Справа № 813/203/14
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2014-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 квітня 2014 року 10 год. 49 хв.
Справа № 813/203/14
Львівський окружний адміністративний
суд
у складі: головуючого - судді Сакалоша
за участю секретаря судового засідання
представника позивача - ОСОБА_2,
представника відповідача -
розглянувши у м. Львові у відкритому
судовому засіданні адміністративну
справу за позовом ОСОБА_1 до Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України у Львівській області про
скасування наказу в частині та
поновлення на посаді,-
На розгляд Львівського окружного
адміністративного суду надійшла
позовна заява ОСОБА_1 до Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України у Львівській області про
скасування п. 1 наказу начальника ГУМВС
України у Львівській області № 2350 від
23.11.2013 року «Про притягнення до
дисциплінарної відповідальності
працівників Головного управління ГУ
МВС України у Львівській області».
Ухвалою суду від 26.02.2014 року по
справі № 813/487/14 (суддя Лейко-Журомська
М.В.), на підставі клопотання позивача
про об'єднання позовів було об'єднано в
одне провадження для спільного
розгляду та вирішення позовної вимоги
за позовом ОСОБА_1 до Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України у Львівській області про
скасування наказу начальника ГУ МВС
України у Львівській області № 486 о/с
від 13.12.2013 року та поновлення на посаді
старшого оперуповноваженого сектору
карного розшуку Галицького РВ ЛМУ
ГУМВС України у Львівській області у
справі № 813/487/14 та позовної вимоги
ОСОБА_1 до Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
у Львівській області про скасування п. 1
наказу начальника ГУМВС України у
Львівській області № 2350 від 23.11.2013 року
«Про притягнення до дисциплінарної
відповідальності працівників
Головного управління ГУ МВС України у
Львівській області» та поновлення на
посаді старшого оперуповноваженого
сектору карного розшуку Галицького РВ
ЛМУ ГУМВС України у Львівській області
у справі № 813/203/14 та прийнято рішення
про присвоєння об'єднаній справі №
Хід розгляду справи відображений в
ухвалах суду. В судовому засіданні
14.04.2014 року відповідно до вимог ч.3 ст. 160
Кодексу адміністративного судочинства
України проголошено вступну та
резолютивну частину постанови.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
позивач вважає звільнення його з
органів внутрішніх справ незаконним,
оскільки відповідачем необґрунтовано
застосовано підставу звільнення, а
оскаржувані накази видано передчасно
та необгрунтовано, без врахування усіх
обставин справи і в першу чергу того, що
відносно нього відсутній вирок суду
про вчинення кримінального
правопорушення. Відтак, стверджує, що
такими діями відповідачем порушено
його право на працю, яке підлягає
судовому захисту. У зв'язку з наведеним,
позивач просить скасувати оскаржувані
накази щодо звільнення його з органів
внутрішніх справ та поновити його на
посаді старшого оперуповноваженого
сектору карного розшуку Галицького РВ
ЛМУ ГУМВС України у Львівській області.

Позивач та його представник в судовому
засіданні позовні вимоги підтримали у
повному обсязі з підстав, наведених у
позовній заяві та наданих поясненнях,
просили позов задоволити у повному
обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечив,
просить відмовити у задоволенні
позову. Вказує на те, що звільнення
позивача з органів внутрішніх справ
відбулось правомірно, а підстав для
поновлення позивача на роботі немає.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши наявні у матеріалах
справи письмові докази в їх сукупності,
проаналізувавши вимоги чинного
законодавства, суд встановив наступне.

Наказом ГУМВС України у Львівській
області № 2342 від 22.11.2013 року було
призначено службове розслідування за
фактом дорожньо-транспортної пригоди
за участю старшого оперуповноваженого
СКР Галицького РВ ЛМУ ГУМВС України у
Львівській області майора міліції
ОСОБА_1 та відкритого з даного приводу
кримінального провадження.

У зв'язку з наведеним, 22.11.2013 року
заступником начальника ВІОС УКЗ ГУМВС
майором міліції Угрином О.М. було
запропоновано ОСОБА_1 надати письмові
пояснення щодо обставин, які стали
підставою для проведення службового
розслідування. У поясненнях від 22.11.2013
року ОСОБА_1 у графі "по суті
поставлених запитань" відповів, що
згідно з ст. 63 Конституції України
відмовляється від дачі пояснень.

23.11.2013 року ОСОБА_1 було скеровано
повідомлення про те, що він
підозрюється в порушенні правил
безпеки дорожнього руху особою, яка
керувала транспортним засобом, що
спричинило потерпілому тілесні
ушкодження середньої тяжкості.

23.11.2013 року начальником ГУМВС України у
Львівській області
генерал-лейтенантом міліції О.В.
Рудяком було затверджено висновок
службового розслідування за фактом
дорожньо-транспортної пригоди за
участю старшого оперуповноваженого
СКР Галицького РВ ЛМУ ГУМВС України у
Львівській області майора міліції
ОСОБА_1 та відкритого з даного приводу
кримінального провадження.

На підставі висновків вищевказаного
службового розслідування, було
вирішено накласти на ОСОБА_1
дисциплінарне стягнення - звільнення з
органів внутрішніх справ за грубі
порушення Закону України «Про
міліцію», Дисциплінарного статуту
органів внутрішніх справ України,
наказу МВС України від 16.03.2007 року № 81
та наказу МВС України від 15.05.2007 року №
157, що виразились в управлінні
транспортним засобом в стані
алкогольного сп'яніння, вчинення
дорожньо-транспортної пригоди,
внаслідок якої потерпіли громадяни та
у самовільному залишенні місця пригоди
і ненадання допомоги потерпілим, у
відповідності до ст. 12 Дисциплінарного
статуту ОВС України.

Відповідно до ч. 6 ст. 13 Дисциплінарного
статуту органів внутрішніх справ
України, передбачено, що старший прямий
начальник має право протягом одного
місяця з дня оголошення особі рядового
або начальницького складу наказу про
накладення дисциплінарного стягнення
посилити, а протягом року - пом'якшити
чи скасувати дисциплінарне стягнення,
накладене підлеглим йому начальником,
якщо встановлено, що воно не відповідає
тяжкості вчиненого проступку.

Згідно з ч. 4 ст. 18 Закону України «Про
міліцію» №565-Х1І від 20.12.1990 р., при
звільненні зі служби в міліції за
ініціативою адміністрації у разі
відхилення скарги з цього гриводу
вищестоящими в порядку підлеглості
службовою особою чи органом,
звільнений працівник міліції має право
оскаржити звільнення в суд.

Дисциплінарним статутом ОВС України
також передбачено оскарження
дисциплінарного стягнення аж до
міністра внутрішніх справ України, при
цьому визначено чітку послідовність
дій при оскарженні дисциплінарного
стягнення.

Однак, не зважаючи на вищенаведене,
позивач не оскаржував вищевказаний
висновок службового розслідування,
яким було встановлено факт та
обставини порушення ним службової
дисципліни, а також на підставі якого
було прийняте рішення про притягнення
його до дисциплінарної
відповідальності у вигляді звільнення
з органів внутрішніх справ.

Відсутність мотивованого рапорту про
незгоду із висновком службового
розслідування та не оскарження його до
вищестоящого начальника (органу) чи
суду, лише підтверджує погодження
позивача з висновками такого
службового розслідування.

У зв'язку з вищенаведеним 23.11.2013 року
наказом начальника ГУМВС України у
Львівській області № 2350 на ОСОБА_1 було
накладено дисциплінарне стягнення -
звільнення з органів внутрішніх справ.

Відтак, у відповідності до ст. ст. 13-16
Дисциплінарного Статуту органів
внутрішніх справ відповідачем
дотримано порядку і строків накладення
на позивача дисциплінарного стягнення.

До того ж, відповідачем у відповідності
до п. 48 Положення про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ була
проведена атестація ОСОБА_1

Згідно атестаційного листа від 05.12.2013
року за період з червня 2003 року до
грудня 2013 року, атестаційна комісія
прийшла до висновку, що ОСОБА_1 займаній
посаді не відповідає і підлягає
звільненню з ОВС України за порушення
службової дисципліни.

Відповідно до п. 4.16. Інструкції про
порядок проведення атестуваппя
особового складу ОВС України,
затвердженої наказом МВС України №181
від 22.03.2005 року (із змінами та
доповненнями), у разі незгоди з
висновком атестаційної комісії особа
рядового чи начальницького складу
після засідання атестаційної комісії
мас право негайно або протягом 10 днів з
часу оголошення рішення подати
мотивований рапорт на ім'я прямого
начальника, який має право прийняти по
ньому остаточне рішення.

Як вбачається з наявних матеріалів
справи, ОСОБА_1, з рапортом про не згоду
з атестаційним листом не звертався.

Вищенаведене також підтверджується
актом від 05.12.2013 року вх. № 16/14683, в якому
зазначено, що 05.12.2013 року о 14:10 год. в
приміщенні адміністративного будинку
ЛМУ ГУМВС України у Львівській області
за адресою: м. Львів, вул. С. Бандери, 1
було ознайомлено старшого
оперуповноваженого сектору карного
розшуку Галицького районного відділу
ЛМУ ГУМВС України у Львівській області
майора міліції ОСОБА_1 з висновками
атестаційної комісії. В акті також
зазначено, що з вищенаведеними
висновками атестаційної комісії
ОСОБА_1 не згідний, що останній
підтвердив своїм підписом, при цьому не
пояснивши причини такої незгоди, а
також було зазначено про те, що
мотивованого рапорту у зв'язку з
наведеним, ОСОБА_1 на ім'я начальника не
подавав.

05.12.2013 року начальником Галицького РВ
ЛМУ ГУМВС України у Львівській області
полковником міліції І.С. Іваночком було
скеровано подання на ім'я начальника
ГУМВС України у Львівській області
генерала-лейтенанта міліції Рудяка О.В.
про звільнення з органів внутрішніх
справ старшого оперуповноваженого
сектору карного розшуку Галицького
районного відділу ЛМУ ГУМВС України у
Львівській області майора міліції
ОСОБА_1

У відповідності до ст. 18
Дисциплінарного статуту ОВС України,
таке дисциплінарне стягнення, як
звільнення з органів внутрішніх справ,
вважається виконаним після видання
наказу по особовому складу.

Наказом ГУМВС України у Львівській
області від 13.12.2013 року № 486 о/с
відповідно до Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ України, звільнено
з органів внутрішніх справ у запас
збройних сил України за п.64 «є» (за
порушення дисципліни) старшого
оперуповноваженого сектору карного
розшуку Галицького районного відділу
ЛМУ ГУМВС України у Львівській області
майора міліції ОСОБА_1 з 16.12.2013 року.

Спір між сторонами виник стосовно
правомірності звільнення позивача з
органів внутрішніх справ.

При вирішенні спору суд виходив із
наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в
тому числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 17 КАС України
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на публічно-правові спори,
зокрема на спори з приводу прийняття
громадян на публічну службу, її
проходження, звільнення з публічної
служби, в тому числі і щодо оплати
праці.

Відтак, спір, який виник між ОСОБА_1 та
Головним управлінням Міністерства
внутрішніх справ України у Львівській
області, є публічно-правовим.

Правову основу проходження служби
громадянами в органах внутрішніх справ
України становлять Конституція
України, Закон України «Про міліцію»,
Закон України «Про Дисциплінарний
статут органів внутрішніх справ
України», Положення про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ, затверджене
постановою Кабінету Міністрів УРСР №
114 від 29.07.1991 року.

Згідно ст. 19 Конституції України,
правовий порядок в Україні ґрунтується
на засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ст. 43 Конституції України, кожен
має право на працю, що включає
можливість заробляти собі на життя
працею, яку він вільно обирає або на яку
вільно погоджується. Громадянам
гарантується захист від незаконного
звільнення.

Згідно ст. 55 Конституції України, права
і свободи людини і громадянина
захищаються судом.

Кожному гарантується право на
оскарження в суді рішень, дій чи
бездіяльності органів державної влади,
органів місцевого самоврядування,
посадових і службових осіб.

Відповідно до норм ст. 25 Закону України
«Про міліцію», працівник міліції у
межах повноважень, наданих цим Законом
та іншими законодавчими актами,
самостійно приймає рішення і несе за
свої протиправні дії або бездіяльність
дисциплінарну чи кримінальну
відповідальність. Службова особа
міліції, яка порушила вимоги закону або
неналежно виконує свої обов'язки, несе
відповідальність у встановленому
порядку.

Сутність службової дисципліни,
обов'язки осіб рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ України (далі - особи
рядового і начальницького складу)
стосовно її дотримання, види заохочень
та дисциплінарних стягнень, порядок і
права начальників щодо їх
застосування, а також порядок
оскарження дисциплінарних стягнень
визначається Дисциплінарним статутом
органів внутрішніх справ України,
затвердженим Законом України «Про
Дисциплінарний статут органів
внутрішніх справ України»від 22.02.2006
року № 3460-ІV.

Дисциплінарний статут органів
внутрішніх справ України (далі -
Статут), визначає сутність службової
дисципліни, обов'язки осіб рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ України (далі - особи
рядового і начальницького складу)
стосовно її дотримання, види заохочень
та дисциплінарних стягнень, порядок і
права начальників щодо їх
застосування, а також порядок
оскарження дисциплінарних стягнень.

Службова дисципліна, відповідно до
Статуту це - дотримання особами
рядового і начальницького складу
Конституції і законів України, актів
Президента України і Кабінету
Міністрів України, наказів та інших
нормативно-правових актів
Міністерства внутрішніх справ України,
підпорядкованих йому органів і
підрозділів та Присяги працівника
органів внутрішніх справ України.
Дисциплінарний проступок - невиконання
чи неналежне виконання особою рядового
або начальницького складу службової
дисципліни.

Згідно ст. 1 Статуту, службова
дисципліна - дотримання особами
рядового і начальницького складу
Конституції і законів України, актів
Президента України і Кабінету
Міністрів України, наказів та інших
нормативно-правових актів
Міністерства внутрішніх справ України,
підпорядкованих йому органів і
підрозділів та Присяги працівника
органів внутрішніх справ України.

Згідно ст. 2 Статуту, дисциплінарний
проступок - невиконання чи неналежне
виконання особою рядового або
начальницького складу службової
дисципліни.

Згідно ст. 5 Статуту, за вчинення
дисциплінарних проступків особи
рядового і начальницького складу
несуть дисциплінарну відповідальність
згідно з цим же Статутом.

Згідно ст. 12 цього ж Статуту, на осіб
рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ за порушення
службової дисципліни можуть
накладатися такі види дисциплінарних
стягнень, в тому числі звільнення з
органів внутрішніх справ.

Згідно ст. 14 цього ж Статуту, при
визначенні виду дисциплінарного
стягнення мають враховуватися
тяжкість проступку, обставини, за яких
його скоєно, заподіяна шкода, попередня
поведінка особи та визнання нею своєї
вини, її ставлення до виконання
службових обов'язків, рівень
кваліфікації тощо.

Судом встановлено, що підставою для
накладення на позивача
дисциплінарного стягнення у вигляді
звільнення з органів внутрішніх справ
слугували вчинені останнім грубі
порушення Закону України «Про
міліцію», Дисциплінарного статуту
органів внутрішніх справ України,
наказу МВС України від 16.03.2007 року № 81
та наказу МВС України від 15.05.2007 року №
157, що виразилось в управлінні
транспортним засобом в стані
алкогольного сп'яніння, вчинення
дорожньо-транспортної пригоди,
внаслідок якої потерпіли громадяни та
у подальшому самовільному залишенні
місця пригоди та ненадання допомоги
потерпілим, у відповідності до ст. 12
Дисциплінарного статуту ОВС України.

Також судом взято до уваги те, що при
визначені виду дисциплінарного
стягнення відповідачем було враховано
тяжкість проступку, обставини, за яких
його скоєно, попередня поведінка особи
та визнання нею своєї вини, її
ставлення до виконання службових
обов'язків, рівень кваліфікації.

Що ж до відповідності оскаржуваного
наказу вимогам Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ, Дисциплінарного
статуту, Інструкції щодо порядку
проведення службового розслідування,
що призвело до прийняття оскаржуваного
наказу, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до п.2.1 Інструкції про
порядок проведення службових
розслідувань в органах внутрішніх
справ України, затвердженої наказом
МВС України 12.03.2013 № 230, зареєстровано
в Міністерстві юстиції України 02.04.2013
за № 541/23073 (далі - Інструкція)
підставами для проведення службового
розслідування є порушення особами
органів ОВС службової дисципліни, у
тому числі скоєння кримінальних або
адміністративних правопорушень,
знищення або втрата службових
документів, доручених або охоронюваних
матеріальних цінностей, вчинення
особами діянь, які порушують права і
свободи громадян, службову дисципліну,
інші події, пов'язані із загибеллю
(смертю) осіб РНС чи їх травмуванням
(пораненням), а також події, які сталися
за участю осіб працівників ОВС і можуть
викликати суспільний резонанс.

Підпунктом 2.2.1 п.2.2 Інструкції
визначено, що службове розслідування
проводиться уповноваженим на те
начальником у разі, зокрема,
невиконання або неналежного виконання
особами рядового та начальницького
складу під час службової діяльності
вимог чинного законодавства, що
призвело до порушення прав та законних
інтересів громадян або негативно
вплинуло на забезпечення виконання
покладених на ОВС завдань з охорони
громадського порядку, боротьби зі
злочинністю.

За змістом п.1.2 Інструкції службове
розслідування - комплекс заходів, які
здійснюються у межах компетенції з
метою уточнення причин і умов подій, що
стали підставою для призначення
службового розслідування, ступеня вини
особи (осіб), якою (якими) вчинено
дисциплінарний проступок, а також
з'ясування інших обставин.

При цьому, відповідно до п.2.6 Інструкції
підставою для проведення службового
розслідування є належним чином
письмово оформлений наказ
уповноваженого на те начальника, а
згідно з п.3.1 Інструкції
начальники ГУМВС, УМВС мають право
призначати службові розслідування
стосовно осіб рядового та
начальницького складу тих органів чи
підрозділів внутрішніх справ,
діяльність яких вони координують або
контролюють.

Суд встановив, що у відповідності до
вищевказаних положень Інструкції, в
межах компетенції та за наявності
передбачених підстав, наказом
начальника ГУМВС України у Львівській
області генералом - лейтенантом
міліції О.В.Рудяком № 2342 від 22.11.2013 року
було призначено службове
розслідування, а за результатами його
проведення прийнято наказ № 2350 від
23.11.2013 року «Про притягнення до
дисциплінарної відповідальності
працівників підрозділів Головного
управління ГУМВС України у Львівській
області», відповідно до п. 1 якого було
вирішено накласти на ОСОБА_1
дисциплінарне стягнення - звільнення з
органів внутрішніх справ. Опісля цього,
наказом начальника ГУМВС України у
Львівській області від 13.12.2013 року № 486
о/с відповідно до Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ України, ОСОБА_1 було
звільнено з органів внутрішніх справ
у запас збройних сил України за п.64 «є»
(за порушення дисципліни).

Відтак, суд вважає, що службове
розслідування відповідачем проведено
у строк, визначений законом. При цьому,
права позивача, як особи, щодо якої
проводилось службове розслідування,
передбачені п.6.3 Інструкції, порушено
не було.

Зокрема, відповідно до вказаної норми
Інструкції, особа, стосовно якої
проводиться службове розслідування,
має право отримувати інформацію про
підстави проведення такого
розслідування; брати участь у
службовому розслідуванні, у тому числі
давати усні чи письмові пояснення,
робити заяви, в установленому порядку
подавати документи, які мають значення
для проведення службового
розслідування; висловлювати письмові
зауваження щодо об'єктивності та
повноти проведення службового
розслідування, дій або бездіяльності
службової особи (осіб), яка (і) його
проводить (ять); відмовлятися давати
будь-які пояснення щодо себе, членів
своєї сім'ї чи близьких родичів, коло
яких визначено законодавством України;

Забороняється затверджувати висновок
службового розслідування без
отримання від особи письмового
пояснення або за відсутності акта про
її відмову в наданні письмового
пояснення.

Судом встановлено, що як вбачається із
матеріалів справи, в ході проведення
службового розслідування від позивача
були відібрані пояснення щодо
обставин, які стали підставою для його
проведення, а також було ознайомлено
його із висновками такого службового
розслідування. Що ж до ознайомлення
позивача із висновками атестаційної
комісії, то судом взято до уваги те, що
ОСОБА_1 ознайомившись з атестаційним
листом висловив не згоду з висновком
атестаційної комісії, проте
мотивованого рапорту у зв'язку з
наведеним, на ім'я начальника не подав.

Відповідно до статті 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких грунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього
Кодексу. В адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

За результатами судового розгляду
адміністративної справи суд дійшов
висновку, що відповідачем було
дотримано порядок призначення,
проведення службового розслідування, а
також звільнення позивача з органів
внутрішніх справ України, а при
прийнятті оскаржуваних наказів
начальника ГУ МВС України у Львівській
області № 2350 від 23.11.2013 року «Про
притягнення до дисциплінарної
відповідальності працівників
Головного управління ГУ МВС України у
Львівській області» та № 486 о/с від
13.12.2013 року, відповідно до якого ОСОБА_1
було звільнено з органів внутрішніх
справ у запас збройних сил України за
п.64 «є» (за порушення дисципліни),
суб'єкт владних повноважень діяв на
підставі, в межах повноважень та в
спосіб, встановлений законом,
обгрунтовано та розсудливо, з
урахуванням фактичних обставин, при
дотриманні встановленої законом
процедури. Доводи позивача не свідчать
про протиправність оспорюваних
наказів та не дають суду підстав для їх
скасування.

Керуючись ст.ст. 17-19, 94, 160-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,-

п о с т а н о в и в:

В задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду. Апеляційна
скарга подається до адміністративного
суду апеляційної інстанції через суд
Львівський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови
виготовлений 17 квітня 2014 року.

Суддя
Сакалош В.М.