскільки з судового рішення
не вбачається, що такі обставини були
предметом судового дослідження, а
такий висновок підтверджений
належними доказами.

З огляду на те, що наслідком розв'язання
публічно-правового спору по суті має
бути захист порушеного суб'єктивного
права позивача, то при розгляді даного
спору щодо визнання протиправними дій
відповідача (по проведенню зустрічної
звірки та складання акту) судами має
бути встановлено, чи є оскаржувані дії
відповідача такими, що породжують для
позивача настання будь-яких юридичних
наслідків і безпосередньо впливають на
його права та обов'язки у сфері
публічно-правових відносин.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.7 Кодексу
адміністративного судочинства України
одним з принципів здійснення
правосуддя в адміністративних судах є
принцип офіційного з'ясування всіх
обставин у справі.

За змістом частин 4, 5 ст.11 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд вживає передбачені законом заходи,
необхідні для з'ясування всіх обставин
у справі, у тому числі, щодо виявлення
та витребування доказів з власної
ініціативи. Суд повинен запропонувати
особам, які беруть участь у справі,
подати докази або з власної ініціативи
витребувати докази, яких, на думку суду,
не вистачає.

Отже, судам попередніх інстанцій при
розгляді даної справи необхідно
дослідити відповідні обставини та
встановити, чи впливають безпосередньо
на права та обов'язки позивача
оскаржувані дії податкового органу, чи
порушені права позивача (за захистом
яких він звернувся до суду) та чи
порушені вони саме вчиненням
відповідачем дій по проведенню
зустрічної звірки та складанню
спірного акту №231/22-8/36303038 від 21.01.2013.

Відповідно до абз.3 п.73.5 ст.73
Податкового кодексу України зустрічні
звірки не є перевірками та проводяться
в порядку, визначеному Кабінетом
Міністрів України.

Таким чином, матеріали, отримані на
запит про проведення зустрічної
звірки, та її результати є податковою
інформацією, яка може бути використана
контролюючим органом для висновків під
час проведення планових чи
позапланових перевірок, що
здійснюються за наявності обставин та
підстав для їх проведення, визначених
статтями 75, 77 та 78 ПК України.

Проте, судами попередніх інстанцій при
розгляді даного спору не було
досліджено питання щодо здійснення у
подальшому податковим органом
відповідних дій, як то, коригування
податковим органом податкової
звітності позивача тощо.

Окрім цього, судам слід врахувати, що
питання про можливість задоволення
позовних вимог позивача, спрямованих
на відновлення його прав щодо
проведення контролюючим органом
зустрічної звірки та оформлення
результатів зустрічної звірки у формі
акту про неможливість проведення
зустрічної звірки, має вирішуватися,
виходячи із суті таких вимог та
наявності спірних правовідносин.

Вищевказані обставини та фактичні дані
залишилися поза межами дослідження
судами першої та апеляційної
інстанцій, що, з урахуванням
повноважень касаційного суду (які не
дають касаційній інстанції права
досліджувати докази, встановлювати та
визнавати доведеними обставини, що не
були встановлені в судовому рішенні),
виключає можливість перевірити Вищим
адміністративним судом України
правильність висновків судів
попередніх інстанцій в цілому по суті
спору.

Відповідно до ч.2 ст.227 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

З огляду на викладене, а також
враховуючи той факт, що судами
попередніх інстанцій не було з'ясовано
належним чином обставини справи, у той
час як їх встановлення впливає на
правильність вирішення спору, ухвалені
у справі судові рішення підлягають
скасуванню з направленням справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи судам
слід взяти до уваги вищевикладене,
встановити повно і правильно фактичні
обставини відповідно до заявлених
позовних вимог та предмету доказування
у справі та, в залежності від
встановленого й у відповідності до
норм матеріального та процесуального
права, вирішити даний спір.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 55, 220, 222, 223, 227, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Допустити заміну відповідача
(Державної податкової інспекції у
Печерському районі м. Києва Державної
податкової служби) його
правонаступником - Державною
податковою інспекцією у Печерському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві.

2. Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Печерському
районі м. Києва Державної податкової
служби задовольнити частково.

3. Постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
27.05.2013 та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 02.07.2013 скасувати та справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

4. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.В. Борисенко
СуддіВ.В. Кошіль О.А. Моторний