Справа № 530/207/14-а
Суддя: Дюкарєва С.В.
Дата ухвалення: 2014-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2014 р. Справа № 530/207/14-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Дюкарєвої С.В.

Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на постанову
Зінківського районного суду
Полтавської області від 24.02.2014р. по
справі № 530/207/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в Зіньківському районі
Полтавської області

про визнання протиправною
бездіяльності та зобов'язання вчинити
певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до
Зінківського районного суду
Полтавської області з
адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Зіньківському районі Полтавської
області, в якому просив суд: визнати
протиправною бездіяльність
відповідача щодо не виплати за період з
01.01.2005 року по 31.12.2007 року, з 22.05.2008 року
по 25.12.2011 року, з 01.01.2012 року по 25.04.2012
року державної пенсії в розмірі 8
мінімальних пенсій за віком та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю в розмірі 75% мінімальної
пенсії за віком, з 26.04.2012 року по дату
винесення постанови суду державної
пенсії в розмірі 10 мінімальних пенсії
за віком та додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, в розмірі 100%
мінімальної пенсії за віком, виходячи з
розміру мінімальної пенсії за віком
встановленої ч. 1 ст. 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування"; зобов'язати
відповідача здійснити перерахунок та
виплату відповідно до ст. 50, 54, ч. 3 ст. 67
Закону України "Про соціальний статус
та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" з нарахуванням компенсації
втрати частини доходів своєчасно не
виплачену за період з 01.01.2005 року по
31.12.2007 року, з 22.05.2008 року по 25.12.2011 року, з
01.01.2012 року по 25.04.2012 року державної
пенсії в розмірі 8 мінімальних пенсії
за віком та додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю в розмірі 75%
мінімальної пенсії за віком, з 26.04.2012
року по дату винесення постанови суду
державної пенсії в розмірі 10
мінімальних пенсії за віком, виходячи з
розміру мінімальної пенсії за віком
встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування"; зобов'язати
відповідача після здійснення
перерахунку та виплати заборгованості
пенсійних виплат у необхідному
розмірі, призначити до виплати у
законодавчо встановлених розмірах
державну пенсію в розмірі 10
мінімальних пенсій за віком, яка
встановлена в розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, а також додаткової
пенсії за шкоду, завдану здоров'ю, у
розмірі 100% мінімальної пенсії за віком
та в подальшому виплачувати цю пенсію з
урахуванням ч. 3 ст. 67 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Постановою Зінківського районного
суду Полтавської області від 24.02.2014 р.
по справі №530/207/14-а в задоволенні
адміністративного позову ОСОБА_1 -
відмовлено.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, позивачем подано
апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі, посилаючись на
порушення судом першої інстанції, при
прийнятті оскаржуваної постанови, норм
матеріального та процесуального права,
позивач просить постанову
Зіньківського районного суду
Полтавської області скасувати та
прийняти нове рішення, яким позов
задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги позивач, зокрема, посилається на
порушення судом першої інстанції
приписів ст.ст. 50, 54 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", ст. 99
Кодексу адміністративного судочинства
України, що призвело до неправильного
вирішення справи, а також на доводи та
обставини викладені в апеляційній
скарзі.

Враховуючи неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, колегія суддів на
підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними в справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши в межах
апеляційної скарги рішення суду першої
інстанції та доводи апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

З матеріалів справи встановлено, що
позивач - ОСОБА_1, перебуває на обліку в
Управлінні Пенсійного фонду України в
Зінківському районі Полтавської
області з 21.01.2003 року, як отримувач
пенсії по 2 групі інвалідності
загального захворювання відповідно до
Закону України "Про пенсійне
забезпечення".

З 01.02.2008 року виплата пенсії ОСОБА_1
здійснювалась відповідно до Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" з
виплатою додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, внаслідок аварії на
Чорнобильській АЕС ІІ категорії.

Інвалідність, у зв'язку з
захворюванням, пов'язаним з виконанням
обов'язків військової служби з ЛНА на
ЧАЕС, ОСОБА_1 встановлено 22.05.2012 року
згідно витягу із акту огляду у МСЕК
серії 7-66 ТЕ № 0058532.

Відповідно до заяви від 31.05.2012 року та
наданого посвідчення інваліда війни,
позивачу встановлено підвищення
інваліду війни 1 групи.

На пенсію по 1 групі інвалідності, у
зв'язку з захворюванням, пов'язаним з
наслідками аварії на ЧАЕС, згідно до
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
ОСОБА_1 переведено з 06.09.2012 року
відповідно до поданої заяви та
наданого посвідчення учаснику
ліквідації аварії на ЧАЕС у 1986 році 1
категорії (дата видачі 07.06.2012 року).

Розмір пенсії ОСОБА_1 обчислено
відповідно до Постанови КМУ від 23.11.2011
р. №1210 " Про підвищення рівня
соціального захисту громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи".

Приймаючи рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог, суд першої
інстанції виходив з того, що додані
документи ОСОБА_1 для перерахунку
пенсії по інвалідності, а саме довідка
про заробітну плату № 78 від 29.05.2013 року,
виданої СБК України видано з
порушенням чинного законодавства.
Зокрема в довідці вказані суми
заробітної плати, які не підтвердженні
первинними документами.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов висновку про відсутність
підстав для задоволення
адміністративного позову ОСОБА_1

Колегія суддів не погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції та вважає постанову
Зінківського районного суду
Полтавської області від 24.02.14 року по
справі № 530/207/14-а такою, що постановлена
з порушенням норм матеріального та
процесуального права, що призвели до
неправильного вирішення справи,
виходячи з наступного.

Згідно з вимогами частин 1 і 2 статті 2
КАС завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень. До адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Зазначені положення кореспондуються з
нормами ст. 162 КАС України, які
визначають повноваження суду при
вирішенні справи по суті.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_1 звернувся до суду з
адміністративним позовом 29.01.2014 року із
вимогами до суб'єкта владних
повноважень Управління Пенсійного
фонду України в Зіньківському районі
Полтавської області щодо захисту його
порушених прав на отримання пенсії
відповідно до Закону України "Про
соціальний статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Тобто, чинне законодавство обмежує
звернення до суду за захистом прав,
свобод та інтересів. Це, насамперед,
обумовлено специфікою спорів, які
розглядаються в порядку
адміністративного судочинства, а
запровадження таких строків
обумовлене досягненням юридичної
визначеності у публічно-правових
відносинах. Ці строки обмежують час,
протягом якого такі правовідносини
можуть вважатися спірними.

Практика Європейського суду з прав
людини також свідчить про те, що право
на звернення до суду не є абсолютним і
може бути обмеженим, в тому числі і
встановленням строків на звернення до
суду за захистом порушених прав (справа
"Стаббігс на інші проти
Великобританії", справа "Девеер проти
Бельгії").

Згідно з ч.2 ст. 99 КАС України, для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Отже, враховуючи дату звернення
позивача до суду з адміністративним
позовом (29.01.2014 р.), шестимісячний строк
на звернення до суду з позовом 29.07.2013 р.),
період, за який позивач просить суд
захистити його права (з 01.01.2005), колегія
суддів приходить до висновку, що права
позивача підлягають захисту в межах
шестимісячного строку, починаючи з
29.07.2013 року.

Статтею 100 КАС України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд на підставі позовної заяви та
доданих до неї матеріалів не знайде
підстав для визнання причин пропуску
строку звернення до адміністративного
суду поважними, про що постановляється
ухвала. Частиною 2 статті 100 КАС України
встановлено, що позовна заява може бути
залишена без розгляду як на стадії
вирішення питання про відкриття
провадження в адміністративній справі
без проведення судового засідання , так
і в ході підготовчого провадження чи
судового розгляду справи.

Слід зазначити, що поважними причинами
пропуску строку звернення до суду
можуть бути визнані лише такі
обставини, які є об'єктивно
непереборними, не залежать від
волевиявлення особи та пов'язані з
дійсними істотними перешкодами чи
труднощами для своєчасного вчинення
процесуальних дій, які повинні бути
підтвердженні належними доказами.

Згідно ч. 1 ст. 11 КАС України, розгляд і
вирішення справ в адміністративних
судах здійснюються на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

Однак, позивачем ані до суду ані першої,
ані апеляційної інстанцій не було
надано доказів поважності пропуску
строку для звернення до
адміністративного суду з позовом щодо
визнання дій неправомірними,
зобов`язання здійснити перерахунок
пенсії за період з 01.01.2005 року по 28.07.2013
року.

Колегія суддів не приймає посилання
позивача на ч. 3 ст. 99 КАС України та ст. 13
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
ст. 76 Закону України "Про використання
ядерної енергії та радіаційну безпеку"
від 08.02.95 р., якою встановлено, що право
на подання позову про відшкодування
ядерної шкоди, заподіяної життю і
здоров'ю особи, строком давності не
обмежується.

Колегія суддів зазначає, що позовні
вимоги, з приводу яких звернувся до
суду позивач, не є відшкодуванням
ядерної шкоди, завданої життю і
здоров'ю особи в розумінні Закону
України "Про використання ядерної
енергії та радіаційну безпеку".
Правовідносини по даній категорії
справ розглядаються, в першу чергу,
виходячи з правомірності або
неправомірності дій органу владних
повноважень, строк оскарження яких
передбачений КАС України, а тому
положення ст. 76 Закону України "Про
використання ядерної енергії та
радіаційну безпеку" від 08.02.95 р. на дані
правовідносини не розповсюджуються.

Разом з цим слід зазначити, що статтею 90
Закону України "Про використання
ядерної енергії та радіаційну безпеку"
встановлено, що його вимоги
застосовуються лише щодо ядерних
інцидентів, що можуть статися на
території України, після набрання ним
чинності, тобто після 21.03.1995 року.

Також безпідставними є посилання
позивача на приписи ч. 2 ст. 46 Закону
України "Про пенсійне забезпечення",
оскільки з аналізу положень зазначеної
статті вбачається, що вони стосуються
сум пенсій, які були нараховані, однак
не одержані своєчасно з вини органу, що
призначає або виплачує пенсію, а
позивачеві пенсії у розмірі,
визначеному ст.ст. 50, 54 Закону України
"Про статус і соціальний громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", нараховані не були.

При цьому, колегія суддів звертає
увагу, що право на отримання пенсії по
інвалідності згідно ст. 54 Закону У
країни "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" у ОСОБА_1
виникло лише з 06.09.2012 року відповідно до
поданої ним заяви та наданого
посвідчення ліквідації аварії на
Чорнобильської АЕС у 1986 році І
категорії НОМЕР_1 с від 07.06.2012 року. До
зазначеної дати ОСОБА_1 отримував
пенсію відповідно до Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування".

Відповідно до частини 2 статті 107 КАС
України, суддя відкриває провадження в
адміністративній справі на підставі
позовної заяви, якщо відсутні підстави
для повернення позовної заяви,
залишення її без розгляду чи відмови у
відкритті провадження у справі.

Колегія суддів вважає, що судом першої
інстанції, при відкритті провадження
та розгляді справи по суті, порушено
вимоги процесуального законодавства,
що призвело до неправильного вирішення
цього питання по суті, оскільки позивач
пропустив передбачений статтею 99 КАС
України строк звернення до суду без
поважних причин, що згідно вимог статті
100 та частини 2 статті 107 КАС України є
перешкодою для відкриття провадження у
справі та розгляду позовних вимог по
суті з винесенням постанови про
задоволення чи відмову в задоволенні
позову.

Приймаючи рішення у справі, суд першої
інстанції не звернув уваги на
пропущення позивачем строку звернення
до суду та безпідставно, незважаючи на
відсутність належних доказів
поважності пропуску позивачем строку
звернення до суду, ухвалив рішення по
суті позовних вимог.

Згідно п. 9 частини 1 статті 155 КАС
України, суд своєю ухвалою залишає
позовну заяву без розгляду, якщо,
зокрема, останню подано з пропущенням
встановленого законом строку
звернення до адміністративного суду і
суд не знайшов підстав для визнання
причин пропуску строку звернення до
адміністративного суду поважними.

Таким чином, пропуск строку звернення
до суду відповідно до вказаних
положень КАС України є підставою для
залишення позову без розгляду.

Відповідно до частини 1 статті 203 КАС
України, постанова або ухвала суду
першої інстанції скасовується в
апеляційному порядку і позовна заява
залишається без розгляду з підстав,
встановлених статтею 155 цього Кодексу.

Таким чином, внаслідок неправильного
застосування норм ч.2 ст.99 КАС України,
постанова Зінківського районного суду
Полтавської області від 24.02.2014року по
справі № 530/207/14-а в частині відмови в
задоволенні адміністративного позову
за період з 01.01.2005 року по 28.07.2013 року не
може бути визнана законною, а тому
підлягає скасуванню, а позов в
зазначеній частині згідно приписів ст.
100 КАС України - залишенню без розгляду.

Відносно позовних вимог про визнання
дій неправомірними, зобов`язання
провести перерахунок пенсії та
додаткової пенсії, за період з 29.07.2013
року, колегія суддів зазначає наступне.

Основні положення щодо реалізації
права громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
на охорону їхнього життя і здоров'я,
створення єдиного порядку визначення
категорії зон радіоактивного
забруднення територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту населення
визначені та закріплені в Законі
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" №796.

Частинами 1 та 4 ст. 54 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", визначено,
що пенсії по інвалідності, що настала
внаслідок каліцтва чи захворювання, і
пенсії у зв'язку з втратою годувальника
внаслідок Чорнобильської катастрофи
можуть призначатися за бажанням
громадянина із заробітку, одержаного
за роботу в зоні відчуження в 1986-1990
роках, у розмірі відшкодування
фактичних збитків, який визначається
згідно з законодавством. В усіх
випадках розміри пенсій для інвалідів,
щодо яких встановлено зв'язок з
Чорнобильською катастрофою, не можуть
бути нижчими: по I групі інвалідності - 10
мінімальних пенсій за віком; по II групі
інвалідності - 8 мінімальних пенсій за
віком; по III групі інвалідності - 6
мінімальних пенсій за віком;
дітям-інвалідам - 3 мінімальних пенсій
за віком.

Статтею 50 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" передбачено, що особам,
віднесеним до категорії 1,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у
розмірах: інвалідам I групи - 100
процентів мінімальної пенсії за віком;
інвалідам II групи - 75 процентів
мінімальної пенсії за віком; інвалідам
III групи, дітям-інвалідам, а також
хворим внаслідок Чорнобильської
катастрофи на променеву хворобу - 50
процентів мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ст. 63 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи"
фінансування витрат, пов'язаних з
реалізацією цього Закону, здійснюється
за рахунок державного бюджету.

Пунктом 4 Прикінцевих положень Закону
України "Про Державний бюджет України
на 2013 року" встановлено, що в 2013 році
норми і положення, зокрема, ст.ст. 50, 54
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
застосовуються в порядку та у розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України виходячи з наявних фінансових
ресурсів Державного бюджету України та
бюджету Пенсійного фонду України на 2013
рік.

Тобто, визначення порядку та розмірів
виплат зазначеним категоріям громадян
делеговано Кабінету Міністрів України.

Кабінетом Міністрів України прийнято
постанову № 1210 від 23.11.2011 року "Про
підвищення рівня соціального захисту
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", якою,
зокрема, затверджено Порядок
обчислення пенсій особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи. Вказаною Постановою
Кабміну також визначено розміри
зазначених пенсійних виплат визначено
постановою Кабінету Міністрів України
"Про підвищення рівня соціального
захисту громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
№ 1210 від 23.11.2011р.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з правовою позицією
Конституційного Суду України,
викладеною у рішенні №3-рп/2012 від
25.01.2012р., суди під час вирішення справ
про соціальний захист громадян
керуються, зокрема, принципом
законності. Цей принцип передбачає
застосування судами законів України, а
також нормативно-правових актів
відповідних органів державної влади,
виданих на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, в
тому числі нормативно-правових актів
Кабінету Міністрів України, виданих у
межах його компетенції‚ на основі і на
виконання Бюджетного кодексу України,
закону про Державний бюджет України на
відповідний рік та інших законів
України.

На час виникнення спірних
правовідносин розмір пенсій особам, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, регулюються Законом
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" та Законом
України " Про Державний бюджет України
на2013рік", які прийняті в часі пізніше,
неконституційними не визнані, а тому
підлягають застосуванню.

Постанова Кабінету Міністрів України
№ 1210 "Про підвищення рівня соціального
захисту громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
прийнята з метою виконання положень
закону про Державний бюджет України.

Вказана постанова Кабміну є чинною і
тому підлягає застосуванню при
визначенні розміру основної та
додаткової пенсій громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, зокрема, позивачу за
спірний період.

Судом встановлено, що при визначенні
розміру основної та додаткової пенсії
позивача за спірний період,
відповідачем застосовано норми
постанови Кабінету Міністрів України
№ 1210.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що відповідачем
правомірно здійснено нарахування та
виплату основної та додаткової пенсії
позивачу, а тому позовні вимоги ОСОБА_1
є необґрунтованими і такими, що не
підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. 159 КАС України
судове рішення повинне бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що постанова Зіньківського
районного суду Полтавської області від
24.02.2014 року по справі № 530/207/14-а не
відповідає вимогам ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України, оскільки прийнята судом
першої інстанції з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 Кодексу
адміністративного судочинства
України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції суд апеляційної
інстанції має право скасувати її та
прийняти нову постанову суду.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 Кодексу
адміністративного судочинства
України, підставами для скасування
постанови або ухвали суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення
є порушення норм матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи або
питання.

Згідно ч. 2 ст. 205 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції за
наслідками розгляду апеляційної
скарги може своєю постановою змінити
постанову суду першої інстанції або
прийняти нову постанову, якими суд
апеляційної інстанції задовольняє або
не задовольняє позовні вимоги.

Підсумовуючи викладене колегія суддів
дійшла висновку, що рішення суду першої
інстанції через порушення ним норм
матеріального та процесуального права,
які призвели до ухвалення
неправильного рішення, підлягає
скасуванню з прийняттям нової
постанови про відмову в задоволенні
позовних вимог за період з 29.07.2013 року.

Керуючись ст.ст. 99, 100, 160, 167, 195, 196, 197,, 203,
205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Постанову Зінківського районного суду
Полтавської області від 24.02.2014р. по
справі № 530/207/14-а скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
Зіньківському районі Полтавської
області про визнання протиправною
бездіяльності та зобов'язання вчинити
певні дії за період з 01.01.2005 року по
28.07.2013 року - залишити без розгляду.

Прийняти нову постанову, якою в
задоволенні адміністративного позову
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України в Зіньківському районі
Полтавської області про визнання
протиправною бездіяльності та
зобов'язання вчинити певні дії в
частині позовних вимог за період з
29.07.2013 року - відмовити.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена у касаційному
порядку протягом двадцяти днів після
набрання ухвалою законної сили шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Дюкарєва
С.В.Судді(підпис) (підпис) Жигилій С.П.
Перцова Т.С.