Справа № 366/3670/13-а
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2014-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
366/3670/13-а Головуючий у 1-й
інстанції: Тетервак Н.А.
Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
У Х В А Л А

Іменем України

10 квітня 2014 року
м. Київ

колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого -
судді Земляної Г.В.

суддів
Горбань Н.І., Межевича М.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2
на постанову Іванківського районного
суду Київської області 16 грудня 2013
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до управління
Пенсійного фонду України в
Іванківському районі Київської
області про зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом до
управління Пенсійного фонду України в
Іванківському районі Київської
області (далі відповідач), у якому
просив зобов'язати відповідача
здійснити перерахунок пенсії за віком
у порядку передбаченому ст.ст. 40, 42
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» із застосуванням
показника середньої заробітної плати
за 2010 рік.

Постановою Іванківського районного
суду Київської області 16 грудня 2013
року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеною
постановою суду першої інстанції,
позивач звернувся з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
оскаржувану постанову та прийняти
нову, якою задовольнити позовні вимоги
в повному обсязі.

Апеляційний розгляд справи
здійснюється в порядку письмового
провадження, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 197
КАС України, якою передбачено, що суд
апеляційної інстанції може розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі подання апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції, які прийняті у порядку
скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1, 2 частини
першої ст. 183-2 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційних скарг, колегія суддів
вважає, що апеляційні скарги не
підлягають задоволенню, а постанова
суду першої інстанції залишенню без
змін з наступних підстав.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
скаргу без задоволення, а постанову
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що
вимога позивача щодо зобов`язання УПФУ
здійснити перерахунок та виплату
пенсії, в порядку передбаченому ст.ст.
40, 42 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» є необґрунтованою та не
підлягає задоволенню, оскільки позивач
не має права на перерахунок пенсії з
застосуванням показника середньої
заробітної плати за 2010 рік.

Колегія суддів апеляційної інстанції
погоджується з таким висновком суду
першої інстанції, оскільки він знайшов
підтвердження під час апеляційного
розгляду справи.

Як встановлено судом першої інстанції,
позивачу був проведений перерахунок
пенсії відповідно до статті 42 Закону
України «Про загальнообов'язкове
пенсійне страхування» №1058 (далі Закон
№1058) відповідно до його заяви. При
перерахунку був застосований показник
середньої заробітної плати за 2007 рік
(1197,91 гривень), з чим позивач не згоден
та звернувся до суду за захистом своїх
прав.

Суть спору полягає у можливості
застосування при перерахунку пенсії
показника середньої заробітної плати
(доходу) в середньому на одну
застраховану особу в цілому по Україні
2010 рік.

Перерахунок пенсій у зв'язку із
збільшенням середньої заробітної
плати працівників, зайнятих у галузях
економіки України та страхового стажу
регулюється статтею 42 Закону України
«Про загальнообов'язкове пенсійне
страхування» № 1058 від 9 липня 2003 року
(далі Закон 1058), частина 4 якої
передбачає, що у разі якщо застрахована
особа після призначення пенсії
продовжувала працювати, провадиться
перерахунок пенсії з урахуванням
страхового стажу після призначення
пенсії. Кожний наступний перерахунок
пенсії провадиться не раніш як через 2
роки після попереднього перерахунку з
урахуванням страхового стажу після
призначення пенсій. Перерахунок пенсій
здійснюється із заробітної плати
(доходу), з якої була обчислена пенсія,
або за періоди страхового стажу
зазначені в частині 1 статті 40 цього
Закону.

Така редакція існує після визнання
неконституційними змін, внесених
підпунктом «б» підпункту 10 пункту 35
Розділу 2 Закону України «Про Державний
бюджет України на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України» від 28 грудня 2007 року №
107-VI визнаних такими, що не відповідають
Конституції України (є
неконституційними), згідно з Рішенням
Конституційного Суду України від 22
травня 2008 року № 10-рп/2008.

Скасовані зміни надавали можливість
перераховувати пенсію із заробітної
плати за періоди страхового стажу,
зазначені в частині 1 статті 40 цього
Закону, із застосуванням показника
середньої заробітної плати
працівників в середньому на одну
застраховану особу в цілому по Україні,
з якої сплачено страхові внески та яка
відповідно до цього Закону
враховується для обчислення пенсії за
календарний рік, що передує року
перерахунку пенсії.

Аналіз відновленої (діючої) норми
абзацу 3 частини 4 статті 42 Закону 1058
доводить що перерахунок пенсії
здійснюється із заробітної плати
(доходу), з якої була обчислена пенсія,
або за періоди страхового стажу
зазначені в частині першій статті 40
цього Закону.

Тобто, правила частини першої статті 40
при перерахунку пенсії, застосовуються
виключно з метою визначення періоду
страхового стажу, за який може бути
обчислена заробітна плата (дохід).

Частина перша статті 40 передбачає, що
для обчислення пенсії враховується
заробітна плата (дохід) за будь-які 60
календарних місяців страхового стажу
підряд до 1 липня 2000 року, незалежно від
перерв, та за весь період страхового
стажу починаючи з 1 липня 2000 року.

Середня заробітна плата працівників,
зайнятих у галузях економіки України,
за календарний рік, що передує року
звернення за призначенням пенсії,
використовується як складова для
призначення пенсії відповідно до
частини 2 статті 40 Закону 1058, і є
величиною постійною не змінною при
перерахунку пенсії, на відміну від
інших показників, які використовуються
при визначенні заробітної плати
(доходу) застрахованої особи для
обчислення пенсії.

Суд зазначає, що правове розуміння
понять «середньої заробітної плати
працівників, зайнятих у галузях
економіки України» та «показник
середньої заробітної плати
працівників в середньому на одну
застраховану особу в цілому по Україні,
з якої сплачено страхові внески та яка,
відповідно до цього закону
враховується для обчислення пенсії за
календарний рік, що передує року
перерахунку пенсії» є різними
правовими категоріями в основі цієї
різності лежить, перед усім, різні
економічні критерії їх визначеності, в
наслідок чого ототожнювати, змішувати
ці понятті не передбачається можливим.
Таке ототожнення судом першої
інстанції є помилковим, неправомірним,
безпідставним.

Відповідно до пункту 6 статті 92
Конституції України виключно законами
України визначаються, зокрема, форми і
види пенсійного забезпечення. Такими
законами є Закон України «Про пенсійне
забезпечення» від 5 листопада 1991 року №
1788-12 (далі Закон 1788) та Закон України
«Про загальнообов'язкове пенсійне
страхування» № 1058 від 09 липня 2003 року. З
огляду на зазначене та керуючись
положеннями принципу законності
закріпленого в статті 9 КАС України
приписи постанови № 530 від 28 травня 2008
року не можуть застосовуватись до
спірних відносин.

Перерахунок пенсії з більш високого
заробітку передбачений статтею 69
Закону 1788, відповідно до якої
пенсіонерам, які пропрацювали після
призначення пенсії, у тому числі за
віком, не менш як два роки з більш
високим заробітком, ніж той, з якого
було обчислено пенсію, встановлюється
за заявою пенсіонера новий розмір
пенсії виходячи з більш високого
заробітку, який визначається за два
роки роботи підряд для призначення
пенсії відповідно до статей 64-67 цього
Закону. У разі дальшого зростання
заробітку пенсіонера провадиться за
його заявою новий перерахунок пенсії.
Кожний наступний перерахунок пенсії
провадиться не раніш ніж через два роки
після попереднього перерахунку.

З урахуванням зазначеного, підстави
для перерахунку пенсії позивача із
застосуванням показника середньої
заробітної плати працівників в
середньому на одну застраховану особу
в цілому по Україні відсутні.

Колегія суддів зазначає, що обчислення
включає в себе призначення та
перерахунок пенсії, разом з цим це не є
тотожні поняття, вони мають різний
правовий зміст та правове
навантаження, при цьому формула
обчислення заробітної плати (доходу)
для обчислення пенсії (призначення та
перерахунку) визначається частиною 2
статті 40 Закону України 1058, з тією
тільки різницею, що середня заробітна
плата працівників, зайнятих у галузях
економіки України, за календарний рік,
що передує року звернення визначається
один раз при призначенні пенсії, і в
подальшому використовується як
постійна величина для пенсіонера, на
відміну від інших показників, а саме
суми коефіцієнтів заробітної плати
(доходу) за кожний місяць та кількості
місяців страхового стажу, за які
розраховано коефіцієнти заробітної
плати (доходу) застрахованої особи.

З огляду на зазначене, суд першої
інстанції правомірно прийшов до
висновку, що жодних підстав для
задоволення позовних вимог про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання провести перерахунок
пенсії у порядку передбаченому ст.ст. 40,
42 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» із застосуванням
показника середньої заробітної плати
за 2010 рік не має.

Відповідно до ст. 195 Кодексу
адміністративного судочинства суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Разом з тим, незрозумілим для колегії
суддів залишається питання, чим
керувався відповідач при подачі
апеляційної скарги з проханням
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову про відмову
в задоволенні позову, якщо
оскаржуваною постановою в задоволенні
позову відмовлено.

З матеріалів справи вбачається, що суд
першої інстанції в задоволенні позову
відмовив, разом з тим, відповідач в
своїй апеляційній скарзі просить в
задоволенні позову відмовити, тому
колегія суддів не вбачає правових
підстав скасовувати рішення суду з
доводів викладених в апеляційній
скарзі відповідача.

При цьому апеляційні скарги не містить
посилання на обставини, передбачені
статтями 202 - 204 Кодексу
адміністративного судочинства
України, за яких рішення суду підлягає
скасуванню.

Вказані в апеляційних скаргах
процесуальні порушення не призвели до
неправильного вирішення справи і не є
підставою для скасування судового
рішення.

Зважаючи на вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
вірно встановив фактичні обставини
справи, дослідив наявні докази, дав їм
належну оцінку та прийняв законне та
обґрунтоване рішення у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права, в зв'язку з чим
апеляційні скарги залишається без
задоволення, а постанова суду першої
інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.4, 8-11, 160, 183-2, 197, 198, 200, 205, 207, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без
задоволення.

Постанову Іванківського районного
суду Київської області 16 грудня 2013
року - залишити без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню не
підлягає.

Головуючий суддя:
Г.В.Земляна

Судді:
Н.І. Горбань

М.В. Межевич

Головуючий суддя
Земляна Г.В.

Судді:
Горбань Н.І.

Межевич М.В.