Справа № 800/147/14
Суддя: Єрьомін А.В.
Дата ухвалення: 2014-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2014 року
м. Київ справа №
800/147/14

Вищий адміністративний суду України у
складі колегії суддів:

головуючого судді
Єрьоміна А.В.,

суддів
Кравцова О.В.,

Цвіркуна Ю.І.,

Швеця В.В.,

Юрченко В.П.

секретар судового засідання
Щавінська С.В.

за участю:

позивача ОСОБА_4

представника позивача ОСОБА_5

представника відповідача
Бадрака В.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні позовну заяву ОСОБА_4 до
Вищої кваліфікаційної комісії суддів
України про визнання дій та рішення
незаконними, скасування рішення та
зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

11 березня 2014 року ОСОБА_4 звернувся до
Вищого адміністративного суду України
як до суду першої інстанції з
адміністративним позовом до Вищої
кваліфікаційної комісії суддів
України (далі - ВККС України, Комісія)
про визнання дій та рішення
незаконними, скасування рішення та
зобов'язання вчинити певні дії.

Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що
рішення ВККС України № 3783/дп- 13 від 23
грудня 2013 року є незаконним та підлягає
скасуванню, оскільки відповідачем не
досліджено в повному обсязі обставини,
зазначені в скарзі, щодо неправомірної
поведінки судді Подільського
районного суду м. Києва ОСОБА_9 та судді
Апеляційного суду м. Києва ОСОБА_10, а
саме: не забезпечено повне, всебічне та
об'єктивне з'ясування всіх обставин
справи, постановлено судові рішення,
якими визнано ОСОБА_4 винним у скоєнні
адміністративного правопорушення,
якого він не вчиняв.

Позивач просив:

- визнати протиправними дії Комісії при
постановленні рішення № 3783/дп-13, яким
відмовлено у відкритті дисциплінарної
справи відносно суддів Подільського
районного суду м. Києва ОСОБА_11, ОСОБА_9
та судді Апеляційного суду м. Києва
ОСОБА_10;

- визнати рішення Комісії № 3783/дп-13 від
23 грудня 2013 року незаконним та
скасувати його;

- зобов'язати Комісію розглянути скаргу
позивача від 29 липня 2013 року стосовно
суддів Подільського районного суду м.
Києва ОСОБА_9, судді Апеляційного суду
м. Києва ОСОБА_10 та відкрити
дисциплінарну справу відносно цих
суддів.

Позивач та представник позивача в
судовому засіданні позовні вимоги
підтримали та просили позов
задовольнити у повному обсязі.

У письмовому запереченні та в судовому
засіданні представник відповідача,
зазначив, що Комісія при прийнятті
рішення діяла на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
законодавством України, жодних
порушень під час розгляду скарги
ОСОБА_4 не допускала, прав та інтересів
позивача не порушувала. Вказав, що
Комісія не вправі давати оцінку
процесуальним діям суддів щодо
розгляду конкретної судової справи,
оскільки таким правом наділена лише
апеляційна і касаційна інстанції при
перегляді судових рішень. Позовні
вимоги не визнав, просив відмовити у
задоволенні позову.

Заслухавши пояснення сторін по справі,
з'ясувавши обставини справи та
перевіривши їх доказами в межах
заявлених позовних вимог, колегія
суддів встановила наступне.

У провадженні Подільського районного
суду м. Києва (головуюча - ОСОБА_11)
знаходилась цивільна справа за позовом
ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про встановлення
факту, визнання права власності та
поділ спільного майна на суму 12545800
гривень.

Під час розгляду цивільної справи
(головуюча - ОСОБА_11) стосовно ОСОБА_4
було складено протокол про
адміністративне правопорушення,
згідно статті 185-3 Кодекс України про
адміністративні правопорушення (далі -
КУпАП) за прояв неповаги до суду, а саме:
порушення порядку під час судового
засідання.

Подільський районний суд м. Києва
(суддя ОСОБА_9) постановою від 30 травня
2013 року визнав ОСОБА_4 винним у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого частиною 1 статті 185-3
КУпАП та накладено на нього
адміністративне cтягнeння у виді штрафу
в розмірі двадцяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян - 340 ( триста
сорок ) гривень.

Не погодившись із вказаним рішенням
ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу на
постанову Подільського районного суду
м. Києва від 30 травня 2013 року, в якій
просив скасувати дане рішення, закрити
провадження на підставі пункту 1 статті
247 КУпАП за відсутністю в його діях
складу даного проступку.

Апеляційний суд м. Києва (суддя ОСОБА_10)
постановою від 3 липня 2013 року
апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову
Подільського районного суду м. Києва
від 30 травня 2013 року (суддя ОСОБА_9)
залишено без задоволення, а постанову
Подільського районного суду м. Києва
від 30 травня 2013 року - без змін.

29 липня 2013 року до Комісії надійшла
скарга ОСОБА_4, в якій він просив
притягнути суддю Подільського
районного суду м. Києва ОСОБА_9 та суддю
Апеляційного суду м. Києва ОСОБА_10 до
дисциплінарної відповідальності
відповідно до статтей 83-86 Закону
України "Про судоустрій і статус
суддів" від 07 липня 2010 року № 2453-VI
(далі - Закон).

В поданій скарзі ОСОБА_4 посилається на
прийняття суддями незаконних рішеннь
про визнання його винним у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого частиною 1 статті 185-3
КУпАП та накладення на нього
адміністративного стягнення у виді
штрафу за проступок, якого він не
вчиняв. Зазначив, що суддею
Подільського районного суду м. Києва
ОСОБА_9 та суддею Апеляційного суду
м. Києва ОСОБА_10 всебічно, повно і
об'єктивно не з'ясовано всі обставини
справи.

В ході проведення перевірки
вищевказаної скарги членом Комісії
ОСОБА_8 було отримано матеріали,
необхідні для проведення перевірки
даних про наявність підстав для
відкриття дисциплінарної справи щодо
суддів, та складено висновок від 5
грудня 2013 року з пропозицією відмовити
у відкритті дисциплінарної справи
стосовно суддів Подільського
районного суду м. Києва ОСОБА_11, ОСОБА_9
та судді Апеляційного суду м. Києва
ОСОБА_10

Рішенням Комісії від 23 грудня 2013 року №
3783/дп-13 відмовлено у відкритті
дисциплінарної справи стосовно суддів
Подільського районного суду м. Києва
ОСОБА_11, ОСОБА_9 та судді Апеляційного
суду м. Києва ОСОБА_10 за зверненням
ОСОБА_4

Рішення мотивовано тим, що звернення
скаржника не містить відомостей про
наявність ознак проступку в діях
суддів Подільського районного суду м.
Києва ОСОБА_11, ОСОБА_9 та судді
Апеляційного суду м. Києва ОСОБА_10, тому
Комісією не встановлено підстав для
відкриття дисциплінарної справи,
передбачених статтею 83 Закону, у
зв'язку з чим відмовлено у відкритті
дисциплінарних справ.

Листом від 23 січня 2014 року за вих.
№ 8вк-5339/13 член Комісії ОСОБА_8
повідомив ОСОБА_4 про прийняте ВККС
України рішення № 3783/дп-13 від 23 грудня
2013 року про відмову у відкритті
дисциплінарної справи на дії суддів
Подільського районного суду міста
Києва ОСОБА_11, ОСОБА_9 та судді
Апеляційного суду м. Києва ОСОБА_10

Вважаючи дії та рішення ВККС України
протиправними, позивач звернувся до
суду із даним адміністративним
позовом.

Подавши до Комісії скаргу на
процесуальні дії суддів, позивач
фактично оскаржив процедуру прийняття
судових рішеннь та самі судові рішення.

Статус, порядок роботи та повноваження
Вищої кваліфікаційної комісії суддів
України, а також члена Комісії
визначені у главі 2 розділу VI Закону.

За своїм статусом Вища кваліфікаційна
комісія суддів України є постійно
діючим органом у системі судоустрою
України, що діє у складі одинадцяти
членів (статті 90, 92 Закону).

Згідно із пунктом 1 частини першої
статті 85 Закону Вища кваліфікаційна
комісія суддів України здійснює
дисциплінарне провадження щодо суддів
місцевих та апеляційних судів.

Стаття 84 Закону визначає дисциплінарне
провадження як процедуру розгляду
органом, визначеним законом,
звернення, в якому містяться відомості
про порушення суддею вимог щодо його
статусу, посадових обов'язків чи
присяги судді.

Відповідно до частини першої статті 83
цього Закону суддю може бути
притягнуто до дисциплінарної
відповідальності у порядку
дисциплінарного провадження, зокрема,
з підстав істотних порушень норм
процесуального права при здійсненні
правосуддя, пов'язаних, зокрема, з
відмовою у доступі особи до правосуддя
з підстав, не передбачених законом,
порушення вимог щодо розподілу та
реєстрації справ у суді, правил
підсудності чи підвідомчості,
необґрунтованого вжиття заходів
забезпечення позову, а також порушення
вимог щодо неупередженого розгляду
справи, зокрема порушення правил щодо
відводу (самовідводу).

В силу частини першої статті 86 Закону
дисциплінарне провадження щодо судді
передбачає здійснення перевірки даних
про наявність підстав для притягнення
судді до дисциплінарної
відповідальності, відкриття
дисциплінарної справи, її розгляд і
прийняття рішення органом, що здійснює
дисциплінарне провадження.

Згідно із частиною другою статті 86
Закону перевірка даних про наявність
підстав для відкриття дисциплінарної
справи та притягнення судді місцевого
чи апеляційного суду до дисциплінарної
відповідальності здійснюється членом
Вищої кваліфікаційної комісії суддів
України у порядку, встановленому цим
Законом.

У частині третій статті 86 Закону
закріплено, що під час здійснення
перевірки член Вищої кваліфікаційної
комісії суддів України має право
ознайомлюватися з матеріалами судових
справ, робити з них копії, опитувати
суддів та інших осіб, яким відомі
обставини вчинення діяння, що має
ознаки дисциплінарного проступку,
отримувати за письмовим запитом від
органів державної влади та органів
місцевого самоврядування, їх посадових
осіб, керівників підприємств, установ,
організацій незалежно від форми
власності та підпорядкування, громадян
та їх об'єднань необхідну для
проведення перевірки інформацію.

Відповідно до частини шостої статті 86
Закону член Вищої кваліфікаційної
комісії суддів України за результатами
перевірки складає висновок з
викладенням фактів та обставин,
виявлених у ході перевірки, та
пропозицією про відкриття чи відмову у
відкритті дисциплінарної справи.
Висновок члена Вищої кваліфікаційної
комісії суддів України та зібрані у
процесі перевірки матеріали
передаються на розгляд Вищої
кваліфікаційної комісії суддів
України.

Керуючись статтею 86 Закону, член
Комісії у висновку за результатами
перевірки звернення щодо
дисциплінарної відповідальності судді
запропонував відмовити у відкритті
дисциплінарної справи, зокрема щодо
суддів Подільського районного суду
міста Києва ОСОБА_11, ОСОБА_9 та судді
Апеляційного суду м. Києва ОСОБА_10

Згідно із частиною сьомою статті 86
Закону питання про відкриття
дисциплінарної справи чи відмову в її
відкритті вирішує Вища кваліфікаційна
комісія суддів України.

Пунктом 8 частини першої статті 91
Закону встановлено, що Вища
кваліфікаційна комісія суддів України
розглядає заяви та повідомлення про
дисциплінарну відповідальність суддів
місцевих та апеляційних судів та за
наявності підстав порушує
дисциплінарні справи і здійснює
дисциплінарне провадження.

Отже, Комісія діє в межах повноважень,
визначених Законом України "Про
судоустрій і статус суддів", а тому не
наділена правом вирішення питання про
законність ухвалених судових рішень.

У відповідності із частиною 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Стаття 124 Конституції України
передбачає, що правосуддя в Україні
здійснюється виключно судами.
Делегування функцій судів, а також
привласнення цих функцій іншими
органами чи посадовими особами не
допускаються.

Таким чином, до компетенції Комісії не
належить вирішення питань, порушених
позивачем у скарзі, оскільки даний
орган не здійснює правосуддя.

При цьому, керуючись положеннями
Закону України "Про судоустрій і статус
суддів" Комісією не встановлено
підстав для відкриття дисциплінарної
справи стосовно даних суддів, про що
прийнято відповідне рішення.

В силу частини першої статті 6 Закону
суди здійснюють правосуддя самостійно.
Здійснюючи правосуддя, суди є
незалежними від будь-якого незаконного
впливу.

При офіційному тлумаченні положень
частини другої статті 126 Конституції
України, Конституційний Суд України у
своєму Рішенні від 1 грудня 2004 року №
19-рп/2004 зазначив, що положення частини
другої статті 126 Конституції України
"вплив на суддів у будь-який спосіб
забороняється" треба розуміти як
забезпечення незалежності суддів у
зв'язку із здійсненням ними правосуддя,
а також як заборону щодо суддів
будь-яких дій незалежно від форми їх
прояву з боку державних органів,
установ та організацій, органів
місцевого самоврядування, їх посадових
і службових осіб, фізичних та юридичних
осіб з метою перешкодити виконанню
суддями професійних обов'язків або
схилити їх до винесення неправосудного
рішення тощо.

Верховний Суд України в пункті 10
постанови Пленуму № 8 від 13 червня 2007
року "Про незалежність судової влади"
зазначив, що відповідно до частини
п'ятої статті 124 Конституції України
судові рішення є обов'язковими до
виконання на всій території України і
тому вважаються законними, доки вони не
скасовані в апеляційному чи
касаційному порядку або не переглянуті
компетентним судом в іншому порядку,
визначеному процесуальним законом, в
межах провадження справи, в якій вони
ухвалені. Виключне право перевірки
законності та обґрунтованості судових
рішень має відповідний суд згідно з
процесуальним законодавством.
Оскарження у будь-який спосіб судових
рішень, діяльності судів і суддів щодо
розгляду та вирішення справи поза
передбаченим процесуальним законом
порядком у справі не допускається, і
суди повинні відмовляти у прийнятті
позовів та заяв з таким предметом.

Органи, які вирішують питання про
дисциплінарну відповідальність та
відповідальність за порушення присяги
судді, не наділені законом
повноваженнями оцінювати законність
судового рішення.

У Рішенні Конституційного Суду України
№ 2-рп/2011 від 11 березня 2011 року
викладена позиція, відповідно до якої
оцінка процесуальних дій суддів щодо
розгляду конкретної судової справи
може здійснюватись тільки судами
апеляційної і касаційної інстанції.
Витребування будь-яких матеріалів
справи має наслідком оцінку вчинених
суддею процесуальних дій. Така оцінка
до винесення ним остаточного рішення у
справі є втручанням у здійснення
правосуддя, що суперечить частинам
першій, другій статті 126, частині першій
статті 129 Конституції України.

Аналізуючи положення законодавства
України, зокрема стосовно порядку
розгляду та вирішення скарг відносно
суддів Вищою кваліфікаційною комісією
суддів України, суд приходить до
висновку, що розгляд і вирішення даної
скарги здійснено із додержанням
процедури, на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Жодних належних доказів
протиправності дій та рішення
відповідача позивачем та його
представником до суду не було надано.

Колегія суддів вважає, що при прийнятті
оскаржуваного рішення відповідачем
дотримано положення норм закону та
правових позицій, викладених у
постанові Пленуму Верховного Суду
України та Рішеннях Конституційного
Суду України.

Судом не встановлено обставин
порушення відповідачем прав, свобод та
інтересів позивача.

Підстави для зобов'язання відповідача
вчинити дії, про які просить позивач,
також відсутні.

Таким чином, колегія суддів
приходить до висновку відмовити ОСОБА_4
в задоволенні позовних вимог до Вищої
кваліфікаційної комісії суддів
України про визнання дій та рішення
незаконними, скасування рішення
Комісії № 3783/дп- 13 від 23 грудня 2013 року
та зобов'язання вчинити певні дії.

На підставі наведеного, керуючись
статтями 18, 122, 159 - 163, 171-1 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні
адміністративного позову ОСОБА_4 до
Вищої кваліфікаційної комісії суддів
України про визнання дій та рішення
незаконними, скасування рішення та
зобов'язання вчинити певні дії.

Постанова є остаточною і не підлягає
перегляду в апеляційному чи
касаційному порядку.

Судді: