Справа № 2а-13/12
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2014-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 2а-13/12
інстанції: Линник В.Я.
Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
У Х В А Л А

Іменем України

03 квітня 2014 року
м. Київ

колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого -
судді Земляної Г.В.

суддів
Горбань Н.І., Межевича М.В.

за участю
секретаря Рижкової Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову
Ірпіньського міського суду Київської
області від 10 січня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_3 до
Ворзельської селищної ради Київської
області, треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_2 про скасування рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач, ОСОБА_3, звернулась до суду з
позовом до Ворзельської селищної ради
Київської області про скасування
рішення від 24.06.10 № 1809-56-У «Про надання
дозволу на розробку проекту відведення
земельної ділянки для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд ОСОБА_6
за адресою: АДРЕСА_1» та від 27.12.10р. №
25-4-VI «Про затвердження проекту
землеустрою щодо відведення у
власність земельної ділянки ОСОБА_2 для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд за адресою:
АДРЕСА_1».

Постановою Ірпіньського міського суду
Київської області від 10 січня 2014 року
позов задоволено повністю. Визнано
протиправними та скасовано рішення
Ворзельської селищної ради Київської
області від 24.06.10 № 1809-56-У «Про надання
дозволу на розробку проекту відведення
земельної ділянки для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд гр.
ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1» та від 27.12.10
№ 25-4-УІ «Про затвердження проекту
землеустрою щодо відведення у
власність земельної ділянки гр. ОСОБА_2
для будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд за адресою:
АДРЕСА_1».

Не погоджуючись з прийнятою
постановою, ОСОБА_2 подала апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
ухвалити нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позову. В своїй
апеляційній скарзі апелянт
посилається на незаконність,
необґрунтованість та необ'єктивність
рішення суду, неповне з'ясування всіх
обставин, що мають значення для
вирішення справи, порушення судом норм
процесуального права, що є підставою
для скасування судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що
з'явились в судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, а постанову суду
має бути залишено без змін, з наступних
підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 198,
статтею 200 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд апеляційної
інстанції залишає апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини 1 статі 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Суд першої інстанції всебічно, повно та
об'єктивно розглянув справу, правильно
встановив обставини справи, наданим
доказам дав правильну правову оцінку і
прийшов до обґрунтованого висновку про
задоволення позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
рішенням Ворзельської селищної ради
від 24.06.10 № 1809-56-У (а.с. 75) ОСОБА_6 було
надано дозвіл на розробку проекту
відведення земельної ділянки для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Ворзельської селищної ради
від 27.12.10 № 25-4-У1 (а.с. 108) ОСОБА_2 було
затверджено проект землеустрою щодо
відведення у власність земельної
ділянки для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд за
адресою: АДРЕСА_1.

Зазначеними рішеннями ОСОБА_2 було
передано у приватну власність земельну
ділянку площею 0,080 га, кадастровий
номер :01:0520105, яка згідно з Схемою
розташування та Планом горизонтальної
зйомки земельної ділянки (а.с. 76, 91)
межує з вул. Мічуріна в с.м.т. Ворзель, і
виділена за рахунок земельної ділянки
позивачки за адресою: АДРЕСА_1, про що
свідчить Абрис визначення меж (а.с. 115).

Позивач посилається на ту обставину, що
земельна ділянка, яка надана
оскаржуваним рішенням знаходиться у її
постійному користуванні на підставі
рішення Виконавчого комітету
Ворзельської селищної ради народних
депутатів від 14.06.83 року № 6 та на
зазначеній земельній ділянці
знаходиться сад позивача. В зв'язку з
чим вона звернулась до суду з вимогою
про скасування рішень відповідача.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції прийшов до висновку, що
оспорюваними рішеннями Ворзельської
селищної ради земельну ділянку ОСОБА_2
було виділено із земельної ділянки, яка
перебувала у користуванні ОСОБА_3,
згідно рішеннями Ворзельської
сільської ради.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції,
оскільки вони знайшли своє
підтвердження під час апеляційного
розгляду справи, виходячи з наступного.

Питання виникнення права власності або
права користування земельними
ділянками урегульовані Земельним
кодексом України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 152 Земельного
кодексу України держава забезпечує
громадянам та юридичним особам рівні
умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
Виконавчим комітетом Ворзельської
селищної ради народних депутатів було
прийнято рішення від 14.06.83 року № 6 про
надання у користування ОСОБА_7
(спадкодавця - матері позивача) для
закріплення земельної ділянки за
індивідуальним житловим будинком
земельної ділянки площею 0,12 га, за
адресою: АДРЕСА_1.

Виконавчим комітетом Ірпінської
міської ради на виконання зазначеного
рішення 08.02.1984 р. було затверджено Акт
про визначення меж земельної ділянки в
натурі, яким визначено конфігурацію та
параметри земельної ділянки, якою
користується позивач.

Відповідно вказаного Акту одна бокова
(краєва) межа ділянки примикає до
проїзної частини (дороги) по вул.
Мічуріна довжиною у 18,0 м; протилежна -
до лісу (тієї ж довжини); інші дві межі
ділянки примикають до лісу (на той час)
та мають довжину 64,0 м (зліва), 69,0 м
(справа).

06.12.1988 р. житловий будинок введено в
експлуатацію, а 28.01.1989 р. ОСОБА_7 було
видано Свідоцтво про право приватної
власності на житловий будинок за
адресою: АДРЕСА_1.

Згідно даних технічного паспорту
станом на 17 вересня 1989 року ОСОБА_7 на
праві приватної власності належав
будинок з прибудинковою територією для
використання загальною площею 1121 кв.м.,
згідно даних технічного паспорту від 23
січня 2009 року ОСОБА_3 на праві приватної
власності належить 1/3 будинку та
земельна ділянка для користування
загальною площею 1216 кв.м.

Ухвалою Ірпінського міського суду
Київської області від 21.09.2005 р. у справі
№ 2-840/2005 затверджено мирову угоду,
згідно якої ОСОБА_3 (як дочка ОСОБА_7) є
співвласницею житлового будинку по
АДРЕСА_1. Іншими співвласниками
житлового будинку є ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Таким чином, судом першої інстанції
правомірно встановлено, що в
користуванні позивача знаходить
спірна земельна ділянка як
прибудинкова територія до житлового
будинку АДРЕСА_1 на підставі рішень
Ворзельської сільської ради, прийняті
відповідно до діючого на той час
Земельного кодексу УРСР.

земельна ділянка, яка була виділена
ОСОБА_2 оскаржуваними рішеннями.

Так, згідно з частинами першою, другою
статті 116 Земельного кодексу України
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом або за результатами аукціону;
набуття права на землю громадянами та
юридичними особами здійснюється
шляхом передачі земельних ділянок у
власність або надання їх у
користування.

Відповідно до статті 120 Земельного
кодексу України до особи, яка придбала
житловий будинок, будівлю або споруду,
переходить право власності на земельну
ділянку, на якій вони розміщені, без
зміни її цільового призначення, у
розмірах, установлених договором. У
випадку, якщо договором про відчуження
житлового будинку, будівлі або споруди
розмір земельної ділянки не визначено,
до набувача переходить право власності
на ту частину земельної ділянки, яка
зайнята житловим будинком, будівлею
або спорудою, та на частину земельної
ділянки, яка необхідна для їх
обслуговування.

Статтею 377 Цивільного кодексу України
встановлено, що до особи, яка придбала
житловий будинок, будівлю або споруду,
переходить право власності на земельну
ділянку, на якій вони розміщені, без
зміни її цільового призначення, у
розмірах, установлених договором. Якщо
договором про відчуження житлового
будинку, будівлі або споруди розмір
земельної ділянки не визначений, до
набувача споруди переходить право
власності на ту частину земельної
ділянки, яка зайнята житловим будинком,
будівлею або спорудою, та на частину
земельної ділянки, яка є необхідною для
їх обслуговування.

Отже, законодавством визначено, що з
виникненням права власності на будівлю
чи споруду до власника переходить
право власності на частину земельної
ділянки, на якій розташована належна
йому на праві власності будівля чи
споруда.

З матеріалів справи вбачається та
підтверджено висновком
інженерно-геодезичних робіт з
інвентаризації існуючих меж, можна
стверджувати що, земельна ділянка, яка
передасться гр. ОСОБА_2 у приватну
власність розміром 0,080 га, (кадастровий
номер :01:0520105) згідно рішення
Ворзельської селищної ради від 24.06.10
№1809-56-ро надання дозволу на розробку
проекту відведення земельної ділянки
для будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд гр. ОСОБА_2 за адресою:
АДРЕСА_1» та рішенням Ворзельської
селищної ради від 27.12.10р. за № 25-4УІ «Про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення у власність земельної
ділянки гр. ОСОБА_2 для будівництва та
обслуговування житловою будинку,
господарських будівель та споруд за
адресою: АДРЕСА_1» надасться більшою
частиною за рахунок земельної ділянки,
яка надана в користування ОСОБА_7, межі
якої встановленні згідно з Актом
виносу меж в натурі від 08.02.84р. згідно
рішення №6 від 14.06.83р. виконавчого
комітету (Ворзельської селищної ради
народних депутатів «Про надання в
користування ОСОБА_7 для закріплення
земельної ділянки за індивідуальним
житловим будинком земельної ділянки
площею 0,12га, за адресою: АДРЕСА_1».

Колегія суддів не приймає до уваги
доводи апелянта, що це різні ділянки,
так як з наданих документів вбачається,
що це одна й та ж земельна ділянка.

Згідно з ч. 5 ст. 116 Земельного кодексу
України надання у користування
земельної ділянки, що перебуває у
власності або у користуванні,
провадиться лише після вилучення
(викупу) її в порядку, передбаченому цим
Кодексом.

Отже, колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
оспорюваними рішеннями Ворзельської
селищної ради земельну ділянку ОСОБА_2
було виділено за рахунок земельної
ділянки, яка перебувала у користуванні
позивачки, без прийняття рішення про її
вилучення, а отже такі рішення
порушують права ОСОБА_3

Відповідно до частини 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Разом з тим, в порушення статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України відповідачем ні в суді першої
інстанції ні в суді апеляційної
інстанції не надано доказів
правомірності винесених податкових
повідомлень-рішень.

З огляду на вищезазначене апеляційна
інстанція приходить до висновку, що суд
першої інстанції правомірно
задовольнив позов.

При цьому апеляційна скарга не містить
посилання на обставини, передбачені
статтями 202 - 204 Кодексу
адміністративного судочинства
України, за яких рішення суду підлягає
скасуванню.

Доводи, викладені заявником в
апеляційній скарзі були предметом
дослідження суду першої інстанції і не
знайшли свого належного підтвердження.

Вказані в апеляційній скарзі
процесуальні порушення не призвели до
неправильного вирішення справи і не є
підставою для скасування судового
рішення.

Крім того, представник апелянта
звернувся до суду з клопотанням про
винесеня окремої ухвали в порядку ст.166
КАС України, однак, колегія суддів
вважає, що зазначені ним в клопотанні
обставини не є підставою для винесення
окремої ухвали.

Зважаючи на вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
вірно встановив фактичні обставини
справи, дослідив наявні докази, дав їм
належну оцінку та прийняв законне та
обґрунтоване рішення у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права, в зв'язку з чим
апеляційна скарга залишається без
задоволення, а постанова суду першої
інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 4, 8-11, 160, 196, 198, 200, 205, 207,
212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без
задоволення.

Постанову Ірпіньського міського суду
Київської області від 10 січня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів із дня
складання у повному обсязі, тобто з 08
квітня 2014 року шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
адміністративного суду України у
порядку ст.212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:
Г.В.Земляна

Судді:
Н.І. Горбань

М.В. Межевич

Головуючий суддя
Земляна Г.В.

Судді:
Горбань Н.І.

Межевич М.В.