Справа № 2а/1027/2370/12
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2014-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2014 року
м. Київ К/9991/67763/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Калашнікової О.В. Васильченко Н.В.
Леонтович К.Г. розглянувши у
попередньому судовому засіданні
адміністративну справу за касаційною
скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5 на постанову
Фастівського міськрайонного суду
Київської області від 11 травня 2012 року
та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 10 жовтня 2012
року у справі № 2а/1027/2370/12 за позовом
ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Дідівщанської
сільської ради, третя особа: ОСОБА_6 про
зобов'язання внести зміни до рішення,-

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулись до
Фастівського міськрайонного суду
Київської області з адміністративним
позовом до Дідівщанської сільської
ради, у якому просили зобов'язати
відповідача вчинити дії щодо внесення
змін до Рішення № 7-14-V від 28.08.2008 року
«Про надання земельної ділянки в
користування» (далі - Рішення № 7-14-V від
28.08.2008 року) в частині надання кожному з
них земельної ділянки в розмірі 0, 25га
для обслуговування житлового будинку
АДРЕСА_1.

Позовні вимоги мотивовано тим, що
Рішення № 7-14-V від 28.08.2008 року не
відповідає вимогам п. 1 ст. 121 Земельного
кодексу (далі - ЗК) України та винесено з
порушенням п. 2 ст. 120 цього Кодексу.

Постановою Фастівського
міськрайонного суду Київської області
від 11.05.2012 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 10.10.2012 року,
у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з оскаржуваними
судовими рішеннями, ОСОБА_4 та ОСОБА_5
звернулись до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, у якій просять їх
скасувати та прийняти нове рішення про
задоволення позовних вимог.

Перевіривши правову оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
проаналізувавши правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено наступне.

Згідно договору купівлі-продажу
позивачам на праві сумісної власності
належить житловий будинок АДРЕСА_1.
Будинок був розташований на земельній
ділянці загальною площею 0, 57га, якою
користувалась громадянка ОСОБА_7, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Після її
смерті правлінням колгоспу ім. Леніна
за спадкоємцями була закріплена
земельна ділянка площею 0, 15га, оскільки
вони не були членами колгоспу і в селі
не проживали.

30.01.2008 року позивачі звернулися до
Дідівщинської сільської ради
Фастівського району Київської області
про виділення їм земельної ділянки для
обслуговування житлового будинку та
надання дозволу на її приватизацію.

Рішенням № 7-14-V від 28.08.2008 року
позивачам (кожному окремо) були надані
земельні ділянки розмірами 0, 75га для
обслуговування їх частин житлового
будинку в АДРЕСА_1.

Також судами попередніх інстанцій
встановлено та підтверджується
матеріалами адміністративної справи,
що Рішеннями Дідівщинської сільської
ради №5-11-V від 26.12.2007 року та № 7-13-V від
29.04.2008 року було виділено ОСОБА_6
земельні ділянки для ведення
особистого селянського господарства
по АДРЕСА_1 в розмірі 0, 15га та 0, 13га
відповідно. Дані рішення ніким не
оскаржені та не скасовані.

Окрім того, як слідує з матеріалів
справи, Фастівським міськрайонним
судом була розглянута цивільна справа
№2-192/10 за наслідками розгляду якої
рішенням від 29.03.2010 року, залишеним в
силі ухвалою Київського обласного
апеляційного суду від 30.09.2010 року, у
задоволенні позову ОСОБА_5, ОСОБА_4 до
Дідівщанської сільської ради, третя
особа: ОСОБА_6 про виділення земельної
ділянки та встановлення на неї права
власності відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції, з висновками якого
також погодився апеляційний суд,
виходив з того, що Дідівщанська
сільська рада, приймаючи Рішення № 7-14-V
від 28.08.2008 року, діяла на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені діючим законодавством
України, відтак зазначене Рішення є
законним та обґрунтованим.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновками судів першої
та апеляційної інстанцій, виходячи з
наступного.

Земельні відносини в Україні
регулюються Конституцією України,
Земельним кодексом (далі - ЗК) України, а
також прийнятими відповідно до них
нормативно-правовими актами.

Суб'єктами земельних відносин є
громадяни, юридичні особи, органи
місцевого самоврядування та органи
державної влади.

Відповідно до статті 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування та їх
посадови особи зобов'язані діяти лише
на підставі та у межах повноважень та
засобами, передбаченими Конституцією
та законами України.

Відповідно до статті 377 Цивільного
кодексу (далі - ЦК) України до особи, яка
придбала житловий будинок, будівлю або
споруду, переходить право власності на
земельну ділянку, на якій вони
розміщені, без зміни її цільового
призначення, у розмірах, встановлених
договором.

Якщо договором про відчуження
житлового будинку, будівлі або споруди
розмір земельної ділянки не
визначений, до набувача переходить
право власності на ту частину
земельної ділянки, яка зайнята
житловим будинком, будівлею або
спорудою, та на частину земельної
ділянки, яка є необхідною для їх
обслуговування.

Якщо житловий будинок, будівля або
споруда розміщені на земельній
ділянці, наданій у користування, то у
разі їх відчуження до набувача
переходить право користування тією
частиною земельної ділянки, на якій
вони розміщені, та частиною ділянки,
яка необхідна для їх обслуговування.

Відповідно до частини 5 статті 120 ЗК
України (в редакції на момент переходу
до позивачів права власності на
будівлі (споруди)), при переході права
власності на будівлю або споруду до
громадян або юридичних осіб, до них
переходить право користування
земельною ділянкою, на якій
розташована будівля чи споруда.

Згідно з положеннями частини 3 статті 415
ЦК України особа, до якої перейшло
право власності на будівлі (споруди),
набуває право користування земельною
ділянкою на тих же умовах і в тому ж
обсязі, що й попередній власник будівлі
(споруди).

Відтак, новий власник будівлі (споруди)
може вимагати переоформлення права
користування земельної ділянки, на
якій знаходиться будівля (споруда)
шляхом укладення договору оренди лише
у разі наявності підтверджуючих
документів на право користування
земельною ділянкою попереднього
власника будівлі (споруди).

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що за будинком, придбаним
позивачами, була закріплена земельна
ділянка розміром 0, 15га, а решта
земельної ділянки перебувала у
користуванні інших осіб, у тому числі, і
третьої особи ОСОБА_6

Відповідно до частини 1 статті 116 ЗК
України громадяни та юридичні особи
набувають права власності та права
користування земельними ділянками із
земель державної або комунальної
власності за рішенням органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування та державних органів
приватизації щодо земельних ділянок,
на яких розташовані об'єкти, які
підлягають приватизації, в межах їх
повноважень, визначених цим Кодексом.

Статтею 144 Конституції України органи
місцевого самоврядування в межах
повноважень, визначених законом,
приймають рішення, які є обов'язковими
для виконання на відповідній
території.

Згідно частини 3 статті 2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

У відповідності із статтею 59 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» рада в межах своїх
повноважень приймає нормативні та інші
акти у формі рішень. Рішення ради
приймається на її пленарному засіданні
після обговорення більшістю депутатів
від загального складу ради, крім
випадків, передбачених цим Законом.

Враховуючи встановлені у справі
обставини та наведені вимоги
законодавства, колегія суддів
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій щодо
безпідставності вимог позивачів про
зобов'язання внесення змін до Рішення
№7-14-V від 28.08.2008 року, оскільки
матеріали справи не містять доказів
звернення позивача з відповідною
заявою в порядку, передбаченому
законодавством.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується також з доводами судів
першої та апеляційної інстанцій, що
позивачами не надано доказів того, що в
їхньому користуванні перебувала
земельна ділянка більшого розміру, ніж
0, 15га та, що саме ця земельна ділянка
перейшла їм у користування від
попереднього власника.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального чи процесуального права,
яке призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Згідно частини 3 статті 220-1 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

За правилами частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення без змін,
якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 220-1, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5
відхилити.

Постанову Фастівського міськрайонного
суду Київської області від 11 травня 2012
року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 10 жовтня 2012
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строки та в
порядку, встановленими статтями 237-240
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Судді:

з оригіналом згідно

помічник судді
А.О. Кулеша