Справа № 821/1707/13-а
Суддя: Кравець О.О.
Дата ухвалення: 2014-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

09 квітня 2014 р.м.ОдесаСправа № 821/1707/13-а

Категорія: 6.3 Головуючий в 1 інстанції:
Пекний А.С. Одеський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді -Кравець О.О.судді -
Домусчі С.Д.судді - за участю
секретаряШеметенко Л.П. Левицької З.С.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
"Банк Петрокоммерц-Україна" на
постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 12.06.2013 р.
по справі за адміністративним позовом
Публічного акціонерного товариства
"Банк Петрокоммерц-Україна" до
Херсонського державного бюро
технічної інвентаризації ,
Реєстраційної служби Комсомольського
районного управління юстиції у
м.Херсоні за участю третіх осіб : ОСОБА_5
, ОСОБА_6 про скасування державної
реєстрації прав власності на нерухоме
майно та зобов'язання вчинити певні
дії,-

ВСТАНОВИВ:

ПАТ "Банк Петрокоммерц-Україна"
звернулося до суду з позовом до
Херсонського державного бюро
технічної інвентаризації,
Реєстраційної служби Комсомольського
районного управління юстиції у м.
Херсоні, та просило зобов'язати ХДБТІ
скасувати державну реєстрацію права
власності на нерухоме майно - 82/100
частини домоволодіння за адресою:
АДРЕСА_1, проведеної на підставі
рішення Комсомольського районного
суду м. Херсона від 02.11.2009 року та
зобов'язати Реєстраційну службу
Комсомольського районного управління
юстиції у м. Херсоні виключити з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно запис про реєстрацію
права власності на 82/100 частини
домоволодіння, що зареєстровано за
ОСОБА_6 та знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 та зобов'язати Реєстраційну
службу привести сторони у стан, що
існував до реєстрації права власності
на нерухоме майно, а саме включити
наступний запис до Державного реєстру
речових прав на вищезазначене нерухоме
майно зареєстроване за ОСОБА_5 на
підставі договору купівлі-продажу
посвідченого 21.09.2004р. приватним
нотаріусом Херсонського міського
округу ОСОБА_7 за реєстраційним № 4206.

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 12 червня
2013 року у задоволенні позову було
відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду
представник позивача подав апеляційну
скаргу, в якій вважає вказану постанову
прийнятою з порушенням норм
процесуального та матеріального
права, просив її скасувати та прийняти
нову , якою задовольнити позов.

Особи, що беруть участь у справі, про
час і місце судового розгляду були
сповіщені належним чином відповідно до
ст.34 -39 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши доводи апеляційної скарги
, постанову суду 1-ої інстанції щодо
правильності застосування судом 1-ої
інстанції норм матеріального права,
правової оцінки обставин у справі
апеляційний суд вважає ,що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню ,за
наступних встановлених обставин:

Відповідно до ст.19 Конституції України
органи державної влади та місцевого
самоврядування зобов'язані діяти
тільки на підставі ,в межах повноважень
та у спосіб ,що передбачені
Конституцією й законами України

Судом 1-ої інстанції було встановлено,
що між приватним
сільськогосподарським підприємством
"Тонус" та Херсонською філією закритого
акціонерного товариства "Банк
Петрокоммерц -Україна",
правонаступником якого є ПАТ "Банк
Петрокоммерц -Україна", укладено
договір про надання овердрафту № 06-03-06
від 07.03.2006р. та кредитний договір №
07-03-06.

Для забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором та договором
овердрафту, відповідно до норм Закону
України "Про іпотеку", між
ОСОБА_5(майновий поручителем та
іпотекодавець) ПСП "Тонус" та ЗАТ "Банк
Петрокоммерц-Україна"
(іпотекодержатель) було укладено
договір іпотеки від 31.03.2006р., за яким в
іпотеку передано 82/100 частини
домоволодіння, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1.

У зв'язку з невиконанням ПСП "Тонус"
зобов'язань за кредитним договором та
договором овердрафту Банком було
звернуто стягнення на предмет іпотеки
в позасудовому порядку на підставі
застереження, яке міститься в п.6.4
Договору іпотеки : "Позасудове
врегулювання".

18.03.2009 року між ПАТ "Банк Петрокоммерц -
Україна" та ОСОБА_6 укладено у простій
письмовій формі, без нотаріального
посвідчення, договір купівлі-продажу
82/100 частини домоволодіння,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Комсомольського районного
суду м. Херсона від 02.11.2009р. визнано
укладеним договір купівлі-продажу 82/100
частин домоволодіння, укладеного між
ПАТ "Банк Петрокоммерц -Україна" та
ОСОБА_6 та визнано за ОСОБА_6 право
власності на зазначене вище
домоволодіння.

12.02.2010 року право власності на 82/100
частин домоволодіння було
зареєстроване Херсонським державним
бюро технічної інвентаризації у
Реєстрі прав власності на нерухоме
майно за ОСОБА_6

Ухвалою апеляційного суду Херсонської
області 21.04.2010р. рішення
Комсомольського районного суду
Херсонської області від 02.11.2009р. було
скасовано, а справу направлено на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 33 Закону України "Про
іпотеку" у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Згідно до ч.1 ст. 35 Закону України "Про
іпотеку" у разі порушення основного
зобов'язання та/або умов іпотечного
договору іпотекодержатель надсилає
іпотекодавцю та боржнику, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, письмову
вимогу про усунення порушення. В цьому
документі зазначається стислий зміст
порушених зобов'язань, вимога про
виконання порушеного зобов'язання у не
менш ніж тридцятиденний строк та
попередження про звернення стягнення
на предмет іпотеки у разі невиконання
цієї вимоги. Якщо протягом
встановленого строку вимога
іпотекодержателя залишається без
задоволення, іпотекодержатель вправі
прийняти рішення про звернення
стягнення на предмет іпотеки шляхом
позасудового врегулювання на підставі
договору.

Згідно ст.37 Закону України "Про іпотеку"
іпотекодержатель може задовольнити
забезпечену іпотекою вимогу шляхом
набуття права власності на предмет
іпотеки. Правовою підставою для
реєстрації права власності
іпотекодержателя на нерухоме майно,
яке є предметом іпотеки, є договір про
задоволення вимог іпотекодержателя
або відповідне застереження в
іпотечному договорі, яке прирівнюється
до такого договору за своїми правовими
наслідками та передбачає передачу
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки в рахунок виконання
основного зобов'язання. Рішення про
реєстрацію права власності
іпотекодержателя на нерухоме майно, що
є предметом іпотеки, може бути
оскаржено іпотекодавцем у суді.

Відповідно до ч.2 ст.331 ЦК України якщо
право власності на нерухоме майно
відповідно до закону підлягає
державній реєстрації, право власності
виникає з моменту державної
реєстрації.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону України
від 01.07.2004, № 1952-IV "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень" державна
реєстрація прав проводиться на
підставі, зокрема, рішень судів, що
набрали законної сили.

Згідно п.1. Наказу Мінюсту від 07.02.2002, №
7/5 "Про затвердження Тимчасового
положення про порядок державної
реєстрації права власності та інших
речових прав на нерухоме майно" до 1
січня 2012 року державна реєстрація
права власності та права користування
(сервітут) на об'єкти нерухомого майна,
розташовані на земельних ділянках;
права користування (найму, оренди)
будівлею або іншими капітальними
спорудами, їх окремими частинами; права
власності на об'єкти незавершеного
будівництва, а також облік
безхазяйного нерухомого майна, довірче
управління нерухомим майном
проводиться реєстраторами бюро
технічної інвентаризації (далі - БТІ),
створеними до набрання чинності
Законом України від 11.02.2010 N 1878-VI "Про
внесення змін до Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень" та інших
законодавчих актів України" та
підключеними до Реєстру прав власності
на нерухоме майно.

Відповідно до п.1.4. вказаного
Тимчасового положення про порядок
реєстрації прав власності на нерухоме
майно, Державна реєстрація прав
власності на нерухоме майно (далі -
реєстрація прав) - це внесення запису до
Реєстру прав власності на нерухоме
майно у зв'язку з виникненням,
існуванням або припиненням права
власності на нерухоме майно, що
здійснюється БТІ за місцезнаходженням
об'єктів нерухомого майна на підставі
правовстановлювальних документів
коштом особи, що звернулася до БТІ.

Згідно з п.2.Прикінцевих та перехідних
положень Закоу України, від 11.02.2010, №
1878-VI "Про внесення змін до Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень" та інших законодавчих актів
України" встановлено , що державна
реєстрація прав на нерухоме майно в
порядку, визначеному цим Законом
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень", здійснюється з 1 січня 2013
року.

Із врахуванням п.9 Постанови Пленуму
Вищого адміністративного суду, від
06.03.2008, № 2 "Про практику застосування
адміністративними судами окремих
положень Кодексу адміністративного
судочинства України під час розгляду
адміністративних справ відповідно до
статті 55 КАС України в разі вибуття або
заміни сторони чи третьої особи у
відносинах, щодо яких виник спір, суд
допускає на будь-якій стадії
адміністративного процесу заміну
відповідної сторони чи третьої особи
правонаступником.

При визначенні процесуального
правонаступництва судам слід виходити
з того, хто є правонаступником у
спірних правовідносинах, та
враховувати, що якщо під час розгляду
адміністративної справи буде
встановлено, що орган державної влади,
орган місцевого самоврядування,
рішення, дії чи бездіяльність яких
оскаржуються, припинили свою
діяльність, то в такому випадку суду
необхідно залучити до участі у справі
їх правонаступників. У випадку ж
відсутності правонаступників суду
необхідно залучити до участі у справі
орган, до компетенції якого належить
вирішення питання про усунення
порушень прав, свобод чи інтересів
позивача.

У разі зменшення обсягу компетенції
суб'єкта владних повноважень, не
пов'язаного з припиненням його
діяльності, до участі у справі як
другий відповідач судом залучається
інший суб'єкт владних повноважень, до
компетенції якого передані або
належать функції чи повноваження щодо
вирішення питання про відновлення
порушених прав, свобод чи інтересів
позивача.

Виходячи з положень статей 55, 56
Конституції України у будь-якому разі в
названих вище випадках спірні
правовідносини допускають
правонаступництво.

Відповідно до п.3.5 вказаного
Тимчасового положення про порядок
реєстрації прав власності на нерухоме
майно, Реєстратор БТІ відмовляє у
проведенні державної реєстрації прав,
якщо:

3.5.1 заявлене право не є таким, що
підлягає державній реєстрації
відповідно до Положення;

3.5.2 із заявою про державну реєстрацію
прав звернулась особа (особи), яка не
може бути заявником відповідно до
Положення;

3.5.3 об'єкт, права щодо якого підлягають
державній реєстрації, розташований у
межах території, на якій свою
діяльність здійснює інше БТІ
відповідно до договору з
Адміністратором Реєстру прав;

3.5.4 подані документи не відповідають
вимогам, установленим Положенням та
іншими нормативно-правовими актами,
або не дають змоги установити
відповідність заявлених прав і поданих
документів вимогам законодавства;

3.5.5 заявлене право вже зареєстроване;

3.5.6 не проведено технічну
інвентаризацію об'єкта, права щодо
якого підлягають державній реєстрації,
або вона проведена не тим БТІ, що
здійснює свою діяльність на території,
у межах якої розташований такий об'єкт;

3.5.7 право власності та інші речові
права на нерухоме майно виникли на
підставі правочинів за наявності в
Єдиному реєстрі заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна відомостей
про накладення заборони та/або арешту
нерухомого майна, що підтверджується
відповідним витягом;

3.5.8 право власності на нерухоме майно,
що перебуває у податковій заставі,
виникло з порушенням встановленого
порядку відчуження;

3.5.9 відчуження або інше визначення
юридичної долі об'єкта, права щодо
якого підлягають державній реєстрації,
у випадках, встановлених
нормативно-правовими актами, відбулося
без отримання витягу з Реєстру прав або
строк його дії закінчився;

3.5.10 у тридцятиденний строк з моменту
надіслання рішення про зупинення
розгляду заяви про державну реєстрацію
прав заявником (заявниками) не усунено
обставини, що були підставою для
прийняття рішення про зупинення
розгляду заяви про державну реєстрацію
прав.

Згідно до ст.6 Закону № 1952-IV до системи
органів державної реєстрації прав
входять :

Міністерство юстиції України;

центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику у сфері
державної реєстрації прав;

органи державної реєстрації прав,
утворені Міністерством юстиції
України в установленому
законодавством порядку (далі - органи
державної реєстрації прав).

Держателем Державного реєстру прав є
центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику у сфері
державної реєстрації прав.

Адміністратором Державного реєстру
прав є державне підприємство, що
належить до сфери управління
Міністерства юстиції України, здійснює
заходи із створення та супроводження
програмного забезпечення Державного
реєстру прав та відповідає за технічне
і технологічне забезпечення,
збереження та захист даних, що
містяться у Державному реєстрі прав.

Згідно з ст. 8 Закону №1952-IV до
повноважень органу державної
реєстрації прав віднесено 1)
проведення державної реєстрації прав
та їх обтяжень або відмова у їх
реєстрації; 2) забезпечення ведення
Державного реєстру прав; 3) надання
інформації про зареєстровані права та
їх обтяження в порядку, встановленому
цим Законом; 4) забезпечення обліку
безхазяйного нерухомого майна; 5)
здійснення інших повноважень,
передбачених цим Законом та іншими
законами України.

Згідно ст.15 Закону України № 1952-IV
Перелік документів для здійснення
державної реєстрації прав
визначається Кабінетом Міністрів
України у Порядку державної реєстрації
прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Крім того, згідно вимог Порядку
,наявність зареєстрованої у Державному
реєстрі прав заборони відчуження
нерухомого майна, накладеної
нотаріусом під час посвідчення
договору іпотеки, на підставі якого
відбувається перехід права власності
на предмет іпотеки від іпотекодавця до
іпотекодержателя, не є підставою для
відмови у проведенні державної
реєстрації права власності за
іпотекодержателем.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 15 Закону №1952-IV
державна реєстрація прав та їх
обтяжень проводиться в такому порядку:
1) прийняття і перевірка документів, що
подаються для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2)
встановлення факту відсутності
підстав для відмови в державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3)
прийняття рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову
в ній або зупинення державної
реєстрації; 4) внесення записів до
Державного реєстру прав; 5) видача
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону; 6)
надання витягів з Державного реєстру
прав про зареєстровані права та/або їх
обтяження.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 26 Закону №1952-IV
записи до Державного реєстру прав
вносяться на підставі прийнятого
рішення про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень.

У разі скасування на підставі рішення
суду рішення про державну реєстрацію
прав до Державного реєстру прав
вноситься запис про скасування
державної реєстрації прав.

Таким чином , апеляційним судом було
встановлено ,що повноваження щодо
державної реєстрації прав власності на
нерухоме майно,яке було здійснено
12.02.2010 року Херсонським ДБТІ ,в цей час
входить до повноважень Реєстраційної
служби Комсомольського районного
управління юстиції у м.Херсоні, яка є
правонаступником Херсонського ДБТІ
щодо здійснення вищевказаних
повноважень.

Апеляційний суд вважає , що реєстрація
права власності на 82/100 частин
домоволодіння , яке було зареєстроване
Херсонським державним бюро технічної
інвентаризації у Реєстрі прав
власності на нерухоме майно за ОСОБА_6
на підставі рішенням Комсомольського
районного суду м. Херсона від 02.11.2009р.
,яке не набуло законної сили та було
скасованого ухвалою апеляційного суду
Херсонської області 21.04.2010р. - підлягає
скасуванню із внесенням до Державного
реєстру прав запису про скасування
державної реєстрації прав, але у
порядку встановленому Законом.

Згідно із ч. 2, 13 ст. 15 Закону №1952-IV,
порядок державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень, а також
порядок надання інформації з
Державного реєстру прав встановлює
Кабінет Міністрів України; перелік
документів для здійснення державної
реєстрації прав визначається
Кабінетом Міністрів України у Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень.

Відповідно до п.7 Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 22
червня 2011 р. № 703, для проведення
державної реєстрації прав заявник
подає органові державної реєстрації
прав, нотаріусові заяву про державну
реєстрацію, форму та вимоги до
заповнення якої встановлює Мін'юст.

Згідно із п. 41 Порядку ведення
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 26 жовтня 2011 р. № 1141, державний
реєстратор вносить записи до
Державного реєстру прав про скасування
державної реєстрації прав у разі
скасування на підставі рішення суду
рішення державного реєстратора про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень.

Внесення записів про скасування
державної реєстрації прав
здійснюється державним реєстратором
за заявою, форму та вимоги до
заповнення якої встановлює Мін'юст.

Наказом Міністерства юстиції України
№ 595/5 від 17.04.2012р. "Про впорядкування
відносин, пов'язаних із державною
реєстрацією речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень", який
зареєстровано в Міністерстві юстиції
України 20 квітня 2012 р. за № 590/20903,
затверджені форми заяв, в тому числі і
про скасування державної реєстрації
прав.

Згідно із п. 44 Порядку ведення
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 26 жовтня 2011 р. № 1141, порядок
прийняття і розгляду заяв про внесення
змін до записів, внесення записів про
скасування державної реєстрації прав
та скасування записів Державного
реєстру прав установлює Мін'юст.

Наказом Міністерства юстиції України
від 12.12.2011р. № 3502/5, зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 12 грудня
2011 р. за № 1429/20167, затверджено Порядок
прийняття і розгляду заяв про внесення
змін до записів, внесення записів про
скасування державної реєстрації
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень та скасування записів
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно.

Згідно із п.п. 2.1, 2.3, 2.6, 2.10, 2.11, 2.14 цього
Порядку, для внесення змін до записів,
внесення записів про скасування
державної реєстрації прав та
скасування записів Державного реєстру
прав заявник подає органу державної
реєстрації прав, державним
реєстратором якого було проведено
державну реєстрацію прав, або
нотаріусу, яким проведено державну
реєстрацію прав, заяву та документи,
визначені цим Порядком.

Заявник під час подання заяви
пред'являє органові державної
реєстрації прав або нотаріусу
документи, що посвідчують його особу,
визначені Порядком державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України від 22
червня 2011 року № 703.

Для внесення записів про скасування
державної реєстрації прав, скасування
записів Державного реєстру прав
заявник подає рішення суду про
скасування рішення державного
реєстратора, що набрало законної сили,
та копії документів, визначених у
пункті 2.3 цього розділу.

За результатами розгляду заяви та
документів, що додаються до неї,
державний реєстратор приймає рішення
щодо внесення змін до записів, внесення
записів про скасування державної
реєстрації прав, скасування записів
Державного реєстру прав або рішення
щодо відмови у внесенні змін до
записів, відмови у внесенні записів про
скасування державної реєстрації прав,
відмови у скасуванні записів
Державного реєстру прав.

Державний реєстратор на підставі
прийнятого рішення щодо внесення змін
до записів, внесення записів про
скасування державної реєстрації прав
або скасування записів Державного
реєстру прав вносить зміни до записів,
вносить записи про скасування
державної реєстрації прав або скасовує
записи Державного реєстру прав.

Державний реєстратор приймає рішення
щодо відмови у внесенні змін до
записів, відмови у внесенні записів про
скасування державної реєстрації прав,
відмови у скасуванні записів
Державного реєстру прав виключно за
наявності підстав, встановлених п. 2.14
цього Порядку.

Судом 1-ої інстанції було встановлено,
що позивач не звертався у визначеному
Законом України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" порядку із заявою
установленої форми щодо скасування
реєстрації права власності стосовно
82/100 частини домоволодіння,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1, що
складається з житлового будинку літ. Б
(черепашник обкладений цеглою),
загальною корисною площею 244,6 кв.м. та
житлового площею 62,2 кв. м., гаражів літ.
В.Г.; огорожі № 3,відповідачем не
приймалось рішення про відмову у
скасуванні державної реєстрації прав .

Крім того, апеляційним судом було
встановлено ,що вказана заява було
подана позивачем вже після ухвалення
судового рішення судом 1-ої інстанції.

Апеляційний суд погоджується із
висновком суду 1-ої інстанції, щодо
відсутність підстав для задоволення
позову, так як відсутні підстави(не
була подана заява із відповідними
документами) ,зазначені ст. 15 Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень" та п. 41 Порядку ведення
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 26 жовтня 2011 р. № 1141, для скасування
реєстрації та ОСОБА_6 права власності
стосовно 82/100 частини домоволодіння,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Апеляційний суд вважає, що судом першої
інстанції правильно застосовані норми
матеріального та процесуального права,
вірно встановлено фактичні обставини
справи та дана правова оцінка,
постановлене рішення суду першої
інстанції викладена достатньо повно,
висновки обґрунтовані з посиланням на
конкретні норми законів України та
відповідає чинному законодавству.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, оскільки
ґрунтуються на невірному трактуванні
позивачем фактичних обставин і норм
матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 198 КАС України,
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін.

Згідно з ч.2 ст.200 КАС України (в редакції
на момент вчинення процесуальної дії)
не може бути скасовано правильне по
суті рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Таким чином , апеляційний суд доходить
до висновку, що не має підстав в межах
доводів апеляційної скарги для
скасування чи зміни постанови суду
1-ої інстанції .

Керуючись ч.1 ст. 195, ст.196, п.1 ч.1. ст.198,
200, п.1 ч.1 ст. 205,ст. 206,210, 211, 212 , ч. 5 ст. 254
КАС України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Банк
Петрокоммерц-Україна" залишити без
задоволення, а постанову Херсонського
окружного адміністративного суду від
12.06.2013 р. - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили після її проголошення ,
та може бути оскаржена безпосередньо
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили судовим
рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя пис/

Судді: