Справа № 805/689/14
Суддя: Ляшенко Д.В.
Дата ухвалення: 2014-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Дворников М.С.
Суддя-доповідач - Ляшенко Д.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2014 року
справа №805/689/14
приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: судді-доповідача Ляшенка Д.В.,
суддів Ястребової Л.В., Чумака С.Ю., за
участі секретаря Полторацької С.С.
представника відповідача Самойленка
М.Ю., розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на
постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 24 лютого 2014
року у справі № 805/689/13-а за позовом
ОСОБА_3 до Головного управління юстиції
у Харківській області, про поновлення
на роботі,-

В С Т А
Н О В И В :

10 січня 2014 року ОСОБА_3 звернулась
до суду з позовом до Головного
управління юстиції у Харківській
області про визнання незаконним та
скасування наказу від 18.09.2013 № 579/4 "Про
звільнення ОСОБА_3 з посади головного
спеціаліста відділу з питань
банкрутства Головного управління
юстиції в Харківській області за
прогул без поважних причин", поновлення
на посаді головного спеціаліста
відділу з питань банкрутства
Управління, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,
починаючи з 23.05.2013р. до моменту
поновлення на посаді, та стягнення
моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначила про недотримання
відповідачем порядку застосування до
неї дисциплінарного стягнення у
вигляді звільнення. Зокрема, всупереч
вимогам ст. 149 Кодексу законів про працю
України, відповідачем не було
відібрано пояснення щодо відсутності
на робочому місці та взагалі не
з'ясовано підстави тривалої
відсутності, в той час як за кожен день
відсутності на робочому місці позивач
має листки непрацездатності, які
свідчать про поважність причин
відсутності на роботі. У день
звільнення ані трудову книжку, ані
наказ про звільнення, ані розрахунок, у
порушення ст. 47 КЗпП України позивачу
виданий не був. Звільнення відбулось у
день, коли позивач знаходилась на
лікарняному і на час звільнення вона
була вагітна.

Постановою суду 1 інстанції у
задоволенні позову відмовлено.

Позивач вважаючи, що це судове рішення
ухвалено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
звернулась до суду з апеляційною
скаргою, в якій просила постанову
скасувати та постановити нове рішення
про задоволення вимог у повному обсязі.

В судовому засіданні представник
відповідача проти задоволення скарги
заперечував, а позивач за викликом до
суду не прибула.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення
представника відповідача, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що скарга задоволенню не
підлягає, а постанову суду першої
інстанції необхідно залишити без змін
з наступних підстав.

15 листопада 2011 року ОСОБА_3 призначена
на посаду головного спеціаліста
відділу з питань банкрутства
Управління (а.с. 16).

23 травня 2013 року о 12:00 годині позивач
залишила своє робоче місце, про що, за
її твердженнями, вона по телефону
повідомила свого безпосереднього
керівника - начальника відділу з питань
банкрутства Залеську Н.С., яка також у
цей день залишила своє робоче місце, а в
подальшому була як і позивач звільнена
за прогул.

Причиною залишення ОСОБА_3 свого
робочого місця 23.05.2013р., згідно її
пояснень, було отримання нею у цей день
травми (підвернула ногу).

В той же день, 23 травня 2013 року,
відповідно до пояснень позивача, вона
звернулася до комунального закладу
охорони здоров'я "Харківська міська
поліклініка № 6" за медичною допомогою.

Згідно наданих відповідачем доказів 23
травня 2013 року об 12:00 годин ОСОБА_3
залишила своє робоче місце без
поважних причин. Відповідно до книги
обліку відряджень відділу з питань
банкрутства Управління у вказаний день
ОСОБА_3 не робила запис про свою
відсутність, керівництво відділу про
свою відсутність не повідомляла.
Наприкінці цього ж дня працівниками
відділу з питань банкрутства складено
акт про відсутність позивача з 12:00 год.
до 18:00 год. на роботі.

17.06.2013 виконуючий обов'язки начальника
відділу з питань банкрутства
доповідною запискою повідомив
керівництво Управління, що ОСОБА_3
продовжує бути відсутньою на роботі,
листки непрацездатності або інші
документи, що підтверджують поважність
відсутності на роботі до відділу не
надходили.

17.06.2013 за вих. № 1231/03-48 Управління за
місцем проживання позивача, що
зазначено в особовій справі, та за
місцем її реєстрації направлено листи
з проханням повідомити причини
відсутності на роботі та надати
документи, що підтверджують поважність
причин відсутності (а.с. 68).

У зв'язку з неотриманням відповіді на
вказаний лист та з метою встановлення
причин відсутності ОСОБА_3 на роботі
працівниками Управління 04.07.2013 об 11:00
год. здійснено виїзд за вказаним в
особовій справі місцем проживання
позивача (АДРЕСА_1), про що складено
відповідний акт. Згідно з цим актом
встановити причини відсутності
позивача на роботі не виявилось
можливим по причині того, що вхідні
двері квартири ніхто не відчинив (а.с.
70).

31.07.2013р. за вих. № 1742/03-48 відповідачем
було вдруге направлено лист ОСОБА_3, за
місцем її проживання (АДРЕСА_1) та за
місцем реєстрації (АДРЕСА_1) з проханням
у термін не пізніше 08.08.2013 повідомити
причини відсутності на роботі та
надати документи, що підтверджують
поважність причин відсутності (а.с. 72).

Ці листи повернуті відділеннями
зв'язку за закінченням терміну
зберігання (а.с. 73-75).

Одночасно, для з'ясування факту
відкриття ОСОБА_3 листків
непрацездатності Управлінням були
направлені запити до Департаменту
охорони здоров'я Харківської
облдержадміністрації, Департаменту
охорони здоров'я Харківської міської
ради, Департаменту охорони здоров'я
Донецької облдержадміністрації (а.с.
76-78).

09.08.2013р. від ОСОБА_3 на адресу
відповідача надійшов лист, в якому вона
повідомила, що відсутня на роботі
внаслідок тимчасової непрацездатності
у зв'язку із травмою, отриманою нею у
робочий час у службовому приміщенні.
Однак будь-який підтверджуючих
документів позивачем надано не було
(а.с. 79).

13.08.2013р. відповідач надіслав позивачу
лист з проханням надати пояснення, в
яких ретельно викласти причини і
обставини настання нещасного випадку,
свідків нещасного випадку, інформацію
про лікувально-профілактичний заклад,
до якого зверталася тощо, та документи,
що підтверджують ці обставини (а.с. 80).

Однак будь-яких пояснень або
документів від ОСОБА_3 до Управління не
надійшло, у зв'язку з чим працівниками
Управління 23.08.2013р. вдруге було
здійснено виїзд за вказаним в особовій
справі місцем проживання позивача, про
що складено відповідний акт (а.с. 82)

14.08.2013р. до Управління надійшов лист з
Департаменту охорони здоров'я
Харківської міської ради, в якому
повідомлялося, що ОСОБА_3 з 23.05.2013р. за
наданням медичної допомоги до
лікувально-профілактичних закладів
комунальної власності м. Харкова не
зверталась та на лікуванні в
зазначених закладах не перебуває (а.с.
81).

17.09.2013р. працівниками Управління було
здійснено виїзд за місцем реєстрації
позивача - м. Донецьк, вул. Рум'янцева, 1,
та встановлено, що вказаний будинок є
Міським притулком для тимчасового
проживання та реабілітації бездомних
осіб. Працівниками вказаного притулу
було повідомлено, що ОСОБА_3 фактично
зареєстрована за цією адресою, однак в
притулку не проживає та не проживала,
про що було складено відповідний акт
(а.с. 84).

18.09.2013р. з Департаменту охорони здоров'я
Харківської облдержадміністрації до
Управління надійшов лист, в кому
повідомлялося, що ОСОБА_3 з 01.05.2013р. до
теперішнього часу за медичною
допомогою в заклади охорони здоров'я м.
Харкова, обласного підпорядкування та
районів області не заверталася, на
лікуванні не перебувала (а.с. 86).

Враховуючи всі викладені вище
обставини, відповідач наказом від
18.09.2013р. № 573/4 звільнив ОСОБА_3 за п. 4 ч. 1
ст. 40 КЗпП України (а.с. 104).

18.09.2013р. на адресу проживання та на
адресу реєстрації позивача відповідач
направив лист в якому повідомлялося
про необхідність з'явитися до
Управління для отримання трудової
книжки та здачі службового
посвідчення. Цей лист повернувся до
Управління з поштовою відміткою "за
закінченням терміну зберігання" (а.с.
96-100).

19.09.2013р. ОСОБА_3 з'явилася до відділу з
питань банкрутства Управління та
повідомила в.о. начальника цього
відділу Лактіна І.С., що вона приступила
до виконання своїх службових
обов'язків після тимчасової
непрацездатності. Однак Лактіним І.С.
було повідомлено, що її звільнено з
роботи за прогул без поважних причин, а
також вказано на необхідність
з'явитися до відділу кадрової роботи та
державної служби Управління.

В цей же день ОСОБА_3 прибула до відділу
кадрової роботи та державної служби
Управління. На пропозицію працівників
відділу кадрової роботи та державної
служи Управління надати документи, що
підтверджують поважність причин
відсутності на роботі з 23.05.2013р.,
позивач надала копії трьох листків
непрацездатності та усно повідомила
про свою вагітність. На прохання
заступника начальника відділу
кадрової роботи та державної служби
Управління надати оригінали цих
листків непрацездатності, оригінали
листків непрацездатності за інший час
відсутності на роботі, а також
документи, які б підтверджували стан
вагітності, ОСОБА_3 повідомила, що ці
листки знаходяться на оформленні у
лікувальних закладах. Цього ж дня
працівниками зазначеного відділу
ОСОБА_3 було повідомлено про її
звільнення з займаної посади за прогул
без поважних причин, відповідно до п. 4
ч. 1 ст. 40 КЗпП України, а також
запропоновано отримати трудову книжку
та копію наказу Управління від 18.09.2013 №
573/4 "Про звільнення ОСОБА_3В.", про що
проставити відповідні підписи. Однак
ОСОБА_3, отримавши копію наказу про своє
звільнення, не проставивши відповідної
відмітки про це, отримати трудову
книжку відмовилася, після чого
залишила приміщення відділу кадрової
роботи та державної служби Управління,
про що працівниками Управління
складено відповідний акт (а.с. 101).

З 19.09.2013р. по 08.01.2014р. ОСОБА_3 до
Управління не з'являлася, будь-яких
відомостей чи заяв від неї не
надходило. Лише 08.01.2014р. позивач прибула
до Управління та отримала свою трудову
книжку.

Суспільні відносини, які охоплюють
діяльність держави щодо створення
правових, організаційних, економічних
та соціальних умов реалізації
громадянами України права на державну
службу, загальні засади діяльності,
статус державних службовців, які
працюють в державних органах та їх
апараті, регулюються Законом України
"Про державну службу".

Згідно з частиною 1 статті 30 Закону
України "Про державну службу" державна
служба припиняється, передусім, із
загальних підстав, передбачених
Кодексом законів про працю, а також з
підстав, визначених даною статтею.
Таким чином, при звільненні особи з
публічної служби за загальними
підставами, передбаченими КЗпП
України, на цю особу поширюються
гарантії, передбачені цим Кодексом,
якщо інше прямо не передбачено
спеціальним законом.

Відповідно до п. 4 статті 40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом у випадку прогулу (в тому
числі відсутності на роботі більше
трьох годин протягом робочого дня) без
поважних причин.

Із спірного наказу про звільнення від
18.09.2013 № 573/4 вбачається, що ОСОБА_3 була
звільнена у зв'язку з тим, що без
поважних причин була відсутня на
роботі з 23.05.2013р. по 18.09.2013р..

Як на поважну причину відсутності на
роботі у зазначений вище період
позивач посилалась на листки
непрацездатності серії АГА № 357738 (з
23.05.2013 до 01.06.2013), серії АГА № 357973 (з 03.06.2013
до 01.07.2013), серії АГА № 356550 (з 02.07.2013 до
26.07.2013), серії АГА № 363070 (з 29.07.2013 до
16.08.2013), серії АГА № 320540 (з
19.08.2013 до 17.09.2013) та серії АГА № 316044
(18.09.2013).

При цьому, листи непрацездатності
серії АГА № 357738 (з 23.05.2013 до 01.06.2013), серії
АГА № 357973 (з 03.06.2013 до 01.07.2013), серії АГА №
356550 (з 02.07.2013 до 26.07.2013), були надані
ОСОБА_3 до Управління після виходу на
роботу 19.09.2013р. ( а.с. 47-48).

Листки непрацездатності за інший
період, а саме: серії АГА № 363070 (з 29.07.2013
до 16.08.2013), серії АГА № 320540 (з 19.08.2013 до
17.09.2013) та серії АГА № 316044 (18.09.2013) до
Управління ОСОБА_3 взагалі надані не
були, проте, були надані у судовому
засіданні. Копії цих листків долучені
до матеріалів справи (а.с. 23, 24).

Відповідно до ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу. В адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно з ст. 86 КАС України суд оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Ніякі докази не мають для
суду наперед встановленої сили. Суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

За правилами ст. 70 цього Кодексу
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмету доказування.
Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень. Докази, одержані з
порушенням закону, судом при вирішенні
справи не беруться до уваги. Обставини,
які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Під час розгляду справи судом
встановлено, що ОСОБА_3 у період з
23.05.2013р. по 18.09.2013р. насправді не була
непрацездатна. До такого висновку
дійшла комісія, яка була створена для
перевірки запиту Управління від
03.02.2014р. № 1094/03-69, у складі головного
лікаря комунального закладу охорони
здоров'я "Харківська міська
поліклініка № 6" Дяків О.О., заступника
головного лікаря з питань тимчасової
втрати працездатності Красильнікової
І.Ф. та завідувача відділенням хірургії
Старокожко В.М., за участю позивача
ОСОБА_3 та лікаря ОСОБА_9, якою були
видані листки непрацездатності за
період з 23.05.2013 по 18.09.2014, а саме: серії
АГА № 357738 (з 23.05.2013 до 01.06.2013), серії АГА №
357973 (з 03.06.2013 до 01.07.2013), серії АГА №
356550 (з 02.07.2013 до 26.07.2013), серії АГА № 363070 (з
29.07.2013 до 16.08.2013), серії АГА № 320540 (з 19.08.2013
до 17.09.2013) та серії АГА № 316044 (18.09.2013).

Під час засідання цієї комісії
встановлено, що амбулаторна картка
ОСОБА_3 на 12.02.2014р. в поліклініці № 6
відсутня, що не дало можливості
підтвердити обґрунтованість
непрацездатності пацієнтки. Сама ж
пацієнтка, під час розгляду не могла
точно назвати адресу її мешкання, не
зважаючи на той факт, що у заяві від
23.05.2013 своєю рукою її вказала; лікар
ОСОБА_9 зізналась, що дійсно всі листки
непрацездатності на ОСОБА_3 видані нею
самостійно, з порушенням наказу МОЗ №
455 від 13.11.2001р. "Про затвердження
Інструкції про порядок видачі
документів, що засвідчують тимчасову
непрацездатність громадян" і
підтвердила це письмово. Таким чином,
комісія констатувала, що всі зазначені
вище листки непрацездатності з 23.05.2013р.
по 18.09.2013р. видані лікарем хірургом
ОСОБА_9 необґрунтовано, про що ОСОБА_3
12.02.2014р. була повідомлена особисто. З
12.02.2014р. лікар хірург ОСОБА_9
звільнилась з роботи за згодою сторін
(а.с. 154-156, 158-160).

За таких обставин суд 1 інстанції
правильно вважав листки
непрацездатності серії АГА № 357738 (з
23.05.2013 до 01.06.2013), серії АГА № 357973 (з 03.06.2013
до 01.07.2013), серії АГА № 356550 (з 02.07.2013
до 26.07.2013), серії АГА № 363070 (з 29.07.2013 до
16.08.2013), серії АГА № 320540 (з 19.08.2013 до
17.09.2013) та серії АГА № 316044 (18.09.2013) такими,
що не мають доказової сили у доведенні
поважності причин відсутності
позивача на робочому місці у
зазначений період.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 КЗпП України до
застосування дисциплінарного
стягнення власник або уповноважений
ним орган повинен зажадати від
порушника трудової дисципліни
письмові пояснення.

Ця норма зобов'язує роботодавцем
з'ясувати обставини вчинення
робітником дисциплінарного проступку
та виявити ступень вини останнього.

Про виконання відповідачем вимог цієї
норми свідчать листи, які були
направлені на адресу проживання та
реєстрації позивача з проханням
повідомити причини відсутності на
роботі та надати документи, що
підтверджують поважність причин
відсутності, а також дії Управління з
перевірки отриманої від позивача
інформації про непрацездатність
ОСОБА_3

Згідно з ст. 184 КЗпП України звільнення
вагітних жінок і жінок, які мають дітей
віком до трьох років (до шести років -
частина шоста статті 179), одиноких
матерів при наявності дитини віком до
чотирнадцяти років або дитини-інваліда
з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу не
допускається, крім випадків повної
ліквідації підприємства, установи,
організації, коли допускається
звільнення з обов'язковим
працевлаштуванням.

ОСОБА_3 не надала суду жодних доказів
повідомлення відповідача у строк до
18.09.2013р. і цього числа включно про свою
вагітність та надання Управлінню
належних письмових документів.

Таким чином на час прийняття спірного
наказу про звільнення ОСОБА_3
відповідач вчинив усі необхідні заходи
для з»ясування причин відсутності цієї
особи на роботі, відповідач мав
достовірну інформацію про
неправдивість відомостей щодо
непрацездатності позивача, не мав
будь-яких підтверджень про її
вагітність, а тому приймаючи цей наказ
Головне управління юстиції у
Харківській області діяло
обґрунтовано, розсудливо і прийняло
рішення на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Враховуючи викладене суд
апеляційної інстанції зазначає, що
судом першої інстанції правильно
встановлені обставини справи та
ухвалено постанову з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 184, 195, 196, 198, 200,
205, 206, 211, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 24 лютого 2014
року у справі № 805/689/13-а - залишити без
задоволення, а постанову суду без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за
наслідками перегляду набирає законної
сили з моменту проголошення і може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом 20 днів з дня
складення ухвали в повному обсязі.

Суддя - доповідач
Д.В.Ляшенко

Судді
Л.В.
Ястребова

С.Ю. Чумак