Справа № 826/1352/14
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2014-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
826/1352/14(у 2-х томах)
Головуючий у 1-й інстанції: Гарник К.Ю.
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

17 квітня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Твердохліб В.А., Бужак
Н.П.;

за участю секретаря: Кінзерської Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду апеляційну
скаргу Міністерства економічного
розвитку і торгівлі України на
постанову Окружного адміністративного
суду м.Києва від 03 березня 2014 року у
справі за адміністративним позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Др.Редді'с
Лабороторіз" до Міністерства
економічного розвитку і торгівлі
України про визнання протиправним та
скасування пункту наказу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2014 року, позивач звернувся до
Окружного адміністративного суду
м.Києва з позовом до Міністерства
економічного розвитку і торгівлі
України про визнання протиправним та
скасування пункту наказу. Свої позовні
вимоги мотивував тим, що спірний наказ
прийнятий із порушенням Закону України
«Про зовнішньоекономічну діяльність»
та наказу Міністерства економіки
України від 17 квітня 2000 року №52 «Про
затвердження Положення про порядок
застосування до суб'єктів
зовнішньоекономічної діяльності
України та іноземних суб'єктів
господарської діяльності спеціальних
санкцій, передбачених статтею 37 Закону
України "Про зовнішньоекономічну
діяльність», що виявилось у
безпідставному застосуванні до
позивача спеціальної санкції.

Постановою Окружного
адміністративного суду м.Києва від 03
березня 2014 року позов задоволено
повністю.

Визнано протиправним та скасовано
пункт 1 додатку до наказу Міністерства
економічного розвитку і торгівлі
України від 14 січня 2014 року №32 «Про
застосування спеціальної санкції -
індивідуального режиму ліцензування
зовнішньоекономічної діяльності - до
суб'єктів зовнішньоекономічної
діяльності України» в частині
накладення спеціальної санкції
"індивідуальний режим ліцензування" на
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Др.Редді'с
Лабороторіз".

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції як
таку, що постановлена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
та прийняти нову, якою у задоволенні
позову відмовити повністю.

Заслухавши суддю - доповідача,
розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
правильність застосування судом
першої інстанції норм законодавства,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає залишенню без
задоволення, а постанова суду - без змін
з таких підстав.

Згідно зі ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
задоволення позовних вимог, з огляду на
наступне.

Як встановлено судом першої інстанції,
наказом Міністерства економічного
розвитку і торгівлі України від 14 січня
2014 року №32 «Про застосування
спеціальної санкції - індивідуального
режиму ліцензування
зовнішньоекономічної діяльності - до
суб'єктів зовнішньоекономічної
діяльності України» відповідно до
статті 37 Закону України «Про
зовнішньоекономічну діяльність», на
підставі подань Служби Безпеки України
від 19 вересня 2013 року №14/3/1-18050, від 23
вересня 2013 року №07/93877-13, від 28
листопада 2013 року №14/3/1-23146 та від 06
грудня 2013 року №07/121215-13 за порушення
статті 483 Митного кодексу України до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Др.Редді’с
Лабороторіз" застосовано спеціальну
санкцію - індивідуальний режим
ліцензування.

Таким чином, підставами для прийняття
спірного рішення стали вищезазначені
подання Служби Безпеки України, за
змістом яких вбачається, що головним
управлінням БКОЗ СБ України в рамках
протидії контрабандному ввезенню та
обігу на території країни
фальсифікованих лікарських засобів
викрито факт порушення норм чинного
законодавства при проведенні
зовнішньоекономічної діяльності з
боку посадових осіб ТОВ «Др.Редді’с
Лабороторіз» та встановлено, що 01
серпня 2013 року до складу Київської
митниці прибув вантаж лікарських
препаратів: «Найз» (таблетки по 100 мг, по
10 таблеток у блістері, по 2 блістери в
картонній коробці) серія В60 уп.;
«Ципролет» (таблетки, вкриті плівковою
оболонкою по 500 мг, по 10 таблеток у
блістері, по 1 блістеру в пачці), серія
В60 уп.; «Стамло» (таблетки по 10 мг.,
по 10 таблеток у стрипі, по 3 стрипи у
пачці) серія В0 уп.; «Омез» ДСР»
(капсули з модифікованим вивільненням,
тверді, по 10 капсул у блістері, по 3
блістері в картонній коробці), серія
В0 уп.

За результатом огляду, вищезазначених
лікарських засобів встановлено
суттєві розбіжності в адресах
виробничих ділянок, які позначені на
етикетках, викликані тим, що названі
лікарські препарати вироблені на
різних заводах, які не вказані в
матеріалах реєстраційних досьє та не
мають сертифіката GМР, тобто вироблені
з порушенням технологічних вимог та
мають недоведену якість, що може
призвести до нанесення шкоди здоров'ю
населення України.

Наведена інформація, на думку
перевіряючих, свідчить про порушення
ТОВ "Др.Редді’с Лабороторіз" вимог
митного законодавства, що
регламентують порядок здійснення
зовнішньоекономічних операцій, у
зв'язку з чим Головним слідчим
управлінням СБУ 13 серпня 2013 року
розпочато кримінальне провадження
№0000201 за частиною 1 статті 305
Кримінального кодексу України.

Таким чином, порушення ТОВ «Др.Реддіс
Лабораторіз» статті 483 Митного кодексу
України та ст.17 Закону України «Про
зовнішньоекономічну діяльність» були
встановлені Службою безпеки України у
ході здійснення заходів, спрямованих
на захист інтересів держави у
зовнішньоекономічній сфері.

Надаючи правову оцінку позовним
вимогам, необхідно зазначити наступне.

Спірні правовідносини щодо правового
регулювання всіх видів
зовнішньоекономічної діяльності в
Україні, включаючи зовнішню торгівлю,
економічне, науково-технічне
співробітництво, спеціалізацію та
кооперацію в галузі виробництва, науки
і техніки, економічні зв'язки в галузі
будівництва, транспорту,
експедиторських, страхових,
розрахункових, кредитних та інших
банківських операцій, надання
різноманітних послуг визначаються
Конституцією України, Митним кодексом
України, Законом України «Про
зовнішньоекономічну діяльність»,
наказом Міністерства економіки
України від 17 квітня 2000 року № 52 «Про
затвердження Положення про порядок
застосування до суб'єктів
зовнішньоекономічної діяльності
України та іноземних суб'єктів
господарської діяльності спеціальних
санкцій, передбачених статтею 37 Закону
України "Про зовнішньоекономічну
діяльність», тощо.

Стаття 483 Митного кодексу України
встановлює вид відповідальності за
переміщення або дії, спрямовані на
переміщення товарів через митний
кордон України з приховуванням від
митного контролю, тобто з
використанням спеціально виготовлених
сховищ (тайників) та інших засобів або
способів, що утруднюють виявлення
таких товарів, або шляхом надання одним
товарам вигляду інших, або з поданням
органу доходів і зборів як підстави для
переміщення товарів підроблених
документів чи документів, одержаних
незаконним шляхом, або таких, що
містять неправдиві відомості щодо
найменування товарів, їх ваги (з
урахуванням допустимих втрат за
належних умов зберігання і
транспортування) або кількості, країни
походження, відправника та/або
одержувача, кількості вантажних місць,
їх маркування та номерів, неправдиві
відомості, необхідні для визначення
коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його
митної вартості.

В свою чергу, стаття 17 Закону України
«Про зовнішньоекономічну діяльність»
встановлює заборону окремих видів
експорту та імпорту.

Стаття 37 Закону України «Про
зовнішньоекономічну діяльність»
визначає, що за порушення цього або
пов'язаних з ним законів України до
суб'єктів зовнішньоекономічної
діяльності або іноземних суб'єктів
господарської діяльності можуть бути
застосовані такі спеціальні санкції:
накладення штрафів у випадках
несвоєчасного виконання або
невиконання суб'єктами
зовнішньоекономічної діяльності та
іноземними суб'єктами господарської
діяльності своїх обов'язків згідно з
цим або пов'язаних з ним законів
України. Розмір таких штрафів
визначається відповідними положеннями
законів України та/або рішеннями
судових органів України; застосування
до суб'єктів зовнішньоекономічної
діяльності та іноземних суб'єктів
господарської діяльності
індивідуального режиму ліцензування у
випадках порушення такими суб'єктами
цього Закону та/або пов'язаних з ним
законів України, що встановлюють певні
заборони, обмеження або порядок
здійснення зовнішньоекономічних
операцій; тимчасове зупинення
зовнішньоекономічної діяльності у
випадках порушення цього Закону або
пов'язаних з ним законів України,
проведення дій, які можуть зашкодити
інтересам національної економічної
безпеки.

Відповідно до пункту 1.2. Положення про
порядок застосування до суб'єктів
зовнішньоекономічної діяльності
України та іноземних суб'єктів
господарської діяльності спеціальних
санкцій, передбачених статтею 37 Закону
України "Про зовнішньоекономічну
діяльність", затвердженого наказом
Міністерства економіки України від 17
квітня 2000 р. N 52 санкції застосовуються
Міністерством економічного розвитку і
торгівлі України до суб'єктів
зовнішньоекономічної діяльності, що
порушили Закон України "Про
зовнішньоекономічну діяльність" та
пов'язані з ним закони України, зокрема
в разі порушення суб'єктами
зовнішньоекономічної діяльності
валютного, митного, податкового, іншого
законодавства, що встановлює певні
заборони, обмеження або порядок
здійснення зовнішньоекономічних
операцій, та в разі проведення ними дій,
які можуть зашкодити інтересам
національної економічної безпеки.

Аналіз пункту 4.3 цього Положення дає
підстави стверджувати, що
відповідальність за достовірність
інформації, зазначеної в поданнях, щодо
застосування (скасування, зміни виду,
призупинення дії) санкцій, на підставі
яких видаються відповідні накази
Міністерства економічного розвитку і
торгівлі України, несе ініціатор
подання у порядку, передбаченому
чинним законодавством України і
відповідає лише за достовірність
інформації, вказаної в поданні, а не за
обґрунтованість застосування санкцій.

Відповідно пункту 4.1. Положення №52,
опрацювання подань щодо застосування
(скасування, зміни виду, тимчасового
зупинення дії) санкцій до суб'єктів
зовнішньоекономічної діяльності від
органів державної податкової та
контрольно-ревізійної служб, митних,
правоохоронних органів, органів
Антимонопольного комітету України,
спеціально уповноваженого органу
виконавчої влади у сфері регулювання
ринків фінансових послуг,
Національного банку України покладено
на відділ контролю у сфері
зовнішньоекономічної діяльності
департаменту зовнішньоекономічної
діяльності та відділ правового
забезпечення зовнішньоекономічної
діяльності Міністерства економічного
розвитку і торгівлі України.

Таким чином, в контексті наведених вище
норм, для правильного вирішення
адміністративної справи, суду
необхідно встановити чи
підтверджується матеріалами справи
доводи відповідача про порушення
позивачем статті 483 Митного кодексу
України та статті 17 Закону України «Про
зовнішньоекономічну діяльність», та
відповідно підтверджуються
повноваження відповідача щодо
застосування до суб'єктів
зовнішньоекономічної діяльності
спеціальних санкцій у вигляді
індивідуального режиму ліцензування.

Відповідно до статті 486 Митного кодексу
України, завданнями провадження у
справах про порушення митних правил є
своєчасне, всебічне, повне та
об'єктивне з'ясування обставин кожної
справи, вирішення її з дотриманням
вимог закону, забезпечення виконання
винесеної постанови, а також виявлення
причин та умов, що сприяють вчиненню
порушень митних правил, та запобігання
таким правопорушенням.

При цьому, провадження у справі про
порушення митних правил вважається
розпочатим з моменту складення
протоколу про порушення митних правил
(стаття 488 Митного кодексу України)

Необхідно звернути увагу, що за
загальним правилом зміст
правопорушення у будь-якій галузі
права викладається у протоколі про
правопорушення, що дає право суб'єкту
господарської діяльності
оскаржити/спростувати факт вчинення
правопорушення до винесення
контролюючим суб'єктом рішення про
накладання санкції.

В даному випадку позивач був
позбавлений можливості спростування
факту вчинення правопорушення,
оскільки матеріали справи не містять
копії протоколу про порушення
позивачем статті 483 Митного кодексу
України. При цьому, на вимогу суду,
відповідачем зазначений документ
також не надано.

Слід зазначити, що матеріали справи не
містять доказів вчинення позивачем
дій, визначених статтею 483 Митного
кодексу України, як порушення митних
правил, про що додатково свідчить
відсутність протоколу про порушення
митних правил, складеного на позивача.

Так, представниками позивача
спростовано доводи, викладені у
поданнях СБУ від 19 вересня 2013 року №
14/3/1-18050, від 23 вересня 2013 року № 07/93877-13,
від 28 листопада 2013 року № 14/3/1-23146 та від
06 грудня 2013 року № 07/121215-13 щодо
невідповідності адрес на упокавоках
препаратів, розбіжностей в номерах
ліцензій, відсутності сертифікату GMP,
інформації про побічні реакції від
препаратів.

Відповідно до статті 12 Закону України
«Про лікарські засоби», маркування, що
наноситься на етикетку, зовнішню та
внутрішню упаковку лікарського засобу,
повинно містити такі відомості: назву
лікарського засобу; назву та адресу
його виробника; реєстраційний номер;
номер серії; способи застосування; дозу
діючої речовини в кожній одиниці та їх
кількість в упаковці; термін
придатності; умови зберігання;
запобіжні заходи.

На зовнішній упаковці лікарських
засобів також шрифтом Брайля
зазначаються назва лікарського засобу,
доза діючої речовини та лікарська
форма. Центральний орган виконавчої
влади, що забезпечує формування
державної політики у сфері охорони
здоров'я, визначає лікарські засоби,
упаковка яких не маркується шрифтом
Брайля або шрифтом Брайля зазначається
тільки назва лікарського засобу.

Під час державної реєстрації
(перереєстрації) можуть
затверджуватись додаткові вимоги до
маркування та упаковки у зв'язку з
особливостями застосування
лікарського засобу.

Лікарські засоби, призначені для
клінічних досліджень, повинні мати
позначення "Для клінічних досліджень".

До кожного лікарського засобу, що
реалізується, додається інструкція про
застосування лікарського засобу, яка
повинна містити: назву лікарського
засобу; загальну характеристику
(хімічну назву, основні фізико-хімічні
властивості, склад); відомості про
фармакологічні властивості; показання
для застосування; протипоказання;
взаємодію з іншими лікарськими
засобами; способи застосування та дози;
побічну дію; запобіжні заходи; форми
випуску; умови та строки зберігання;
умови відпуску.

Мова маркування лікарських засобів,
інструкцій про їх застосування
визначається відповідно до статті 26
Закону України "Про засади державної
мовної політики".

Зокрема зазначено, що у відповідності
до статті 12 Закону України «Про
лікарські засоби» на упаковках
лікарських засобів «Найз», «Ципролет»,
«Стамло», «Омез «ДСР» (копії яких
містяться в матеріалах справи) вказано
адресу виробника: «Д-р Редді’с
Лабораторіє Лтд» Сурвей (Дільниці) № 42,
45, 46, с.Бачупалі, Кутбулапур Мандші,
округ Ранга Редді, Андра Прадеш, Індія.
Згідно копії реєстраційних посвідчень
та Інструкцій на відповідні лікарські
засоби (копії додані до матеріалів
справи) адреса виробника нанесена на
упаковку повністю відповідає адресі
зазначеній у Реєстраційних
посвідченнях та Інструкції.

Крім цього, позивачем зазначено, що
лікарські засоби імпортуються з Індії,
а тому упаковка препаратів повністю
складена у відповідності до
законодавства Індії та не суперечить
приписам статті 12 Закону України «Про
лікарські засоби» щодо маркування, що
наноситься на етикетку, зовнішню та
внутрішню упаковку лікарського засобу.

Як підтверджується матеріалами справи,
що виробнича дільниця, на якій
виготовляються такі лікарські засоби
як «Найз», «Ципролет», «Стамло», «Омез
«ДСР» та інші - «Д-р Редді’с
Лабораторіє Лтд» Сурвей (Дільниці) № 42,
45, 46, с.Бачупалі, Кутбулапур Мандал,
округ Ранга Редді, Андра Прадеш, Індія,
була визнана такою, що відповідає
вимогам належної виробничої практики
та має висновок щодо підтвердження
відповідності виробництва вимогам НВП
(GMP).

Можливо погодитися із доводами
позивача, що посилання відповідача на
побочні реакції від препаратів не є
обґрунтованими, оскільки висновків
та/або рекомендацій Державного
експертного центру Міністерства
охорони здоров'я України (розділ 10
Порядку здійснення нагляду за
побічними реакціями лікарських
засобів, дозволених до медичного
застосування, затвердженого наказом
МОЗ України від 27 грудня 2006 року № 898)
або Міністерства охорони здоров'я
України відповідачем не надано.

Аналіз матеріалів справи свідчить, що
жодних процесуальних документів, які
підтверджували б факт вчинення ТОВ
"Др.Редді’с Лабороторіз"
правопорушення, передбаченого статтею
483 Митного кодексу України та статтею 17
Закону України «Про
зовнішньоекономічну діяльність», що
послужило би підставою для
застосування санкції, на момент
видання спірного наказу Міністерством
економіки України та подання СБУ про
застосування спеціальної санкції від
складено не було.

Позивач, оскаржуючи рішення про
застосування такого виду
відповідальності фактично заперечує
наявність самого факту порушення.

Таким чином, оскаржуваний наказ
відповідача в частині застосування до
позивача спеціальної санкції -
індивідуальний режим ліцензування
згідно статті 37 Закону України "Про
зовнішньоекономічну діяльність"
винесено без врахування всіх обставин
та дослідження правомірності
висновків СБУ щодо порушення ТОВ
"Др.Редді’с Лабороторіз" статті 483
Митного кодексу України.

За змістом пунктів 4.5.-4.7. Положення №52
вбачається, що про наявність
спеціального відділу, який здійснює
контроль у сфері зовнішньоекономічної
діяльності, яким для додаткового
вивчення діяльності суб'єктів
зовнішньоекономічної діяльності
можуть залучатися фахівці та
використовуватися матеріали інших
структурних підрозділів Міністерства,
Ради міністрів Автономної Республіки
Крим, обласних, Київської та
Севастопольської міських державних
адміністрацій (за згодою). Крім цього,
застосуванню санкцій до суб'єктів
зовнішньоекономічної діяльності може
передувати офіційне попередження з
боку Міністерства економічного
розвитку і торгівлі України про
можливість застосування до них
санкцій.

Таким чином, враховуючи встановлену в
межах даного провадженні відсутність
жодних процесуальних документів, які
підтверджували б факт вчинення ТОВ
"Др.Редді’с Лабороторіз"
правопорушення, відповідачем, в
порядку пунктів 4.5.-4.7. Положення № 52,
для додаткового вивчення діяльності
суб'єктів зовнішньоекономічної
діяльності повинні були залучатися
фахівці та використовуватися
матеріали інших структурних
підрозділів для вивчення діяльності
позивача та встановлення складу
правопорушення.

Слід звернути увагу, що подання СБУ про
застосування в тому числі до позивача
спеціальної санкції містили всі
необхідні реквізити, зазначені в
Положенні, проте, не можливо погодитися
з відповідністю подання СБУ України
щодо наявності в діях позивач порушень
законодавства в сфері
зовнішньоекономічної діяльності.

Посилання відповідача на порушення
Головним слідчим управлінням СБ
України 13 серпня 2013 року кримінального
провадження №0000201 за ч. 1 ст.305 КК
України (контрабанда фальсифікованих
лікарських засобів) не можливо
прийняти як належний доказ
правомірності спірного наказу,
оскільки вироку суду, який набрав
законної сили, матеріали справи не
містять.

Крім того, при прийнятті спірного
наказу відповідач мав враховувати
відсутність іншого способу захисту
прав та інтересів позивача, крім його
оскарження.

З урахуванням викладеного, наказ
Міністерства економічного розвитку і
торгівлі України від 14 січня 2014 року №32
«Про застосування спеціальної санкції
- індивідуального режиму ліцензування
зовнішньоекономічної діяльності - до
суб'єктів зовнішньоекономічної
діяльності України» відповідно до
статті 37 Закону України «Про
зовнішньоекономічну діяльність»
прийнятий без урахування всіх
обставин, які мали значення для
вирішення питання про наявність
підстав для застосування спеціальних
санкцій.

Відповідно до статті 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, з урахуванням всіх
встановлених фактичних обставин по
справі та вимог законодавства, не довів
правомірність своїх дій.

Таким чином, підстав для задоволення
апеляційної скарги немає, а її доводи
спростовуються вище наведеним.

Зі змісту ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вище викладеного,
колегія суддів дійшла висновку, що
судом першої інстанції правильно
встановлені обставини справи, судове
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 2, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И
Л А:

Апеляційну скаргу Міністерства
економічного розвитку і торгівлі
України - залишити без задоволення, а
постанову Окружного адміністративного
суду м.Києва від 03 березня 2014 року - без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте на неї може бути
подана касаційна скарга до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня складення
цієї ухвали у повному обсязі, тобто з 22
квітня 2014 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено - 17
квітня 2014 року.

Головуючий суддя
Костюк Л.О.

Судді:
Бужак Н.П.

Твердохліб В.А.