Справа № 704/1312/13-а
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2014-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Дьяченко
Д.О. Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді Глущенко
Я.Б.,

суддів
Пилипенко О.Є., Романчук О.М.,

розглянувши у письмовому провадженні
справу за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду
України у Тальнівському районі
Черкаської області про визнання дій
щодо виконання судового рішення
протиправними та стягнення
недоплачених сум пенсії, за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
постанову Тальнівського районного
суду Черкаської області від 06 грудня 2013
року,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернулася у суд із позовом до
Управління Пенсійного фонду України у
Тальнівському районі Черкаської
області, в якому просила визнати
протиправною бездіяльність
відповідача по виконанню судового
рішення, за яким останній зобов'язаний
був здійснити перерахунок основної і
додаткової пенсії позивачу за певний
період відповідно до ст. ст. 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
та стягнути нараховані суми разом із
трьома процентами річних від
простроченої суми за порушення
грошового зобов'язання.

Постановою Тальнівського районного
суду Черкаської області від 06 грудня 2013
року у задоволенні адміністративного
позову відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням,
позивач подала апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову суду
та ухвалити нове рішення про
задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає залишенню
без задоволення, а постанова суду - без
змін з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд дійшов висновку, що
територіальне управління Пенсійного
фонду України діяло на підставі, в
межах повноважень та у спосіб,
передбачені законами України та іншими
нормативно-правовими актами.

З таким висновком суду не можна не
погодитися.

Колегією суддів установлено, що
постановою Тальнівського районного
суду Черкаської області від 19 квітня 2011
року по справі №2-а-1613/11
адміністративний позов ОСОБА_2
задоволено частково, визнано
протиправними дії Управління
Пенсійного фонду України в
Тальнівському районі Черкаської
області, зобов'язано відповідача
здійснити позивачу перерахунок
основної та додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, відповідно до ст. 49,
50, 54, 67 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», виходячи із
загальновстановленого розміру
мінімальної пенсії за віком, з
урахуванням проведених виплат, за
період з 23.08.2010 року по 23.02.2011 року.
Зазначене судове рішення залишене без
змін ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 19 вересня
2013 року.

У адміністративному позові ОСОБА_2
зазначає, що відповідач в
добровільному порядку здійснив
нарахуванням належних до виплати сум
основної та додаткової пенсії згідно
згаданої постанови Тальнівського
районного суду Черкаської області,
проте не виплачує нараховані суми,
посилаючись на відсутність бюджетних
призначень та асигнувань, що
підтверджується листом
територіального органу Пенсійного
фонду України від 15.03.2013 року №1801/03.

Надаючи оцінку спірним
правовідносинам, висновкам місцевого
суду та доводам апеляційної скарги,
колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до частини 5 статті 124
Конституції України судові рішення
ухвалюються судами іменем України і є
обов'язковими до виконання на всій
території України.

Відповідно до частини 1 статті 255 КАС
України постанова суду, яка набрала
законної сили, є обов'язковою для осіб,
які беруть участь у справі, а також для
всіх органів, підприємств, установ та
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України.

Закон України «Про виконавче
провадження» визначає умови і порядок
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб), що відповідно
до закону підлягають примусовому
виконанню у разі невиконання їх у
добровільному порядку.

Відповідно до статті 1 зазначеного
Закону виконавче провадження як
завершальна стадія судового
провадження та примусове виконання
рішень інших органів (посадових осіб) -
це сукупність дій органів і посадових
осіб, визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення).

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 2 Закону
України «Про виконавче провадження»
примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.
Примусове виконання рішень здійснюють
державні виконавці, визначені Законом
України «Про державну виконавчу
службу» (далі - державні виконавці).

Згідно з ч. 1 ст. 11 вказаного Закону
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених Законом України
«Про виконавче провадження» заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії. За
частиною 2 зазначеної правової норми
державний виконавець:

- здійснює заходи, необхідні для
своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом;

- надає сторонам виконавчого
провадження та їх представникам
можливість ознайомитися з матеріалами
виконавчого провадження;

- розглядає заяви сторін та інших
учасників виконавчого провадження і
їхні клопотання;

- заявляє в установленому порядку
про самовідвід за наявності обставин,
передбачених цим Законом;

- роз'яснює сторонам їхні права і
обов'язки.

Таким чином, у разі невиконання
судового рішення у добровільному
порядку, в тому числі у випадку відмови
виконати судове рішення в частині,
державні виконавці державної
виконавчої служби здійснюють заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
Законом України «Про виконавче
провадження».

Відповідно до частини першої статті 71
КАС України кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу.

Проте, в матеріалах справи відсутні
докази щодо звернення позивача до
державної виконавчої служби з заявою
про примусове виконання судового
рішення в порядку, визначеному Законом
України «Про виконавче провадження».

У разі звернення позивача до державної
виконавчої служби державними
виконавцями були б здійсненні заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення.

Окрім того, колегія суддів наголошує,
що Кодексом адміністративного
судочинства України, з метою
реалізації завдань адміністративного
судочинства, передбачено спеціальний
механізм контролю за виконанням
судових рішень, який закріплений у
статті 267 Кодексу.

Так, відповідно до частини 9 зазначеної
правової норми, особа-позивач, на
користь якої ухвалено постанову суду,
має право подати до суду першої
інстанції заяву про визнання
протиправними рішень, дій чи
бездіяльності, вчинених суб'єктом
владних повноважень - відповідачем на
виконання такої постанови суду або
порушення прав позивача, підтверджених
такою постановою суду. У наведеній
юридичній нормі закріплені вимоги щодо
змісту зазначеної заяви, а також щодо
строків її подання. Тобто, передбачений
спеціальний порядок звернення та
розгляду вимог, пов'язаних із
невиконанням судових рішень суб'єктами
владних повноважень.

Проте, як убачається із матеріалів
справи, ОСОБА_2 звернулася з вимогами,
пов'язаними з виконанням постанови
адміністративного суду, ухваленої не
на користь суб'єкта владних
повноважень, у загальному порядку.

Судова колегія відзначає, що судом
першої інстанції було з'ясовано та
встановлено, що Управлінням Пенсійного
фонду України в Тальнівському районі
Черкаської області було виконано
постанову Тальнівського районного
суду Черкаської області від 19 квітня 2011
року та перераховано державну та
додаткову пенсії позивача - у
відповідності до змісту резолютивної
частини вказаного судового рішення.

Вищевикладене свідчить на користь
висновку про необхідність відмови в
задоволенні позовних вимог, адже
позовні вимоги щодо належного
виконання рішення суду, що набрало
законної сили, не можуть розглядатись
адміністративними судами в загальному
порядку, позаяк не стосуються
здійснення відповідачем владних
управлінських функцій. Аналогічна
позиція висловлена Верховним Судом
України за наслідками дослідження
судової практики розгляду справ про
встановлення фактів, що мають юридичне
значення, витяг з якого опубліковано у
Віснику Верховного Суду України №8 у 2012
році.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку, залишивши
позовні вимоги ОСОБА_2 без задоволення.

Окрім того, колегія суддів звертає
увагу позивача на те, що процесуальним
законодавством в межах
адміністративного судочинства
закріплено правову конструкцію,
покликану забезпечити правильне
розуміння особливостей виконання
судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КАС України якщо
судове рішення є незрозумілим, суд,
який його ухвалив, за заявою осіб, які
беруть участь у справі, або державного
виконавця ухвалою роз'яснює своє
рішення, не змінюючи при цьому його
змісту.

Роз'яснено може бути постанову чи
ухвалу суду у разі, якщо без такого
роз'яснення її тяжко виконати, оскільки
високою є ймовірність неправильного
виконання внаслідок неясності
резолютивної частини рішення.

Приведена правова норма є одним із
способів захисту порушених прав та
інтересів особи.

Зважаючи на те, що позивачем обрано
спосіб захисту свої прав та інтересі,
який не доводить протиправної
поведінки суб'єкта владних
повноважень, у задоволенні
адміністративного позову слід
відмовити.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують вищенаведене, тому скарга
задоволенню не підлягає, а оскаржуване
судове рішення слід залишити без змін.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
скаргу без задоволення, а постанову
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212,
254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення.

Постанову Тальнівського районного
суду Черкаської області від 06 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів після набрання законної сили
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддяЯ.Б. Глущенко
суддя О.Є. Пилипенко
суддяО.М. Романчук

.

Головуючий суддя
Глущенко Я.Б.

Судді:
Пилипенко О.Є.

Романчук О.М