Справа № 826/17090/13-а
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2014-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Аблов Є.В.
Суддя-доповідач: Глущенко Я.Б.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді Глущенко
Я.Б.,

суддів Пилипенко
О.Є., Романчук О.М.,

при секретарі Строяновській
О.В.,

за участю:

представника позивача - Костянчука С.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торгівельна
Компанія Віст» до Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів,
третя особа - Головне управління
Державної казначейської служби у м.
Києві про визнання протиправними та
скасування рішень про коригування
митної вартості імпортованих товарів
та стягнення надміру сплачених
податків і зборів, за апеляційною
скаргою Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торгівельна
Компанія Віст» на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 24
грудня 2013 року,

В С Т А Н О В И В :

ТОВ «ТК Віст» звернулося у суд із
позовом до Київської міжрегіональної
митниці Міндоходів, за участю третьої
особи без самостійних вимог на предмет
спору - Головного управління Державної
казначейської служби у м. Києві, у якому
просило визнати протиправними та
скасувати рішення про коригування
митної вартості товарів №100260000/2013/200409/2
від 26.06.2013 року, №100260000/2013/200437/2 від 12.07.2013
року, №100260000/2013/200473/2 від 25.07.2013 року та
стягнути з державного бюджету 35758,09 грн.
- надміру сплаченого, внаслідок
оспорюваних рішень, ввізного мита та
податку на додану вартість.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 24
грудня 2013 року адміністративний позов
залишено без задоволення.

Не погоджуючись з судовим рішенням,
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та ухвалити нове
рішення про задоволення позовних
вимог.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає залишенню
без задоволення, а постанова суду - без
змін з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем під час митного оформлення
товару не було надано митному органу
всіх запитуваних документів. При цьому,
місцевий суд дійшов висновку, що
відповідач діяв на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, передбачені
Митним кодексом України.

З таким висновком суду не можна не
погодитися.

Колегією суддів установлено, що 28.05.2010
року між позивачем та фірмою "JIASHAN EVERSHINE
INTERNATIONAL TRADE CO.LTD." (Китай) укладено
контракт №100528/1, предметом якого була
поставка іноземною компанією позивачу
саморізів, анкерів на умовах,
визначених контрактом та в інвойсах,
які є невід'ємною частиною контракту.

З метою здійснення митного оформлення
товару, ввезеного на підставі
вказаного контракту, позивачем 25.06.2013
року, 10.07.2013 року та 25.07.2013 року
подавались митні декларації, якими
задекларовано імпорт виробів з різьбою
з чорних металів - гвинтів самонарізних
виробництва «JIASHAN EVERSHINE INTERNATIONAL TRADE CO.LTD.»
(Китай), торговельної марки VS, в
асортименті.

Під час митного контролю у посадових
осіб митного органу виникли сумніви
стосовно заявленої позивачем митної
вартості задекларованих товарів.

Такі сумніви, як убачається із
заперечень відповідача проти позову,
виникли на основі співставлення митної
вартості подібних за якісними
характеристиками товарів, митне
оформлення яких вже здійснено та
аналізу наданих декларантом
документів, за наслідками якого
встановлено, що рівень заявленої
митної вартості значно менший від
рівня цін на подібні товари, а також, що
документи, подані до митного
оформлення для підтвердження
заявленої митної вартості товару,
містять розбіжності. Так, відповідачем
зазначено, що в розділі 2 договору про
надання транспортно-експедиторських
послуг від 12.10.2011 року вказано, що на
підставі заявок клієнта експедитор
організовує та забезпечує перевезення
вантажу, а також, що заявка є
невід'ємною частиною даного договору.
При цьому, такі заявки позивачем до
митного контролю не надавались. Крім
того, відповідачем відзначено, що у
довідці про вартість міжнародних
транспортно-експедиційних послуг
зазначено вартість перевезення
вантажу в контейнері, проте відсутні
відомості про те, чи включає така
вартість
навантажувально-розвантажувальні
роботи та оформлення транспортної
документації.

Як стверджує відповідач, внаслідок
виявлених розбіжностей та сумнівів, що
виникли у нього, декларанту було
надіслано електронне повідомлення та
запропоновано надати додаткові
документи на підтвердження складових
митної вартості: виписку з
бухгалтерської документації, висновок
про якісні та вартісні характеристики
товару, підготовленого
спеціалізованою експертною
організацією, інформацію біржових
організації про вартість сировини.

З огляду на те, що на вимогу митного
органу позивач не надав витребовувані
документи, відповідачем відмовлено у
митному оформленні задекларованого
товару та прийнято рішення про
коригування митної вартості товарів
№100260000/2013/200409/2 від 26.06.2013 року,
№100260000/2013/200437/2 від 12.07.2013 року,
№100260000/2013/200473/2 від 25.07.2013 року.

Не погоджуючись із такими рішеннями
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів, позивач звернувся у суд.

Обговорюючи правомірність прийняття
відповідачем спірних рішень, колегія
суддів виходить із наступного.

Основним нормативно-правовим актом,
яким врегульовані спірні
правовідносини є Митний кодекс України
від 13.03.2012 року №4495-VI (далі - Митний
кодекс України, МК України).

Відповідно до статті 49 цього Кодексу
митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.

Відомості про митну вартість товарів
використовуються для: нарахування
митних платежів; застосування інших
заходів державного регулювання
зовнішньоекономічної діяльності
України; ведення митної статистики;
розрахунку податкового зобов'язання,
визначеного за результатами
документальної перевірки (стаття 50 МК
України).

Згідно із статтею 52 вказаного Кодексу
заявлення митної вартості товарів
здійснюється декларантом або
уповноваженою ним особою під час
декларування товарів у порядку,
встановленому розділом VIII цього
Кодексу та цією главою.

Частиною 1 ст. 54 МК України передбачено,
що контроль правильності визначення
митної вартості товарів здійснюється
митним органом під час проведення
митного контролю і митного оформлення
шляхом перевірки числового значення
заявленої митної вартості.

У силу вимог пункту 1 частини 4 статті 54
Митного кодексу України, митний орган
під час здійснення контролю за
правильністю визначення митної
вартості товарів зобов'язаний
здійснювати контроль заявленої
декларантом або уповноваженою ним
особою митної вартості товарів шляхом
перевірки числового значення
заявленої митної вартості, наявності в
поданих зазначеними особами
документах усіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари.

Статтею 53 Митного кодексу України
встановлено, що у випадках,
передбачених цим Кодексом, одночасно з
митною декларацією декларант подає
митному органу документи, що
підтверджують заявлену митну вартість
товарів і обраний метод її визначення.
Частиною 2 цієї статті перелічені
документи, які підтверджують митну
вартість товарів:

1) декларація митної вартості, що
подається у випадках, визначених у
частинах п'ятій і шостій статті 52 цього
Кодексу, та документи, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості, на підставі яких проводився
розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або
рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські
платіжні документи, що стосуються
оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи,
якщо за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт
товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, -
страхові документи, а також документи,
що містять відомості про вартість
страхування.

У силу вимог частини 3 статті 53 Митного
кодексу України у разі якщо документи,
зазначені у частині другій цієї статті,
містять розбіжності, наявні ознаки
підробки або не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари, декларант або
уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу зобов'язані
протягом 10 календарних днів надати (за
наявності) додаткові документи.

Відповідно до пункту 2 частини 6 статті
54 вказаного Кодексу, митний орган може
відмовити у митному оформленні товарів
за заявленою декларантом або
уповноваженою ним особою митною
вартістю виключно за наявності
обґрунтованих підстав вважати, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів, у разі неподання
декларантом або уповноваженою ним
особою документів згідно з переліком
та відповідно до умов, зазначених у
частинах другій - четвертій статті 53
цього Кодексу, або відсутності у цих
документах всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари.

Рішення про коригування заявленої
митної вартості товарів, які ввозяться
на митну територію України з
поміщенням у митний режим імпорту,
приймається митним органом у письмовій
формі під час здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості цих товарів як до, так і після
їх випуску, якщо митним органом у
випадках, передбачених частиною шостою
статті 54 цього Кодексу, виявлено, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів (ч. 1 ст. 55 МК України).

Обґрунтовуючи наявність підстав для
відмови у митному оформленні товарів
за заявленою позивачем митної
вартості, визначеної за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції),
відповідач послався на те, що позивачем
не у повній мірі подано до митного
контролю документи, передбачені
частиною 2 статті 53 МК України.
Зазначене стосується документів, що
містять відомості про вартість
перевезення оцінюваних товарів. Так,
відповідач посилається на неподання
декларантом заявок на перевезення,
передбачених наданим договором про
транспортне експедирування №КН94FS від
24.10.2011 року, а також на те, що у довідці
про вартість міжнародних
транспортно-експедиційних послуг,
наданій декларантом, зазначено
вартість перевезення вантажу в
контейнері, проте не зазначено чи
включає така вартість
навантажувально-розвантажувальні
роботи та оформлення транспортної
документації.

Аналізуючи наведені доводи, колегія
суддів зауважує, що до митного
оформлення позивачем було надано
згаданий договір про транспортне
експедирування та довідку перевізника
- ДП «Кюне і Нагель» про вартість
міжнародних транспортно-експедиційних
послуг, якою підтверджується, що
перевізником були надані ТОВ «ТК Віст»
транспорті послуги при перевезенні
вантажу в контейнерах GESU3662010 за
маршрутом: Шанхай, Китай, до
прикордонного переходу Одеса, Україна.
Вартість перевезення становить 6794,05
грн. в т.ч. ПДВ 0%. Також, зазначено, що
вантаж не був застрахований. За
визначенням договору між експедитором
(ДП «Кюне і Нагель») та клієнтом (ТОВ «ТК
Віст») транспортно-експедиційне
обслуговування - робота (погодження
умов перевезення, добір перевізників,
оформлення комплекту документів та
надання інших послуг, якщо в них є
необхідність), що безпосередньо
пов'язана з організацією та
забезпеченням експортного, імпортного,
транзитного та іншого вантажу. Заявкою,
згідно цього договору, є форма
доручення клієнта, в якій
відображаються істотні умови кожного
конкретного перевезення (групи
однотипних перевезень), а саме: вид,
найменування, розміри, вага вантажу,
сума, що підлягає сплаті експедитору,
пункти відправлення та призначення
вантажу, найменування
вантажовідправника та
вантажоодержувача, дата завантаження
та розвантаження або термін
перевезення, умови перевезення,
особливі вказівки клієнта, інші умови,
узгоджені сторонами.

Згідно пункту 3.2.3 вказаного договору
обов'язок із завантаження,
розвантаження та митного оформлення
вантажу покладений на клієнта
(позивача), якщо інакше не передбачено
окремою угодою з експедитором.

Враховуючи те, що позивачем не надано
ані суду, ані митному органу заявок,
якими би обумовлювались
вантажно-розвантажувальні роботи та
окремої угоди з експедитором - щодо
покладення на нього обов'язку з
виконання даних робіт, колегія суддів
доходить висновку, що дані роботи
виконувались за рахунок позивача.

Відповідно до частини 4 статті 58
Митного кодексу України митною
вартістю товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є ціна, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті
за товари, якщо вони продаються на
експорт в Україну, скоригована в разі
потреби з урахуванням положень частини
десятої цієї статті.

При визначенні митної вартості до ціни,
що була фактично сплачена або підлягає
сплаті за оцінювані товари, додаються
такі витрати (складові митної
вартості), якщо вони не включалися до
ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті, зокрема, як витрати на
транспортування оцінюваних товарів до
аеропорту, порту або іншого місця
ввезення на митну територію України, а
також витрати на навантаження,
вивантаження та обробку оцінюваних
товарів, пов'язані з їх
транспортуванням до аеропорту, порту
або іншого місця ввезення на митну
територію України (п. п. 5, 6 ч. 10 статті 58
МК України).

З огляду на приведені норми та
встановлені обставини, колегія суддів
погоджується із висновком суду першої
інстанції в тому, що непідтвредження
позивачем витрат на оплату вартості
навантажувально-розвантажувальних
робіт та оформлення транспортної
документації імпортованого товару
свідчить про обґрунтованість сумнівів
митного органу щодо заявленої
позивачем митної вартості за ціною
контракту.

Частиною 3 статті 53 МК України
передбачено право митного органу
висунути декларанту письмову вимогу
про надання додаткових документів за
умови, якщо надані ним, згідно частини 2
цієї статті, документи містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари.

Враховуючи неподання декларантом усіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
імпортованих товарів, митний орган
правомірно витребував у позивача
додаткові документи, передбачені
наведеною правовою нормою Митного
кодексу України.

Разом з тим, позивачем не надано
митному органу витребовуваних
документів та у відповідності до
частини 7 статті 55 МК України подано
митні декларації з урахуванням
проведеного останнім коригування,
сплачено митні платежі, а імпортований
товар - випущено у вільний обіг.

Колегія суддів зазначає, що приписами
частини 8 статті 55 МК України
встановлено, що протягом 80 днів з дня
випуску товарів декларант або
уповноважена ним особа може надати
митному органу додаткові документи для
підтвердження заявленої ним митної
вартості товарів, що декларуються.

Як убачається з матеріалів справи,
позивач зазначеним у вищенаведеній
правовій нормі правом не скористався.

У статті 57 вказаного Кодексу
закріплені правила застосування
методів визначення митної вартості
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту. Згідно з ч. 1
цієї статті, митна вартість
визначається за такими методами:

1) основний - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних
товарів;

б) за ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості
(обчислена вартість);

ґ) резервний.

Приписами 2 - 5 частин статті 57 МК
України встановлено, що основним
методом визначення митної вартості
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів
передує процедура консультацій між
митним органом та декларантом з метою
визначення основи вартості згідно з
положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу.
Під час таких консультацій митний
орган та декларант можуть здійснити
обмін наявною у кожного з них
інформацією за умови додержання вимог
щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів згідно з положеннями
статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для
її визначення може братися або ціна, за
якою ідентичні або подібні (аналогічні)
товари були продані в Україні не
пов'язаному із продавцем покупцю
відповідно до статті 62 цього Кодексу,
або вартість товарів, обчислена
відповідно до статті 63 цього Кодексу.

Підстава для незастосування основного
методу визначення митної вартості
товару передбачена ч.2 ст. 58 МК України.
Так, відповідно до вказаної правової
норми метод визначення митної вартості
товарів за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні.

З оспорюваних позивачем рішень про
коригування митної вартості слідує, що
митним органом митна вартість
задекларованого товару визначена на
основі резервного методу. В
обґрунтування причин, через які
заявлену декларантом митну вартість не
може бути визнано, відповідачем у цих
рішеннях зазначено, що митна вартість
імпортованих товарів не може бути
визначена за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються (вартість
операції) через наявність розбіжностей
та відсутність певних відомостей щодо
складових митної вартості. При цьому,
враховано, що декларант не надав
додатково витребуваних митним органом
документів. Попередні методи не
застосовані у зв'язку з відсутністю
цінової інформації на ідентичні та
подібні товари, а також через
відсутність основи для віднімання
(додавання) вартості. Також, у рішеннях
вказано, що декларант був ознайомлений
з вимогами митного органу та
відмовився від подання додаткових
документів.

Враховуючи викладене, колегія суддів
доходить висновку, що спірні рішення
про коригування митної вартості
імпортованих позивачем товарів
відповідають положенням статті 55
Митного кодексу України.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції в тому, що відповідачем у
відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 71 КАС
України доведено обставини, на яких
ґрунтуються його заперечення проти
позову та правомірність спірних
рішень. Відтак, відсутні підстави для
їх скасування та стягнення з
державного бюджету сплаченого
позивачем ввізного мита та податку на
додану вартість за такими операціями.

Зважаючи на наведене, судовою колегію
не встановлено підстав для задоволення
вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212,
254 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Торгівельна Компанія Віст» залишити
без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 24 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складення
у повному обсязі шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддяЯ.Б. Глущенко
суддя О.Є. Пилипенко
суддяО.М. Романчук

(Повний текст ухвали складено 17
квітня 2014 року.)

.

Головуючий суддя
Глущенко Я.Б.

Судді:
Пилипенко О.Є.

Романчук О.М