Справа № 2а-12481/10/1370
Суддя: Ліщинський А.М.
Дата ухвалення: 2014-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2014 р.
Справа № 29840/11/9104

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі :

головуючого судді:
Ліщинського А.М.,

суддів:
Довгої О.І., Запотічного І.І.

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в м.Самборі Львівської області
на постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 09 березня
2011 року у справі за позовом Управління
Пенсійного фонду України в м.Самборі
Львівської області до Відділу
державної виконавчої служби
Самбірського міськрайонного
управління юстиції про скасування
постанови та зобов'язання до вчинення
дій,-

В С Т А Н О
В И Л А:

22.12.2010 року позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом до
відповідача про скасування постанови
відповідача ВП № 20035716 від 02.07.2010 року
про відкриття виконавчого провадження.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що
оскаржувана постанова винесена з
порушенням вимог ст.ст. 3, 18, 19, 24 та 26
Закону України «Про виконавче
провадження» та п.3.6.5 Інструкції про
проведення виконавчих дій,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 15.12.1999 року № 74/5,
оскільки у виконавчому листі невірно
вказано номер судового рішення та
адреса і код ЄДРПОУ боржника.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 09 березня
2011 року в задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Позивач постанову оскаржив, не
погодившись із зазначеним судовим
рішенням, подав апеляційну скаргу,
зазначивши, що оскаржувана постанова
винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та є незаконною, просить оскаржувану
постанову скасувати та прийняти нову,
якою задовольнити адміністративний
позов.

В апеляційній скарзі покликається на
те, що постанова про відкриття
виконавчого провадження винесена з
порушенням вимог ст.19 Закону України
«Про виконавче провадження».

Особи які беруть участь у справі, в
судове засідання на виклик суду не
з'явилися, хоча належним чином були
повідомлені про місце та час розгляду
справи, що не перешкоджає розгляду
справи в їх відсутності згідно з п.2 ч.1
ст. 197 КАС України.

Судова колегія заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги, вважає за
необхідне її відхилити з наступних
підстав.

Відмовляючи в задоволенні
адміністративного позову суд першої
інстанції виходив з того, що відповідач
діяв на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені законами та
іншими нормативними актами України.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що місцевий суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Правильність вирішення справи
відповідно до вимог ст.13 КАС України
забезпечується системою: апеляційною
та касаційною. Можливість апеляційного
та касаційного оскарження судових
рішень є принципом адміністративного
судочинства, що спрямований на
забезпечення прав осудності
(законності та обґрунтованості)
судових рішень.

Як встановлено судом та підтверджено
матеріалами справи, що відповідачем
02.07.2010 року винесена постанова про
відкриття виконавчого провадження ВП
№ 20035716 з виконання виконавчого листа №
2а-11299, виданого 23.04.2010 року Львівським
окружним адміністративним судом,
згідно якого Управління Пенсійного
фонду України в м. Самборі Львівської
області зобов'язано провести
нарахування та виплату ОСОБА_1
щомісячне підвищення до пенсії як
дитині війни у розмірі 30% мінімальної
пенсії за віком, передбаченого ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» за 31 грудня 2007 року та з 22
травня 2008 року з урахуванням ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та виплачених сум.

Згідно до ч.1 ст.255 КАС України постанова
або ухвала суду, яка набрала законної
сили, є обов'язковою для осіб, які
беруть участь у справі, для їхніх
правонаступників, а також для всіх
органів, підприємств, установ та
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України
«Про виконавче провадження» виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених
цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню.

Стаття 18 вказаного Закону вказує на те,
що державний виконавець відкриває
виконавче провадження на підставі
виконавчого документа: за заявою
стягувача або його представника про
примусове виконання рішення,
зазначеного в ст.3 цього Закону; за
заявою прокурора у випадках
представництва інтересів громадянина
або держави в суді; у разі якщо
виконавчий лист надійшов від суду на
підставі ухвали про надання дозволу на
примусове виконання рішення
іноземного суду в порядку,
встановленому законом; в інших
передбачених законом випадках.

Відповідно до ст.24 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
виконавчого документа до виконання і
цей документ відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, та
пред'явлений до виконання до органу
державної виконавчої служби за
належним місцем виконання рішення.

Згідно вищезазначеної статті,
державний виконавець у 3-денний строк з
дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження, а в
постанові встановлює строк для
добровільного виконання рішення, який
не може перевищувати семи днів.

Вимоги до виконавчого документа
встановлені ст.19 Закону України «Про
виконавче провадження», частина перша
якої передбачає, що у виконавчому
документі повинні бути зазначені: 1)
назва документа, дата видачі та
найменування органу, посадової особи,
що видали документ; 2) дата і номер
рішення, за яким видано виконавчий
документ; 3) найменування(для юридичних
осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по
батькові за його наявності для
фізичних осіб) стягувача і боржника, їх
місцезнаходження (для юридичних осіб)
або місце проживання чи перебування
(для фізичних осіб), ідентифікаційний
код для суб'єкта господарської
діяльності стягувача та боржника за
його наявності (для юридичних осіб),
індивідуальний ідентифікаційний номер
стягувача та боржника за його
наявності (для фізичних осіб -платників
податків), а також інші відомості,якщо
вони відомі суду чи іншому органу, що
видав виконавчий документ,які
ідентифікують стягувача та боржника чи
можуть сприяти примусовому виконанню,
такі як дата і місце народження
боржника та його місце роботи (для
фізичних осіб), місцезнаходження майна
боржника тощо; 4) резолютивна частина
рішення; 5) дата набрання чинності
рішенням; 6) строк пред'явлення
виконавчого документа до виконання.

Виконавчий документ має бути
підписаний уповноваженою посадовою
особою і скріплений печаткою.

Колегія суддів вважає покликання
апелянта на невірність номера судового
рішення у виконавчому документі та
невірність зазначення адреси та коду
ЄДРПОУ боржника, як на доказ винесення
постанови про відкриття виконавчого
провадження з порушенням вимог чинного
законодавства та як підставу
відкладення виконавчих дій, є
безпідставним з огляду на наступне.

Згідно виданому Львівський окружним
адміністративним судом 23.04.2010 року
виконавчому листі номер судового
рішення вказаний як «№ 2а-11299/2008».

Вказаний позивачем номер «№ 2а-11299»
міститься не у виконавчому документі, а
у постанові про відкриття виконавчого
провадження ВП № 20035716 від 02.07.2010 року.

Будь-яких доказів на підтвердження
неправильності номера судового
рішення, за яким Львівським окружним
адміністративним судом 23.04.2010 року
видано виконавчий лист по справі №
2а-11299/2008, позивачем не подано, а судом
першої інстанції не встановлено, а тому
останній відповідає номеру справи.

Відповідно до п. 3.6.5 Інструкції про
проведення виконавчих дій,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 15.12.1999 року № 74/5 та
зареєстрованої у Міністерстві юстиції
України 15.12.1999 року за № 865/4158, у разі,
якщо після винесення постанови про
відкриття виконавчого провадження
буде встановлено невідповідність
виконавчого документа вимогам п.3 ч.1
ст.19 «Про виконавче провадження»,
державний виконавець відкладає
проведення виконавчих дій у порядку
установленому ст.32 Закону, та негайно
повідомляє стягувану про необхідність
звернутись до суду чи іншого органу
(посадової особи), які видали
виконавчий документ, про приведення
виконавчого документа у відповідність
до вимог чинного законодавства.

Колегія суддів зазначає, що згідно
наявна в матеріалах справи фотокопія
виконавчого листа № 2а-11299/2008, виданого
23.04.2010 року Львівським окружним
адміністративним судом, містить всі
передбачені ст.19 Закону України «Про
виконавче провадження» відомості, що
виключає відкладення виконавчих дій.

Керуючись вищенаведеним можна зробити
висновок, що доводи позивача про
невідповідність виконавчого документа
вимогам п.3 ч.1 ст. 19 Закону України «Про
виконавче провадження» в частині
неправильно вказаних адреси та коду
ЄДРПОУ боржника, не слід брати до уваги,
оскільки дана помилка не перешкоджає
ідентифікації боржника.

За таких обставин справи колегія
суддів приходить до переконання, що суд
першої інстанції прийшов до
правильного висновку вирішуючи даний
публічно-правовий спір, правильно
встановив фактичні обставини справи та
надав їм у оскаржуваному судовому
рішенні належну правову оцінку, відтак
подана апеляційна скарга задоволенню
не підлягає.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи і
ухвалив судове рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального
права.

Судова колегія вважає, що доводи
апеляційної скарги не являються
суттєвими і не складають підстави для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення справи.

Керуючись статтями 160, 195, 197, 198 п.1, 200, 205,
206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,-

У Х В А Л И
Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м.Самборі
Львівської області залишити без
задоволення, а постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 09
березня 2011 року у справі №2а-12481/10/1370 -
без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі, та
може бути оскаржена до касаційної
інстанції протягом двадцяти днів
шляхом подання скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції

Головуючий суддя
А.М.Ліщинський

Судді
О.І.Довга

І.І.Запотічний