Справа № 9101/51055/2012
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2014-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

25 лютого 2014 рокусправа № 2а-0870/5048/11

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Олефіренко Н.А.

суддів: Головко
О.В. Суховарова А.В.

за участю секретаря судового
засідання: Троянова А.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу Вільнянської
міжрайонної державної податкової
інспекції Запорізької області

на постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 22.12.2011 року

за позовом Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1

до Вільнянської міжрайонної
державної податкової інспекції
Запорізької області

про визнання протиправним та
скасування податкового повідомлення -
рішення,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1
звернулася до Запорізького окружного
адміністративного суду з позовом про
скасування податкового повідомлення -
рішення Вільнянської МДПІ Запорізької
області від 01.02.2011 року №1.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що шляхом підміни понять і
застосування термінології
непрофільних законів, яка суперечить
термінології спеціальних законів з
питань оподаткування, в Акті зроблено
неправильний висновок про те, що умовою
віднесення операцій до господарської є
перспектива отримання «користі» від
них.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
22.12.2011 року адміністративний позов
задоволено, скасовано податкове
повідомлення - рішення №/0
прийняте 01.02.2011 року Вільнянською
міжрайонною державною податковою
інспекцією Запорізької області.

Вільнянська міжрайонна державна
податкова інспекція Запорізької
області не погодившись з рішенням
адміністративного суду першої
інстанції, звернулася з апеляційною
скаргою, в якій просить постанову
Запорізького окружного
адміністративного суду від 22.12.2011 року
скасувати та прийняти нове судове
рішення, яким в задоволенні позову ФОП
ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована
порушенням судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
а також не досліджені всі обставини
справи, що мають значення для вирішення
справи по суті.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Переглянувши судове рішення у межах
апеляційної скарги, перевіривши
правильність застосування судом норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів дійшла висновку про
відсутність підстав для задоволення
апеляційної скарги, зважаючи на
наступне.

Як встановлено судом першої інстанції,
податковим органом було проведено
планову документальну перевірку ФОП
ОСОБА_1 з питань дотримання вимог
податкового та іншого законодавства за
період з 11.06.2009 року по 30.09.2010 року.

За результатами перевірки складено акт
№1/17/НОМЕР_1 від 17.01.2011 року, у висновках
якого зазначені порушення позивачем
наступних вимог:

- пп.7.4.4 п.7.4 ст.7 Закону України "Про
податок на додану вартість", внаслідок
чого зменшено податок на додану
вартість на загальну суму 112 655
грн.00коп.

На підставі Акта перевірки винесено
податкове повідомлення - рішення №
/0 від 01.02.2011 року, яким збільшено
грошове зобов'язання по податку на
додану вартість на суму 112 655,00 грн.

Так, судом першої інстанції
встановлено, що позивачем були
здійснені операції за договором
комісії на продаж з ФОП ОСОБА_2
продовольчі товари від 11.01.2010 року,
термін дії якого складав до 31.12.2013 року.

Продаж товарів ФОП ОСОБА_1
здійснювався через комісіонера ФОП
ОСОБА_2

11.01.2010 року між комітентом ФОП ОСОБА_1 і
комісіонером ФОП ОСОБА_2 було укладено
договір комісії №1/К на реалізацію
товару. За умовами договору, комісіонер
зобов'язується за дорученням
комітента, за плату здійснювати від
свого імені, та за рахунок комітента в
строк і порядку, які встановлені
договором, правочини з продажу товарів
комітента. Комісіонер має право на
отримання комісійної винагороди і
відшкодування витрат пов'язаних з
виконанням доручення комітента. Розмір
комісійної винагороди складає 50%
перевищення ціни укладеного на
виконання цього договору над
мінімальною ціною продажу товару. На
виконання умов договору комісіонер
здійснює реалізацію товару, надає
комітенту звіт про виконання доручення
та передає останньому все отримане за
укладеними угодами.

За договором комісії товар було
передано на реалізацію комісіонеру ФОП
ОСОБА_2. Комісійна винагорода,
визначена актами виконаних робіт,
складає відповідну суму. До складу
валових витрат та до податкового
кредиту з податку на додану вартість
були також включені певні суми.

В матеріалах справи наявний договір
комісії №1/К від 11.01.2010 р., який був
укладений ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2. За
умовами договору комісіонер -
зобов'язується за дорученням
комітента - за плату здійснювати від
свого імені, та за рахунок комітента в
строк і порядку, які встановлені
договором, правочини з продажу товарів
комітента. Комісіонер має право на
отримання комісійної винагороди і
відшкодування витрат пов'язаних з
виконанням доручення комітента. Розмір
комісійної винагороди зазначається в
актах виконаних робіт. Конкретні умови
договору, ціни зазначені у додатках до
договору.

За договором комісії ФОП ОСОБА_2 були
реалізовані продукти харчування
позивачу. За надані послуги ФОП ОСОБА_1
були отримані податкові накладні.

Положеннями пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону
України "Про податок на додану
вартість" передбачено, що податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи із договірної вартості
товарів, але не вище рівня звичайних
цін, у разі якщо договірна ціна на такі
товари відрізняється більше ніж на
двадцять відсотків від звичайної ціни
на такі товари, та складається із сум
податків, нарахованих платником
податку за встановленою ставкою
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів,
у тому числі при їх імпорті та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням основних фондів, основних
засобів, у тому числі інших необоротних
матеріальних активів та незавершених
капітальних інвестицій в необоротні
капітальні активи, в тому числі при їх
імпорті, з метою подальшого
використання у виробництві та/або
поставці товарів для оподатковуваних
операцій у межах господарської
діяльності платника податку.

В силу приписів пп.1.20.1 п.1.20 ст.1 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» звичайною вважається
ціна товарів, визначена сторонами
договору. Якщо не доведене зворотне,
вважається, що така ціна відповідає
рівню справедливих ринкових цін.
Згідно з цим підпунктом справедлива
ринкова ціна - це ціна, за якою товари
передаються іншому власнику за умови,
що продавець бажає передати такі
товари, а покупець бажає їх отримати за
відсутності будь-якого примусу, обидві
сторони є взаємно незалежними юридично
та фактично, володіють достатньою
інформацією про такі товари, а також
ціни, які склалися на ринку ідентичних,
а за їх відсутності - однорідних
товарів.

Виходячи з положень всіх вищевказаних
законодавчих норм можливо
стверджувати, що в податковому обліку
до валових витрат відносяться не
будь-які витрати здійснювані платником
податку, а лише ті витрати, які
використані ним на отримання доходу.

В свою чергу податковий кредит
складається не з будь-яких сум
нарахованого податку, а лише з тих сум,
які в подальшому використані в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Отже, доводи апеляційної скарги не
дають підстав вважати, що при прийнятті
оскаржуваного рішення, судом першої
інстанції було порушено норми
матеріального та процесуального права.

Частиною другою статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що оскаржувана
постанова Запорізького окружного
адміністративного суду від 22.12.2011 року
є законною і обґрунтованою, а підстави
для її скасування відсутні.

На підставі наведеного, керуючись, ст.
196, ст. 198, ст. 200, ст. 205, ст. 206 КАС України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Вільнянської
міжрайонної державної податкової
інспекції Запорізької області -
залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 22.12.2011 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає чинності відповідно до
ст. 254 КАС України та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом 20 днів шляхом
подання касаційної скарги.

Головуючий:
Н.А. Олефіренко

Суддя:
О.В. Головко

Суддя:
А.В. Суховаров