Справа № 2а-4952/09/1770
Суддя: Багрій В.М.
Дата ухвалення: 2014-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2014 року
Справа №
17282/11

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Багрія В.М.,

суддів
Кухтея Р.В., Старунського Д.М.,

з участю секретаря судового засідання
Ратушної М.І.,

представника відповідача
Ситай М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у м.
Рівне ( тепер Державної податкової
інспекції у м. Рівному головного
управління Міндоходів у Рівненській
області) на постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від
18.11.2009 року в справі за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю «Укрпромсервіс» до
Державної податкової інспекції у м.
Рівне про скасування податкових
повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2006 року ТзОВ «Укрпромсервіс»
звернулося до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у м.
Рівне про скасування податкових
повідомлень-рішень.

Позивач просив скасувати податкові
повідомлення-рішення відповідача:

№ /3/23-624 від 12.01.2006 року, яким йому
визначено податкове зобов'язання з
податку на прибуток на суму 36115,00 грн.,

№ /3/23-624 від 12.01.2006 року, яким йому
визначено податкове зобов'язання з
податку на додану вартість на суму 9349,00
грн.,

№ /3/23-124 від 12.01.2006 року, яким йому
визначено податкове зобов'язання у
вигляді штрафних санкцій з податку на
прибуток в сумі 15 грн.,

рішення № /3/23-624 від 22.12.2005 року про
застосування штрафних санкцій на суму
1293,97 грн.

Постановою господарського суду
Рівненської області від 7.06.2006 року,
залишеною без змін ухвалою Львівського
апеляційного господарського суду від
12.10.2006 року, позов задоволено частково.

Скасовано податкове
повідомлення-рішення Рівненської ОДПІ
№ /3/23-624 від 12.01.2006 року в частині
визначення ТзОВ «Укрпромсервіс»
податкового зобов'язання з податку на
прибуток на суму 23510,00 грн., в т.ч. 14300,00
грн. основного платежу та 9210,00 грн.
штрафних (фінансових) санкцій. В
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Постановою Вищого адміністративного
суду України від 4.06.2009 року скасовано
ухвалу Львівського апеляційного
господарського суду від 12.10.2006 року та
постанову господарського суду
Рівненської області від 7.06.2006 року в
частині скасування податкового
повідомлення-рішення Рівненської ОДПІ
№ /3/23-624 від 12.01.2006 року в частині
визначення ТзОВ «Укрпромсервіс»
податкового зобов'язання з податку на
прибуток на суму 23510,00 грн., в т.ч. 14300,00
грн. основного платежу та 9210,00 грн.
штрафних (фінансових) санкцій та
відмови в задоволенні позову в частині
скасування податкових
повідомлень-рішень від 12.01.2006 року
№/3/23-624 на суму штрафних санкцій
12605,00 грн., № /3/23-124 від 12.01.2006 року
на суму штрафних (фінансових) санкцій 15
грн., а також рішення відповідача №
/3/23-624 від 22.12.2005 року про
застосування штрафних санкцій на суму
1293,97 грн.

Справа в частині позовних вимог про
скасування податкових
повідомлень-рішень від 12.01.2006 року №
/3/23-624 від 12.01.2006 року та №
/3/23-124 від 12.01.2006 року направлена до
суду першої інстанції на новий розгляд.

За наслідками такого розгляду
постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 18.11.2009 року
позов задоволено, скасовано податкові
повідомлення-рішення Рівненської ОДПІ
від 12.01.2006 року № /3/23-624 та №
/3/23-124 від того ж числа.

Постанову суду першої інстанції
оскаржила Державна податкова
інспекція у м. Рівне як правонаступник
( тепер Державна податкова інспекція у
м. Рівному головного управління
Міндоходів у Рівненській області), яка
в апеляційній скарзі просить її
скасувати та прийняти нове рішення про
повну відмову позивачу в задоволенні
позову.

Апеляційні вимоги обгрунтовує тим, що
суд першої інстанції безпідставно
вважав передання фізичною особою
позивачу легкового автомобіля як
купівлю-продаж транспортного засобу, а
не поворотною фінансовою допомогою.
Позивач зобов'язаний був включити до
валового доходу в 3-му кварталі 2003 року
вартість автомобіля 52000 грн. саме як
поворотну фінансову допомогу. Крім
того, позивач порушив порядок ведення
податкового обліку по господарських
операціях з ПП «Гаяне», не включив до
валового доходу за 2 квартал 2002 року
25000,00 грн. по отриманих авансових
платежах у квітні 2002 року в сумі 30000
грн., в т.ч. ПДВ 5000 грн., що призвело до
заниження податку на прибуток.
Підприємство до складу валових витрат
за 2002 рік віднесло витрати на суму 41200
грн., які документально не
підтверджені. За лютий, квітень,
червень 2003 року позивач безпідставно
завищив валові витрати на загальну
суму 31165 грн.

Вислухавши суддю-доповідача,
представника апелянта, який апеляційну
скаргу підтримав, дослідивши обставини
справи та доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку
про те, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
працівниками Рівненської ОДПІ
проведено планову комплексну
документальну перевірку дотримання
вимог податкового законодавства ТзОВ
«Укрпромсервіс» за період з 1.04.2002 року
по 1.04.2005 року, за результатами якої
складено акт перевірки від 16.06.2005 року
б/н.

На підставі акту перевірки податковий
орган прийняв податкові
повідомлення-рішення, які після
скасування судових рішень судом
касаційної інстанції, є предметом
судового розгляду, зокрема, №
/0/23-624 від 21.06.2005 року, яким
позивачу визначено податкове
зобов'язання з податку на прибуток на
суму 36115,00 грн., в т.ч. 14300,00 грн. основного
платежу та 21815,00 грн. штрафних
(фінансових) санкцій.

За наслідками адміністративного
оскарження Рівненська ОДПІ прийняла
нові податкові повідомлення-рішення №
/3/23-624 від 12.01.2006 року, яким
позивачу визначено податкове
зобов'язання з податку на прибуток на
суму 36115,00 грн., в т.ч. 14300,00 грн. основного
платежу та 21815,00 грн. штрафних
(фінансових) санкцій, а також №
/3/23-124 від 12.01.2006 року, яким йому
визначено податкове зобов'язання у
вигляді штрафних санкцій з податку на
прибуток в сумі 15 грн.

При цьому податковий орган прийшов до
висновку про порушення позивачем вимог
пп. 4.1.6 п. 4.1 ст.4, пп. 5.2.1 п. 5.2, пп. 5.3.9 п. 5.3
ст.5 та пп.11.3.1 п. 11.3 ст. 11 чинного на час
спірних правовідносин Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств».

Відповідно до п. 4.1 ст. 4 цього Закону
валовий доход - загальна сума доходу
платника податку від усіх видів
діяльності, отриманого (нарахованого)
протягом звітного періоду в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах як на території України, її
континентальному шельфі, виключній
(морській) економічній зоні, так і за їх
межами.

Валовий доход включає доходи з інших
джерел, у тому числі, але не виключно, у
вигляді:

сум поворотної фінансової допомоги,
отриманої платником податку у звітному
періоді, що залишається неповерненою
на кінець такого звітного періоду від
осіб, що не є платниками цього податку
(у тому числі нерезидентів), або осіб,
які згідно із законодавством мають
пільги з цього податку, включаючи право
застосовувати ставку податку нижчу,
ніж установлена пунктом 7.2 статті 7 або
статтею 10 цього Закону. У разі коли у
майбутніх податкових періодах платник
податку повертає таку поворотну
фінансову допомогу (її частину) особі,
яка її надала, такий платник податку
збільшує суму валових витрат на суму
такої поворотної фінансової допомоги
(її частини) за наслідками податкового
періоду, в якому відбулося таке
повернення. При цьому валові доходи
такого платника податку не
збільшуються на суму умовно
нарахованих процентів, а податкові
зобов'язання особи, що надала поворотну
фінансову допомогу, не змінюються як
при її видачі, так і при її зворотному
отриманні.

За нормою пп.1.22.2 п. 1.22 ст.1 цього ж Закону
поворотна фінансова допомога - це сума
коштів, передана платнику податку у
користування на визначений строк
відповідно до договорів, які не
передбачають нарахування процентів
або надання інших видів компенсацій як
плати за користування такими коштами.

В справі встановлено, що фізична особа
ОСОБА_2 надавав підприємству
безвідсоткову фінансову
допомогу-позику на зворотній основі,
отримання якої здійснювалося через
касу підприємства, зокрема, 9.07.2003 року в
сумі 14500,00 грн. та 16.07.2003 року в сумі
26500,00 грн., всього - в сумі 41000,00 грн. На
кінець звітного періоду (3 кварталу 2003
року) позивач повернув ОСОБА_2 31560,00 грн.,
а залишок неповернутої суми - 9440,00 грн.
відобразив в складі валового доходу за
цей період.

Крім того, ОСОБА_2 за договором від
21.08.2003 року № 78-ІІ передав позивачу
автомобіль марки «Опель Омега»
вартістю 52000,00 грн., який того ж числа
був проданий ним ДП
«Прикарпатзахідтранс». Цю
господарську операцію податковий
орган вважає поворотною фінансовою
допомогою, посилаючись на назву
договору від 21.08.2003 року № 78-ІІ.

Суд першої інстанції обґрунтовано не
погодився з доводами відповідача та,
проаналізувавши юридичну природу
правовідносин сторін за вказаним
правочином, не вважав передачу
автомобіля безпроцентною поворотною
фінансовою допомогою в силу того, що
предметом передачі були не грошові
кошти відповідно до пп.1.22.2 п. 1.22 ст.1
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», а річ в натурі.

За таких обставин позивач не мав
обов'язку включати вартість автомобіля
- 52000,00 грн. до валових доходів в 3
кварталі 2003 року.

Тому суд першої інстанції обґрунтовано
визнав неправомірними дії податкового
органу щодо нарахування позивачу
податку на прибуток по зазначеній
господарській операції та
застосування штрафних (фінансових)
санкцій та скасував податкове
повідомлення-рішення відповідача №
/3/23-624 від 12.01.2006 року на суму 23510,00
грн. в т.ч. 14300,00 грн. основного платежу
та 9210,00 грн. штрафних (фінансових)
санкцій.

Згідно з пп. 17.1.3 п. 17.1 ст. 17 чинного на
час спірних правовідносин Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань перед бюджетами та
державними цільовими фондами» У разі
коли контролюючий орган самостійно
донараховує суму податкового
зобов'язання платника податків за
підставами, викладеними у підпункті "б"
підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 цього
Закону, такий платник податків
зобов'язаний сплатити штраф у розмірі
десяти відсотків від суми недоплати
(заниження суми податкового
зобов'язання) за кожний з податкових
періодів, установлених для такого
податку, збору (обов'язкового платежу),
починаючи з податкового періоду, на
який припадає така недоплата, та
закінчуючи податковим періодом, на
який припадає отримання таким
платником податків податкового
повідомлення від контролюючого органу,
але не більше п'ятдесяти відсотків
такої суми та не менше десяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян сукупно за весь строк
недоплати, незалежно від кількості
податкових періодів, що минули.

Відповідно до пп. 11.3.1 п. 11.3 ст.11 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» датою збільшення
валового доходу вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше:

або дата зарахування коштів від
покупця (замовника) на банківський
рахунок платника податку в оплату
товарів (робіт, послуг), що підлягають
продажу, у разі продажу товарів (робіт,
послуг) за готівку - дата її
оприбуткування в касі платника
податку, а за відсутності такої - дата
інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку;

або дата відвантаження товарів, а для
робіт (послуг) - дата фактичного надання
результатів робіт (послуг) платником
податку.

В процесі перевірки встановлено, що
позивач не включив до складу валового
доходу за 2 квартал 2002 року суму 25000,00
грн. по отриманих авансових платежах у
квітні 2002 року від ТзОВ «Гаяне» за
металопрокат на загальну суму 30000,00
грн., в тому числі ПДВ - 5000,00 грн., а
включив суму 25000,00 грн. до валового
доходу за 4- й квартал 2002 року по даті
відвантаження 25.12.2002 року.

Станом на час проведення податкової
перевірки порушення позивача щодо
несплати податкового зобов'язання з
податку на прибуток не мало місця,
оскільки такі порушення були усунуті, а
податок до бюджету був сплачений у
встановленому законом розмірі, в
зв'язку з чим податковий орган
податкових зобов'язань позивачу по
вказаних господарських операціях не
визначав.

Тому суд першої інстанції обґрунтовано
вважав безпідставним застосування
податковим органом до позивача
штрафних (фінансових) санкцій згідно
податкового повідомлення-рішення №
/3/23-624 від 12.01.2006 року в решті суми -
12605,00 грн. (21815,00 грн.- 9210,00 грн.), відтак
вказане податкове
повідомлення-рішення та податкове
повідомлення-рішення № /3/23-124 від
12.01.2006 року, яким позивачу визначено
податкове зобов'язання у вигляді
штрафних санкцій з податку на прибуток
в сумі 15 грн., обґрунтовано скасував.

Суд першої інстанції повно встановив
обставини справи, дав належну оцінку
доказів, правильно застосував норми
матеріального та процесуального права
та на законних підставах задовольнив
позов, тому підстав для скасування
постанови суду колегія суддів не
знаходить.

Доводи апеляційної скарги, з огляду на
викладене, підставою для її
задоволення бути не можуть.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст.195, 196, 198, 200, 205,
206, 254 КАС України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Рівне
залишити без задоволення.

Постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 18.11.2009 року
в справі № 2а-4952/09/1770 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:
В.М. Багрій

Судді :
Р.В. Кухтей

Д.М. Старунський