Справа № 826/18927/13-а
Суддя: Григорович П.О.
Дата ухвалення: 2014-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Окружний адміністративний
суд міста Києва в складі судді
Григоровича П.О. розглянув в порядку
письмового провадження
адміністративну справу
районної в м. Києві ради
служби Головного управління юстиції у
протиправним рішення та зобов'язання
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
ОСОБА_1 звернувся до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
позовом, в якому, з урахуванням заяви
від 30.12.2013 року, просив:
- Скасувати незаконне рішення
Голосіївської районної в м. Києві ради
№ 8/09 від 14.03.2002 року «Про формування
комунальної власності територіальної
громади Голосіївського району міста
Києва» відносно комунальної власності
Голосіївського району в м. Києві 1/1
- Визнати недійсними відомості про
реєстрацію в реєстрі прав власності на
нерухоме майно, а саме відносно
комунальної власності Голосіївського
району в м. Києві 1/1 частки квартири, за
В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1
зазначив, що він з 1997 року є
співвласником приватизованої квартири
АДРЕСА_1. Проте, внаслідок прийняття
незаконного рішення Голосіївською
районною в м. Києві радою в Реєстр прав
власності на нерухоме майно було
внесено запис про комунальну форму
власності вказаної квартири. Про
порушення свого права позивач
довідався лише в липні 2013 року від
приватного нотаріуса в ході оформлення
прав на спадкове майно померлої
дружини. Оскільки підстав для вибуття
нерухомого майна з приватної власності
до комунальної не існує, проведення в
2003 році реєстрації прав на квартиру за
Голосіївською районною в м. Києві радою
порушує права ОСОБА_1 як власника та
Ухвалою Окружного адміністративного
суду від 25.12.2013 року порушено
Окружним адміністративним судом, в
процесі проведення судового засідання
25.02.2014, залучено до участі у справі в
якості відповідача Голосіївську
районну в м. Києві раду. Згідно
інформації з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців Голосіївська районна
в м. Києві рада, і.к. 26077543, перебуває в
стані припинення. Враховуючи приписи ч.
2 ст. 104 ЦК України, оскільки запису про
припинення юридичної особи в реєстрі
не міститься, суд визнав за можливе
залучити Голосіївську районну в м.
Києві раду, рішення якої оскаржує
позивач, до участі у справі.
Від Київської міської ради надійшли
письмові заперечення, в яких
представник відповідача 2 просить суд в
задоволені позову відмовити. Зокрема,
представник відповідача 2 зазначає, що
Київська міська рада не є
правонаступником районних в м. Києві
рад, що ліквідовані, а тому не має
повноважень скасовувати винесені ними
рішення. Крім того, на думку
представника відповідача 2, спірне
рішення Голосіївської районної в м.
Києві ради жодним чином не порушує
права позивача. Так, в зв'язку з
проведенням в 2001 році
адміністративно-територіальної
реформи житловий фонд, належний
територіальній громад Московського
району м. Києва за рішенням № 8/09 від
14.03.2002 року був переданий новоутвореній
Голосіївській районній раді м. Києва.
Позивачем та членами його родини було
реалізоване право на безоплатну
приватизацію та набуто у власність
квартиру АДРЕСА_1, проте будинок
залишився на балансі району. Прийняття
до комунальної власності всього
будинку (а не окремої квартири) ніяким
чином не порушує право власності
громадян на квартири. В зв'язку з
ліквідацією районних в м. Києві рад
належний громаді міста житловий фонд, в
тому числі житловий будинок АДРЕСА_1, на
підставі рішення Київської міської
ради № 7/4819 від 09.09.2010 року «По питання
організації управління районами в м.
Києві» переданий до сфери управління
Голосіївської райдержадміністрації в
м. Києві.

Від Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві надійшли
письмові пояснення № 3203/5.5 від 13.03.2014
року, в яких зазначено, що в Державному
реєстрі речових прав на нерухоме майно,
ведення якого здійснюється органами
державної реєстрації прав та
нотаріусами, відсутні відомості про
державну реєстрацію права власності на
квартиру АДРЕСА_1. В свою чергу, згідно
відомостей з Реєстру прав власності на
нерухоме майно, ведення якого раніше
здійснювалось Київським міським БТІ,
зазначена квартира АДРЕСА_1
зареєстрована на праві власності за
Голосіївською районною у м. Києві радою
на підставі рішення № 8/09 від 14.03.2002
року. Документи на підставі яких до
Реєстру прав власності на нерухоме
майно в 2003 році було внесено
відповідний запис відповідачу не
передавались.

Справа розглядається в порядку
письмового провадження з огляду на
положення ч.6 ст. 128 КАС України.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
Окружний адміністративний суд міста
Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи,
квартира АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва
про право власності на житло, виданого
Державною адміністрацією Московського
району від 26.11.1997 року, та розпорядження
№ 16408 належить на праві власності
ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 (в рівних долях).
Право власності вказаних осіб на
квартиру було у встановленому порядку
зареєстровано КП «КМ БТІ» 12.01.1998 року в
реєстровій книзі за № 3738.

ІНФОРМАЦІЯ_1 дружина позивача, ОСОБА_3,
померла, що підтверджується Свідоцтвом
про смерть серії НОМЕР_1 від 24.12.2012 року.

Після смерті ОСОБА_3 приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 було
відкрито спадкову справу.

При оформлені спадщини ОСОБА_3
нотаріусом було виявлено розбіжності в
інформації щодо права власності на
квартиру АДРЕСА_1. Зокрема, згідно
інформації з Реєстру прав власності на
нерухоме майно, ведення якого до січня
2013 року здійснювалось Київським
міським БТІ, право власності на вказану
квартиру згідно рішення органу
місцевого самоврядування № 8/09 від
14.03.2002 року зареєстровано 11.12.2003 року за
Голосіївською районною в місті Києві
радою, форма власності комунальна. В
зв'язку з виявленими розбіжностями
приватним нотаріусом було направлено
на адресу Голосіївської
райдержадміністрації в м. Києві лист
вих. № 29/02-14 від 05.07.2013 року з проханням
вести зміни до рішення № 8/09 від 14.03.2002
року та вилучити (погасити) помилково
внесений в реєстр запис.

Оскільки наявність запису в державному
реєстрі про комунальну форму власності
на квартиру АДРЕСА_1, внесеного на
підставі рішення Голосіївської
районної в м. Києві ради № 8/09 від 14.03.2002
року, перешкоджає ОСОБА_1 в реалізації
його прав як власника 1/3 квартири так і
спадкоємця майна померлої дружини,
позивач просить визнати недійсним
такий запис, а рішення № 8/09 від 14.03.2002
року - скасувати.

Вирішуючи дану справу на підставі норм
чинного законодавства та наявних
матеріалів справи суд виходить з
наступного.

Відповідно до
адміністративно-територіальної
реформи в м. Києві, яка здійснювалась за
рішеннями Київської міської ради від
06.09.2001 № 3/1437 «Про районі у м. Києві ради»
на виконання рішень Київради від 30.01.2001
N 162/1139 «Про
адміністративно-територіальний устрій
м. Києва», від 27.04.2001 N 280/1257 «Про межі
нових адміністративних районів м.
Києва та організаційні заходи по
проведенню
адміністративно-територіальної
реформи» утворено на базі Московської
районної ради, що реорганізовувалась
відповідно до законодавства України та
адміністративно-територіального
устрою, затвердженого рішенням
Київради від 27.04.2001 N 280/1257, Голосіївську
районну у м. Києві раду.

Київська міська Рада своїм рішенням
від 27.12.2001 № 208/1642 «Про формування
комунальної власності територіальних
громад районів м. Києва» затвердила
перелік об'єктів комунальної власності
територіальних громад районів м. Києва
відповідно до якого, будинки житлового
фонду Московського району передано у
власність територіальної громади
Голосіївського району.

В свою чергу, спірним рішенням № 8/09 від
14.03.2002 року «Про формування комунальної
власності територіальної громади
Голосіївського району м. Києва»
Голосіївська районна в місті Києві
рада прийняла до власності
територіальної громади району
відповідне майно згідно додатків з
зарахуванням на його на свій баланс.

В Додатку № 2 до рішення № 8/09 від 14.03.2002
року міститься перелік об'єктів
комунальної власності територіальної
громади району (житлове господарство).
Зокрема, згідно з п. 888 Додатку № 2 у
власність територіальної громади
Голосіївського району м. Києва
передано житловий будинок АДРЕСА_1,
загальною площею 29357 кв.м., нежитловою
площею 4060 кв.м.

Київська міська рада в своїх письмових
запереченнях підтвердила, що спірне
рішення Голосіївської районної в місті
Києві ради № 8/09 від 14.03.2002 року не
стосується права власності на
квартиру, а стосується жилого будинку в
цілому та прийняте відповідно до
чинного законодавства з метою
забезпечення його належного утримання
та ефективної експлуатації, надання
послуг мешканцям будинку.

Відповідно до Закону України «Про
житлово-комунальні послуги»
балансоутримувачем будинку, споруди,
житлового комплексу або комплексу
будинків і споруд є власник або
юридична особа, яка за договором з
власником утримує на балансі
відповідне майно, а також веде
бухгалтерську, статистичну та іншу
передбачену законодавством звітність,
здійснює розрахунки коштів, необхідних
для своєчасного проведення
капітального і поточного ремонтів та
утримання, а також забезпечує
управління цим майном і несе
відповідальність за його експлуатацію
згідно з законом. Законодавством не
передбачено передання
багатоквартирного будинку на
утримання власниками приватизованих
квартир, крім випадків створення ОСББ.

Таким чином, передання будинку на
баланс Голосіївської районної в м.
Києві ради, як баланоутримувача
багатоквартирного житлового будинку,
не порушує права приватної власності
на окремі квартири, що були
приватизовані громадянами.

Зазначене підтверджується також
Інформаційною довідкою КП «КМ БТІ» від
23.09.2013 року КВ-2013 №30953, в якій зазначено,
що згідно з даними бюро АДРЕСА_1 на
праві власності зареєстрована за
ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 (в рівних долях).

Відповідно до рішення Київської
міської ради від 09.09.2010 року № 7/4819 «Про
питання організації управління
районами в місті Києві» припинено з
31.10.2010 року районні в місті Києві ради
шляхом їх ліквідації без
правонаступництва.

У зв'язку з ліквідацією районних рад
рішенням Київської міської ради від
02.12.2010 №284/5096 «Про питання комунальної
власності територіальної громади
міста Києва» будинки житлового фонду
територіальних громад районів
передано до комунальної власності
територіальної громади міста. В свою
чергу, розпорядженням Виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації) «Про питання
організації управління районами в
місті Києві» від 10.12.2010 року N1112
житловий будинок АДРЕСА_1 передано до
сфери управління Голосіївської
райдержадміністрації в м. Києві.

Листом № 100-5820 від 16.07.2013 року
Голосіївська районна в м. Києві
державна адміністрація повідомила, що
рішення Голосіївської районної в м.
Києві ради № 8/09 від 14.03.2002 року «Про
формування комунальної власності
територіальної громади
Голосіївського району міста Києва» не
розповсюджується на квартиру АДРЕСА_1.
В листі зазначено, що вказана квартира
не знаходиться в комунальній
власності, а передана у приватну
власність розпорядженням органу
приватизації Московської
райдержадміністрації від 26.11.1997 року №
16408 ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рівних
долях.

Київська міська рада не заперечує
проти права позивача на квартиру
АДРЕСА_1. Наявність відповідного запису
в Реєстрі прав власності на нерухоме
майно пояснює можливістю помилки,
оскільки на момент набуття родиною
позивача права власності на квартиру в
1997 році Реєстр прав власності на
нерухоме майно ще не був створений, а
після його створення відомості про
право приватної власності на квартиру
на підставі свідоцтва не були внесені.

За таких обставин, у суду відсутні
підстави для скасування рішення
Голосіївської районної в м. Києві ради
№ 8/09 від 14.03.2002 року «Про формування
комунальної власності територіальної
громади Голосіївського району міста
Києва» оскільки зазначене рішення
прийнято з метою зарахування на баланс
новоутвореної районної ради житлового
фонду для забезпечення його утримання
та не стосується безпосередньо прав на
приватизовані квартири в будинках.
Зазначений висновок суду ґрунтується
на матеріалах справи, на поясненнях
Київської міської ради та
Голосіївської райдержадміністрації в
м. Києві, як власника та управителя
комунального майна міста.

Що стосується вимоги позивача про
визнання недійсними відомостей про
реєстрацію в реєстрі прав власності на
нерухоме майно, суд зазначає наступне.

З січня 2013 року відбулись зміни в
законодавстві, що регулює порядок
проведення державної реєстрації
речових прав на нерухоме майно.

Правові, економічні, організаційні
засади проведення державної
реєстрації речових та інших прав, які
підлягають реєстрації, та їх обтяжень
на сьогоднішній день визначені Законом
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень», Порядком державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженим постановою КМ
України від 22.06.2011 р. № 703 (надалі -
Порядок № 703), та іншими
нормативно-правовими актами.

Статтями 1, 2, 3, 4 зазначеного вище Закону
передбачено, що державна реєстрація
речових прав на нерухоме майно - це
офіційне визнання і підтвердження
державою фактів виникнення, переходу
або припинення прав на нерухоме майно,
обтяження таких прав шляхом внесення
відповідного запису до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно.
Державний реєстр речових прав на
нерухоме майно - це єдина державна
інформаційна система, що містить
відомості про права на нерухоме майно,
їх обтяження, а також про об'єкти та
суб'єктів цих прав. Державна реєстрація
прав є обов'язковою. Інформація про
права на нерухоме майно та їх обтяження
підлягає внесенню до Державного
реєстру прав. Обов'язковій державній
реєстрації підлягають речові права та
обтяження на нерухоме майно, розміщене
на території України.

Пунктом 2 Порядку № 703 передбачено, що
безпосередньо реєстрацію прав шляхом
внесення записів до Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно
проводять орган державної реєстрації
прав та нотаріус як спеціальний
суб'єкт, на якого покладаються функції
державного реєстратора прав на
нерухоме майно (далі - нотаріус). При
цьому, Порядок № 703 визначає випадки, в
яких державну реєстрацію здійснює
орган державної реєстрації прав, а в
яких - нотаріус. Зокрема, нотаріус
проводить державну реєстрацію прав,
реєстрація яких проведена відповідно
до законодавства, що діяло на момент їх
виникнення, під час вчинення
нотаріальної дії з нерухомим майном,
об'єктом незавершеного будівництва
(нотаріус, яким вчиняється така дія).
Норма аналогічного змісту міститься в
ч. 2 п. 5 ст. 3 Закону, де визначено, що
державна реєстрація прав власності,
реєстрація яких проведена відповідно
до законодавства, що діяло на момент їх
виникнення, під час вчинення
нотаріальної дії з нерухомим майном,
об'єктом незавершеного будівництва
проводиться нотаріусом, яким
вчиняється така дія. Орган державної
реєстрації прав проводить державну
реєстрацію права власності та інших
речових прав на нерухоме майно в усіх
інших випадках.

Органи державної реєстрації, як
суб'єкти владних повноважень, діють,
виключно, на підставах та у спосіб, що
передбачені законодавством.

Зі змісту норм Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» та
Порядку № 703 вбачається, що інформація
про речові права на нерухоме майно, які
виникли до січня 2013 року, вноситься до
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно по заявочному принципу.

Позивач та інші співвласники квартири
АДРЕСА_1 до реєстраційної служби ГУЮ у
м. Києві для реєстрації прав на майно не
звертались. За таких обставин, права
позивачів діями/бездіяльністю
реєстраційної служби ГУЮ у м. Києві не
порушені. Доказів протилежного суду не
надано.

Відомості про квартиру АДРЕСА_1 в
Державному реєстр речових прав на
нерухоме майно відсутні. Відповідно до
пояснень начальника Реєстраційної
служби ГУЮ у м. Києві реєстраційні
справи, відкриті на об'єкти нерухомості
в період до 01.01.2013 року, структурним
підрозділам реєстраційної служби не
передавались, реєстрація права
власності на квартиру АДРЕСА_1 в
Державному реєстр речових прав на
нерухоме майно не проводилась.

Крім того, суд звертає увагу, що один із
співвласників квартири АДРЕСА_1 помер,
а за нормами діючого законодавства
здійснити державну реєстрацію права на
нерухоме майно за померлою особою
неможливо.

Орган державної реєстрації прав не має
повноважень щодо внесення змін до
Реєстру прав власності на нерухоме
майно (ведення якого здійснювалось до
січня 2013 року відповідними БТІ), хоча і
користується інформацією з цього
реєстру при проведенні державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень та внесенні
інформації до Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно.

Порядок ведення Реєстру прав власності
на нерухоме майно, що був затверджений
наказом Мінюсту України від 28.01.2003 N 7/5,
втратив чинність 01.01.2013 року в зв'язку з
вступом в силу нового Порядку
реєстрації № 703.

Чинним на сьогодні законодавством
передбачено наступні можливості
внесення змін до реєстру: виправлення
технічних помилок у Державному реєстрі
прав (ст. 27 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень») та скасування
державної реєстрації прав у разі
скасування на підставі рішення суду
рішення про державну реєстрацію прав
(ст. 26 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень»).

Можливості визнання недійсними
відомостей в Реєстрі прав власності на
нерухоме майно або в Державному
реєстрі речових прав на нерухоме майно
чинне законодавство не передбачає.
Відтак, правові наслідки такого
визнання законодавством не визначені.

Задоволення вимоги позивача про
визнання недійсними відомостей про
реєстрацію в Реєстрі прав власності на
нерухоме майно не призведе до
вилучення відповідного запису про
комунальну форму власності на квартиру
з Реєстру прав власності на нерухоме
майно. Внести до Реєстру прав власності
на нерухоме майно запис про власників
приватизованої квартири АДРЕСА_1 не
вбачається можливим, оскільки ведення
цього реєстру після січня 2013 року не
здійснюється. В свою чергу, нотаріус
проводить державну реєстрацію прав,
реєстрація яких проведена відповідно
до законодавства, що діяло на момент їх
виникнення, під час вчинення
нотаріальної дії з нерухомим майном.
Отже, за наявності в Реєстрі прав
власності на нерухоме майно запису про
іншого власника квартири, та за
відсутності реєстрації прав на
квартиру в Державному реєстрі речових
прав на нерухоме майно, нотаріус
позбавлений можливості провести
державну реєстрацію прав на спадкове
майно.

Таким чином, позовна вимога ОСОБА_1 про
визнання недійсними відомостей в
реєстрі не спрямована на реальне
відновлення його порушеного права, ані
як власника 1/3 частини квартири, ані як
спадкоємця майна померлої ОСОБА_3

Відповідно до ст. 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.
Реалізуючи покладене на нього
завдання, суд відповідно до вимог ч. 2
ст. 19 Конституції України діє в межах
своїх повноважень та способом,
передбаченим законодавством.

Відповідно до частини другої статті 11
КАС України суд розглядає
адміністративні справи не інакше як за
позовною заявою і не може виходити за
межі позовних вимог. Суд може вийти за
межі позовних вимог тільки в разі, якщо
це необхідно для повного захисту прав,
свобод та інтересів сторін чи третіх
осіб, про захист яких вони просять.

Частиною 2 ст. 162 КАС України визначено,
що адміністративний суд може прийняти
постанову про: визнання протиправними
рішення суб'єкта владних повноважень
чи окремих його положень, дій чи
бездіяльності і про скасування або
визнання нечинним рішення чи окремих
його положень, про поворот виконання
цього рішення чи окремих його положень
із зазначенням способу його
здійснення; зобов'язання відповідача
вчинити певні дії; зобов'язання
відповідача утриматися від вчинення
певних дій; стягнення з відповідача
коштів; тимчасову заборону (зупинення)
окремих видів або всієї діяльності
об'єднання громадян; примусовий
розпуск (ліквідацію) об'єднання
громадян; примусове видворення
іноземця чи особи без громадянства за
межі України; визнання наявності чи
відсутності компетенції (повноважень)
суб'єкта владних повноважень.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б
гарантувала дотримання і захист прав,
свобод, інтересів людини і громадянина,
інших суб'єктів у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку суб'єктів владних
повноважень.

Законодавством не передбачено такого
способу захисту, як визнання судом
відомостей з державного реєстру
недійсними. З урахуванням викладеного
вище, суд також прийшов до висновку, що,
по-перше, заявлена позивачем вимога не
гарантує позивачу захисту його прав,
по-друге, права позивача
діями/бездіяльністю саме відповідачів
не порушені.

Разом з тим, з матеріалів справи
вбачається, що БТІ, не пересвідчившись
в тому, хто є власником квартири, внесло
помилковий запис до Реєстру прав
власності на нерухоме майно. Внесення
змін (виправлень) до зазначеного
реєстру на сьогоднішній день не
можливо в зв'язку тим, що ведення цього
реєстру після січня 2013 року не
здійснюється. З пояснень представника
відповідача 2 вбачається, що Київська
міська рада не підтверджує наявності
права комунальної власності на
квартиру АДРЕСА_1, однак відповідно до
ст. 3 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» держава гарантує
достовірність зареєстрованих прав на
нерухоме майно та їх обтяжень. Права на
нерухоме майно та їх обтяження, які
підлягають державній реєстрації
відповідно до цього Закону, виникають з
моменту такої реєстрації.

Отже, наявність зареєстрованого за
Голосіївською районною радою в м. Києві
права на квартиру порушує права ОСОБА_1
та суперечить приписам ЦК України про
неприпустимість позбавлення права
власності та його обмеження, крім
випадків, встановлених Конституцією
України та законом.

Власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном (ст. 391 ЦК України), власник
майна може пред'явити позов про
визнання права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності (ст. 392 ЦК України). При цьому,
права спадкоємців на майно захищаються
нарівні з правами власників, незалежно
від наявності у них свідоцтва на
спадщину (ст. 1296 ЦК України).

Відтак, позивач не позбавлений права
звернутися до відповідного суду з
позовом про визнання за ним права
власності на майно та визнання права
власності на майно в порядку
спадкування.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» рішення
суду, винесене за наслідками розгляду
такого спору, буде підставою для
проведення державної реєстрації прав
відповідним органом державної
реєстрації за місцем розташування
нерухомого майна.

Адміністративний суд не наділений
повноваженнями вирішувати спори про
право, а розглядає спори з приводу
порушення органами державної влади
прав та інтересів осіб у сфері
публічно-правових відносин. В даному
випадку, судом не встановлено
наявності порушення
діями/бездіяльністю відповідачів
(Київської міської ради, Реєстраційної
служби ГУЮ, Голосіївської районної
ради) прав позивача.

Відповідно до ст. 11 КАС України розгляд
і вирішення справ в адміністративних
судах здійснюються на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

Відповідно до ст. 69 КАС України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів. Статтею 71 КАС України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу. В адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Розглянувши позовні вимоги,
заперечення відповідачів та подані в
матеріали справи документи, суд
прийшов до висновку про відсутність, в
даному випадку, підстав для
задоволення позову.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 69-71, 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
м. Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволені позову відмовити
повністю.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими ст.ст.
185-187 КАС України. Апеляційна скарга
подається до адміністративного суду
апеляційної інстанції через суд першої
інстанції, який ухвалив оскаржуване
судове рішення. Копія апеляційної
скарги одночасно надсилається особою,
яка її подає, до суду апеляційної
інстанції.

Суддя

П.О. Григорович