Справа № 820/13073/13-а
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2014-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2014 р.Справа № 820/13073/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Калиновського В.А.

Суддів: Бегунца А.О. , Бенедик А.П.

за участю секретаря судового засідання
Лаптій О.Ю.

Представник позивача - Агічеєва О.А.

Представник відповідача - Гаспарян А.Н.
Л Лаби О. П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Вовчанської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Харківській області на постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 04.02.2014р.
по справі № 820/13073/13-а

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Великобурлуцький
сироробний завод"

до Вовчанської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Харківській
області

про скасування податкового
повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Публічне акціонерне
товариство "Великобурлуцький
сироробний завод", звернувся до
Харківського окружного
адміністративного суду з позовом до
Вовчанської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Харківській
області, в якому просив суд, з
урахуванням уточнень, скасувати
податкове повідомлення-рішення № 000049150
від 01.11.13р., яким позивачу зменшено суму
бюджетного відшкодування з ПДВ у
розмірі 3 655 128,00 грн. та визначено
штрафні санкції у розмірі 913 782,00 грн., а
також податкове повідомлення-рішення
№ від 22.11.13р., яким зменшено суму
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток у
розмірі 9 080 463,00 грн.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 04.02.2014 року
зазначений адміністративний позов
задоволено.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, відповідачем подано
апеляційну скаргу, в якій він просить
скасувати оскаржувану постанову та
прийняти нову, якою в задоволенні
позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги відповідач посилається на
порушення судом першої інстанції, при
прийнятті постанови, норм
матеріального права, а саме: приписів
Податкового кодексу України та
Господарського кодексу України, з
обставин і обґрунтувань, викладених в
апеляційній скарзі.

Позивач подав заперечення на
апеляційну скаргу, в яких він,
наполягаючи на законності та
обґрунтованості постанови суду першої
інстанції, просив залишити апеляційну
скаргу без задоволення, а оскаржувану
постанову без змін.

В судовому засіданні суду апеляційної
інстанції представник позивача,
наполягаючи на законності та
обґрунтованості постанови суду першої
інстанції, просив залишити апеляційну
скаргу без задоволення, а оскаржувану
постанову без змін.

Представник відповідача, наполягаючи
на порушенні судом першої інстанції,
при прийнятті постанови, норм
матеріального права, просив скасувати
оскаржувану постанову та прийняти
нову, якою в задоволенні позову
відмовити, з обставин і обґрунтувань,
викладених в апеляційній скарзі.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення осіб, які
прибули в судове засідання,
перевіривши рішення суду та доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено у суді апеляційної
інстанції, що фахівцем Вовчанської
ОДПІ ГУ Міндоходів у Харківській
області в жовтні 2013 року було проведено
камеральну перевірку даних,
задекларованих у податковій звітності
з податку на додану вартість.

За наслідками проведеної перевірки
складено акт від 11.10.2013р. № 72/15-5507436 (а.с.
10-12 том 1), згідно висновків якого
встановлено порушення п. 200.4 ст. 200
розділу V Податкового кодексу України,
п.п. 4.6.5, 4.6.6 п. 4.6 розділу ІІІ «Розрахунки
з бюджетом за завітний період» Порядку
заповнення і подання податкової
звітності з податку на додану вартість,
затвердженого Наказом Міністерства
фінансів України від 25.11.2011р. № 1492,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 20.12.2011р. за № 1490/20228, що
призвело до неправомірно заявлення
суми бюджетного відшкодування з ПДВ в
сумі 3655128 грн. за серпень 2013 року, а
також зниження залишку від'ємного
значення, який після бюджетного
відшкодування включається до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду по декларації за
серпень 2013 року.

Також судом встановлено, що фахівцем
Вовчанської ОДПІ ГУ Міндоходів у
Харківській області в жовтні 2013 року
було проведено позапланову виїзну
перевірку позивача з питань
правильності визначення об'єкта
оподаткування по податку на прибуток
за період з 01.04.2012р. по 31.12.2012р. та
валютного законодавства за період з
01.04.2012р. по 31.07.2013р.

За наслідками перевірки складено акт
№87/22-05507436 від 05.11.2013р., за висновками
якого встановлено порушення вимог
підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14,
пунктів 138.1, 138.4, 138.6-138.9, підпунктів
138.10.2-138.10.4, пункту 138.10, пункту 138.11 статті
138 Податкового кодексу України. При
цьому відповідач виходив з того, що
позивач працював зі збитками протягом
останніх двох років, при цьому
реалізував готову продукцію основному
складу покупців за цінам значно нижчим
за фактичну собівартість, з незначним
рівнем націнки, надавав скидки, придбав
у основних покупців послуги з
маркетингу.

За наслідками розгляду вказаних актів
перевірки відповідачем прийнято
оскаржувані в даній справі податкові
повідомлення-рішення.

При цьому, згідно акту від 11.10.2013р. №
72/15-5507436 відповідачем прийнято
податкове повідомлення-рішення № 000049150
від 01.11.2013р., згідно якого позивачу
зменшено суму бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість у розмірі 3 655 128,00 грн. та
визначено штрафні санкції у розмірі 913
782,00 грн.

Згідно акту перевірки №87/22-05507436 від
05.11.2013р. відповідачем прийнято
податкове повідомлення-рішення №
від 22.11.2013р., згідно якого
позивачу зменшено суму від'ємного
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток у розмірі 9 080 463,00
грн.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги, виходив з того, що
відповідачем при прийнятті
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень, невірно
застосовано норми чинного
законодавства при неповному та
неправильному встановленні всіх
дійсних обставин справи.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції, з
огляду на наступне.

Відповідно до пунктів 200.1.- 200.3 статті 200
Податкового кодексу України сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

При позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені цим розділом. При
від'ємному значенні суми, розрахованої
згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така
сума враховується у зменшення суми
податкового боргу з податку, що виник
за попередні звітні (податкові) періоди
(у тому числі розстроченого або
відстроченого відповідно до цього
Кодексу), а в разі відсутності
податкового боргу - зараховується до
складу податкового кредиту наступного
звітного (податкового) періоду.

Згідно з пункту 200.4 статті 200
Податкового кодексу України якщо в
наступному податковому періоді сума,
розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, має від'ємне значення, то: а)
бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх та звітному податкових
періодах постачальникам таких
товарів/послуг або до Державного
бюджету України, а в разі отримання від
нерезидента послуг на митній території
України - сумі податкового
зобов'язання, включеного до податкової
декларації за попередній період за
отримані від нерезидента послуги
отримувачем послуг.

В пункті 200.7 та в пункті 200.8 статті 200
Податкового кодексу України визначено,
що платник податку, який має право на
отримання бюджетного відшкодування та
прийняв таке рішення про повернення
суми бюджетного відшкодування, подає
відповідному контролюючому органу
податкову декларацію та заяву про
повернення суми бюджетного
відшкодування, яка відображається у
податковій декларації.

До податкової декларації платником
податків додаються розрахунок суми
бюджетного відшкодування та оригінали
митних декларацій. У разі якщо митне
оформлення товарів, вивезених за межі
митної території України,
здійснювалося з використанням
електронної митної декларації, така
електронна митна декларація надається
контролюючим органом за місцем митного
оформлення контролюючому органу за
місцем обліку такого платника податків
в порядку, затвердженому центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику, в
електронній формі з дотриманням умови
щодо реєстрації електронного підпису
відповідно до закону.

Законодавець, в пункті 200.5 статті 200
Податкового кодексу України чітко
визначив коло осіб, які не мають права
на отримання бюджетного відшкодування,
зокрема особи, які були зареєстровані
як платники цього податку менш ніж за 12
календарних місяців до місяця, за
наслідками якого подається заява на
бюджетне відшкодування (крім
нарахування податкового кредиту
внаслідок придбання або спорудження
(будівництва) основних фондів) та мали
обсяги оподатковуваних операцій за
останні 12 календарних місяців менші,
ніж заявлена сума бюджетного
відшкодування (крім нарахування
податкового кредиту внаслідок
придбання або спорудження
(будівництва) основних фондів).

Таким чином, платник податку на додану
вартість має право на бюджетне
відшкодування лише за відсутності
законодавчо визначених обставин, які б
позбавляли платника податку права на
формування податкового кредиту, та за
умови фактичної сплати податку на
додану вартість в ціні товару у
попередніх податкових періодах
постачальникам таких товарів.

Судом встановлено, що позивач здійснює
господарську діяльність у сфері
переробки молока та виробництва сиру, у
сфері оптової торгівлі, а також у сфері
автомобільно-вантажного транспорту та
має особливості справляння податку на
додану вартість, які визначені в Законі
України «Про внесення змін до
Податкового кодексу України в частині
підтримки сільськогосподарських
товаровиробників» від 22.12.11 № 4268,
пункті 1 підрозділу 2 розділу ХХ
«Перехідні положення» Кодексу.

Відповідно до підпункту 3 пункту 1
підрозділу 2 розділу ХХ Кодексу,
підприємство - переробник молока, до
якого відноситься позивач, веде
окремий облік операцій з постачання
власної виробленої продукції (молока,
молочної сировини, молочних продуктів),
виготовленої з молока, поставленого
сільськогосподарськими
товаровиробниками (далі - продукція), та
з постачання інших товарів/послуг, у
тому числі виготовленої із сировини,
визначеного у підпункту 1 пункту 1
підрозділу 2 розділу ХХ Кодексу, і
відповідно складає податкову
декларацію з податку на додану
вартість і податкову декларацію з
податку на додану вартість щодо
діяльності з постачання продукції.

При цьому, в підпункту 4 пункту 1
підрозділу 2 розділу ХХ Кодексу
зазначено, що переробне підприємство
суму сплаченого (нарахованого)
податкового кредиту з виготовлених
та/або придбаних товарів/послуг,
основних засобів, які використовуються
частково для виготовлення продукції, а
частково для виготовлення інших
товарів/послуг, розподіляє виходячи з
частки використання таких
товарів/послуг, основних засобів в
операціях з постачання продукції та
відповідно в операціях з поставки
інших товарів/послуг, з урахуванням
вимог розділу V Кодексу.

У підсумку, за результатами такого
окремого обліку, переробник складає
загальну податкову декларацію (з
відміткою 0110), а також податкову
декларацію з податку на додану
вартість щодо спеціальної діяльності
(з відміткою 0140).

Форма Декларації з податку на додану
вартість та порядок її заповнення
викладені в наказі Міністерства
фінансів України від 25.11.11 № 1492 (далі -
Порядок № 1492).

Для правильного заповнення
спецдекларації з податку на додану
вартість переробному підприємству
необхідно розмежовувати податкове
зобов'язання за операціями,
зазначеними в підпункту 1 пункту 1
підрозділу 2 розділу ХХ Кодексу від
податкових зобов'язань за іншими
операціями.

В 2009 - 2011 роках для переробних
підприємств в Україні діяв порядок
аналогічний наведеним вище нормам.

Відповідно до пункту 11.21 статті 21
Закону України «Про податок на додану
вартість» сума податку на додану
вартість, що повинна сплачуватися до
бюджету переробними підприємствами
всіх форм власності за реалізовані
ними молоко та молочну продукцію, м'ясо
та м'ясопродукти, у повному обсязі
спрямовується виключно для виплати
дотацій сільськогосподарським
товаровиробникам.

Порядок нарахування, виплати і
використання зазначених коштів, а
також порядок використання від'ємного
значення податку на додану вартість
визначався Кабінетом Міністрів
України.

В 2009 - 2011 роках такі норми відображались
у Постанові Кабінету Міністрів України
від 02.04.2009р. № 291 «Про реалізацію пункту
11.21 статті 11 Закону України «Про
податок на додану вартість» та в
Постанові Кабінету Міністрів України
від 11.02.2010р. № 152 «Деякі питання
реалізації пункту 11.21 статті 11 Закону
України «Про податок на додану
вартість».

Судом встановлено, що в липні 2013 року
позивач здійснив експорт - повернення
обладнання, яке було ним отримано на
підставі контракту про лізинг
устаткування, що укладався з Компанією
«Stefford Enterprises Limited», Кіпр 31.08.2010р. за №
1907/1.

Це підтверджується додатковою угодою
№ 1 від 24.04.2013р. до контракту про
часткове розірвання контракту (щодо
окремих об'єктів); карткою обліку
обладнання для обробки та переробки
молока - комплектної технологічної
лінії для виробництва молочних
йогуртів «LEKKERKERKER»; вантажною митною
декларацією на паперовому носії від
11.01.2012р. № 804066; вантажними митними
деклараціями № № 806519, 520, 521, 526 від
09.07.2013р., 537, 541 від 10.07.2013р., 569, 570, 572 від
11.07.2013р. на загальну суму 1 436 359,00 євро.

Згідно ВМД позивачем було ввезено
обладнання на суму 18 886 062,09 грн. за
курсом 10,233336 грн/1 євро, що
еквівалентно 1 845 545,00 євро. Сума
винагороди нараховувалася
підприємством проводкою Дт 952 Кт 685 з
жовтня 2012 року.

При ввезенні обладнання підприємством
сплачено податок на додану вартість в
сумі 4 557 309,44 грн., що відображено
позивачем в декларації з податку на
додану вартість щодо спеціальної
діяльності (з відміткою 0140) за січень 2012
року.

Лізингові платежі нараховувалися з
жовтня 2012 року, згідно з додатком № 4 до
контракту.

Експорт обладнання за ВМД проведений
за первісною вартістю.

Позивач за даними бухгалтерського
обліку (він же податковий), об'єкт
отриманий за контрактом оприбуткував
за одним інвентарним номером у січні 2012
року. Позивач витрати пов'язані з
введенням в експлуатацію обладнання
відніс до складу витрат січня 2012 року в
розмірі 1 280 999,21 грн. і березня 2012 року в
розмірі 9 596,65 грн.

Для цілей амортизації прийнятий
виробничий метод (очікуваний обсяг
продукції прийнятий у розмірі 2 190 тис.
тон). З часу початку експлуатації
обладнання і до його зупинки
нарахована амортизація в сумі 48 350,43
грн., в тому числі 35 222,75 грн., які
припадають на частину вартості
обладнання, що експортується (1 436 359
євро) і становлять 0,24 % від цієї суми за
курсом на дату ввезення обладнання: 35
222,75/1436359 * 10,233336 = 0,0024 = 0,24 %.

Частка амортизації в загальній сумі
амортизації визначаються таким чином: 1
290 595,86/20 176 677,95 = 0,064 = 6,40 % - частка
додаткових витрат у балансовій
вартості; (48 350,43-48 350,43 * 0,064) * 1 436 359/1 845 545 =
35 222,75 грн. - саме в цій частині
обладнання брало участь у діяльності,
пов'язаної з виробництвом молочної
продукції.

Судом встановлено, що позивач переніс
зі складу податкового кредиту за
декларацією переробного підприємства
в декларацію за розрахунками з
бюджетом у липні 2013 року суму: (4 557 309,44 - 4
557 309,44 * 0,0024) * 1 436 359/1 845 545 = 3 538 441,25 грн.

Також в липні 2013 року позивач за
контрактом від 17.07.13 № К2 03 з ТОВ
«Кокшетауський Молочний завод «Молоко
Синегорья» здійснив експорт
обладнання Шаллер, яке раніше отримав
за контрактом від 26.04.10 № 371/2010 у фірми
«Норберт Шаллер Гез.м.б.Х», про що
свідчить вантажна митна декларація від
23.06.10 № 824220 та картки обліку
зважувальної високовиробничої
етикувальної лінії.

Про експорт обладнання в липні 2013 року
свідчить вантажна митна декларація від
31.07.13 № 806799.

Фактично вартість обладнання на момент
введення в експлуатацію становила 823
076,57 грн., за курсом 9,802148 (EUR) на дату
ввезення.

Додаткова вартість (покращення)
становить 32 486,52 грн. Амортизація
додаткової вартості становить 3 204,83
грн.

Сума амортизації (частка використання
у виробництві молочної продукції)
становить 81 194,86 грн., що в загальній
вартості - 9,86 %.

Податок на додану вартість, сплачений
позивачем на митниці, становить 171 651,06
грн. Частка податку на додану вартість
відповідна частці використання у
виробництві молочної продукції - 16 924,79
грн.

У декларації переробного підприємства
за липень 2010 року відображено суму 157
370,00 грн., в бюджетній - 14 281,00 грн. Позивач
переніс в бюджетну декларацію суму 140
445,27 грн.

Відповідно до підпункту «г» пункту 185.1
статті 185 Кодексу, об'єктом
оподаткування податком на додану
вартість є операції платників податку
з вивезення товарів за межі митної
території України.

У разі експорту товарів, датою
виникнення податкових зобов'язань є
дата оформлення митної декларації, що
засвідчує факт перетинання митного
кордону України, оформлена відповідно
до вимог митного законодавства, а для
послуг дата оформлення документа, що
засвідчує факт постачання послуг
платником податку (пункт 187.1 Кодексу) .

Згідно з пунктом 206.4 статті 206
Податкового кодексу України операції
з вивезення товарів в митному режимі
експорту оподатковуються за ставкою,
визначеною пунктом 195.1.1 статті 195
Кодексу, де визначено, що за нульовою
ставкою оподатковуються, зокрема,
операції з вивезення товарів за межі
митної території України в митному
режимі експорту.

Товари вважаються вивезеними за межі
митної території України, якщо таке
вивезення підтверджене в порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України, тобто митною декларацією,
оформленою відповідно до вимог Митного
кодексу України .

Відповідно до підпункту 14.1.191 статті 191
Кодексу повернення отриманого у
фінансовий лізинг основного засобу є
його постачанням, операція з вивезення
(поверненню нерезиденту) основного
засобу, який було ввезено на територію
України згідно з договором фінансового
лізингу, підлягає оподаткуванню ПДВ за
нульовою ставкою за умови, що таке
вивезення підтверджене належним чином
оформленою вантажною митною
декларацією.

Визначення фінансового лізингу було
наведено у підпункту 1.18.2 статті 18
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» (застосовувався
також для Закону України «Про податок
на додану вартість»), а також у
підпункту 14.1.97 статті 14 Податкового
кодексу України. Основними ознаками
фінансового лізингу є:

- об'єкт передається на строк, протягом
якого амортизується не менше 75% його
первісної вартості;

- сума лізингових платежів з початку
строку оренди дорівнює або перевищує
первісну вартість об'єкта.

Згідно зі статтею 16 Закону України «Про
фінансовий лізинг» лізингові платежі
можуть включати в себе: суму, яка
відшкодовує частину вартості об'єкта
лізингу; платіж як винагороду
лізингодавцю за отримане в лізинг
майно; компенсацію відсотків за
кредитом; інші витрати лізингодавця,
безпосередньо пов'язані з виконанням
договору лізингу.

У відношенні операцій з повернення
об'єктів фінансового лізингу в листі
Державної податкової служби України
від 29.04.2012р. № 12261/7/16-1517-26 зазначено, що
згідно з пунктом 14.1.191 статті 14
Податкового кодексу України
повернення матеріальних активів
згідно з договором про фінансовий
лізинг вважається постачанням товарів.

Таким чином, для платника податку, який
повертає об'єкт фінансового лізингу
лізингодавцю, без придбання такого
об'єкта у власність, така передача
прирівнюється для цілей оподаткування
до зворотного продажу
лізингоотримувачем такого об'єкта
лізингодавцю.

Згідно із загальним правилом
визначення бази оподаткування,
встановленим пунктом 188.1 статті 188
Податкового кодексу України, база
оподаткування операцій з постачання
товарів/послуг визначається виходячи з
їх договірної (контрактної) вартості,
але не нижче рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
розділу I Кодексу.

Для випадків повернення
лізингоотримувачем об'єкта
фінансового лізингу лізингодавцю, без
придбання такого об'єкта у власність,
ціна такого об'єкта може визначатися за
правилами, встановленими пунктом 153.7
статті 153 Кодексу, а саме на рівні суми
лізингових платежів у частині
компенсації вартості об'єкта
фінансового лізингу, які є
несплаченими за такий об'єкт лізингу на
дату його повернення. Те ж зазначено в
листі Державної податкової служби
України від 11.02.13 № 96/2/22-3210.

Відповідно до норм наказу Міністерства
фінансів України від 25.11.11 № 1492, в
основній (бюджетній) декларації
від'ємне значення відображається в
рядку 19, потім в рядках 20.1 або 20.2, потім
в рядках 21 і 22 Податкової декларації з
податку на додану вартість.

Сума, яка підлягає бюджетному
відшкодуванню, відображається у рядку
23 Податкової декларації з податку на
додану вартість.

У рядку 16.2 податкової декларації з
податку на додану вартість
відображається коригування
податкового кредиту, пов'язане з
використанням раніше придбаних
товарів/послуг, необоротних активів
частково для виготовлення
сільськогосподарськими
підприємствами сільськогосподарських
товарів/послуг або переробними
підприємствами готової продукції, а
частково для виготовлення інших
товарів/послуг.

Таке коригування проводиться виходячи
з балансової (залишкової) вартості
необоротних активів та вартості
залишків товарів, що використовуються
чи підлягають до використання на
сільськогосподарському або
переробному виробництві, яка склалася
станом на початок звітного
(податкового) періоду, пропорційно до
частки використання таких
товарів/послуг, необоротних активів в
операціях сільськогосподарського або
переробного виробництва та в інших
операціях (для сільськогосподарських
підприємств виходячи з питомої ваги
вартості сільськогосподарських
товарів/послуг, розрахованого
відповідно до вимог пункту 209.15.1 статті
209 розділу V Кодексу):

а ) у разі зміни напряму використання
товарів/послуг, необоротних активів;

б) при реєстрації
сільськогосподарського підприємства
як суб'єкта спеціального режиму
оподаткування.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
позивачем доведено, що на момент
здійснення операції вивезення
обладнання (у тому числі повернення
об'єкта лізингу) у режимі експорту
частина вартості обладнання
амортизована, тому відповідна сума
амортизації і є частиною використання
обладнання в операціях, пов'язаних з
виробництвом молочної продукції, а
тому відображенню в рядку 16.2
податкової декларації з податку на
додану вартість підлягає сума
податкового кредиту пропорційна
зазначеній частці використання.

Крім того, з роз'яснення Державної
податкової служби України від 11.02.2013р.
№ 3371/7/15-33-17-16, вбачається, що у звітних
періодах, в яких платник (переробне
підприємство) почне здійснювати
діяльність, яка повинна відображатися
у бюджетній декларації, і
використовувати раніше придбані
основні фонди частково у такій
діяльності, сума податку на додану
вартість, яка відноситься на частину їх
використання, повинна бути виключена з
податкової декларації з податку на
додану вартість щодо діяльності з
постачання продукції (переробного
підприємства) та перенесена до
податкового кредиту (якщо здійснює
оподатковувані операції), або на
збільшення вартості основних фондів
(якщо здійснює операції, які не є
об'єктом оподаткування, або
звільняється від оподаткування) в
декларацію, за якою здійснюються
розрахунки з бюджетом з подальшим
проведенням перерахунку за
результатами одного, двох і трьох
календарних років, наступних за роком,
в якому вони почали використовуватися
(введені в експлуатацію).

Також колегія суддів вважає
правомірним висновок суду першої
інстанції, що позивач правомірно
здійснив перенесення з Декларації
«Спеціального режиму оподаткування
переробного підприємства» за липень 2013
року (рядок 16.2) в Загальну податкову
декларацію з податку на додану за
липень 2013 року (рядок 16.2) вартість
експортованого обладнання в сумі 3 678
886,00 грн., оскільки обладнання
експортувалось саме в липні 2013 року.

Отже, з урахуванням залишку від'ємного
значення попереднього звітного
(податкового) періоду в розмірі 23 767,00
грн., що відображений в рядку 24
Податкової декларації з податку на
додану вартість за липень 2013 року, за
вирахуванням позитивного значення
різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту поточного звітного
(податкового) періоду за липень 2013 року,
позивач правомірно задекларував суму 3
655 128,00 грн. в рядку 22 податкової
декларації з податку на додану
вартість за серпень 2013 року.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про правомірність
коригування позивачем податкового
кредиту та необхідність скасування
протиправного податкового
повідомлення-рішення № 000049150 від 01.11.13 і
законність заявленого бюджетного
відшкодування ПДВ в сумі 3 655 128,00 грн.,
яке повинно відбутись за вимогами
діючого законодавства.

Судом також встановлено, що розрахунок
спірної суми здійснений відповідачем
на підставі порівняння цін реалізації
продукції позивача з його витратами,
розподіленими за видами продукції.

Вказаний розрахунок в акті перевірки
виконаний з посиланнями на Положення
(стандарт) бухгалтерського обліку 16
«Витрати» (Наказ Міністерства фінансів
України від 31.12.99 № 318), Методичні
рекомендації з формування
собівартості продукції (робіт, послуг)
у промисловості (Наказ Міністерства
промислової політики України від 09.07.07
№ 373) і полягає у помісячному
співставленні цін продажу готової
продукції позивача з фактичною
собівартістю цієї продукції. З цього
розрахунку вбачається, що деякі види
продукції реалізовувалися позивачем
за цінами, нижчими від її фактичної
собівартості.

Відхилення цін продажу продукції від
рівня звичайних цін актом перевірки не
встановлено.

Конкретних господарських операцій, які
не спрямовані на досягнення певної
господарської мети - отримання доходу
відповідач не визначив, однак вважає,
що сума 9 080 463,00 грн. не пов'язана зі
здійсненням власної господарської
діяльності, не пов'язана з виробництвом
товарів (робіт, послуг), бо не
направлена на одержання доходу тому, до
складу валових витрат позивача не
відноситься.

Колегія суддів критично оцінює вказані
висновки апелянта з огляду на
наступне.

Відповідачем було проаналізовано ряд
об'єктивних причин, з яких собівартість
продукції була вищою, ніж ціна її
реалізації, зокрема, використання
виробничих потужностей у 2012 році лише
на 4,6%, модернізація позивачем власних
основних засобів, зростання цін на
електроенергію, газ, пально-мастильні
матеріали, закупівельних цін на
основну сировину - молоко, а також
безпосередньо зазначено, що реалізація
власної готової продукції відбувалася
за договірними (ринковими) цінами.

За таких обставин, здійснюючи витрати,
безпосередньо пов'язані з процесом
виробництва, позивач не міг мати іншої
мети, ніж отримання доходу (прибутку),
хоча його діяльність в окремих
випадках продажу товару за ринковою
ціною могла не давати очікуваного
результату з незалежних від нього
причин, і ці обставини визнаються
відповідачем.

Збитковість господарської діяльності
не може бути підставою для визначення
такої діяльності як негосподарської.
Неотримання підприємством доходу від
окремої господарської операції не
свідчить про те, що така операція не
пов'язана з господарською діяльністю
підприємства, оскільки при здійсненні
господарських операцій існує
звичайний комерційний ризик не
отримати дохід від них.

До того ж визнати такою, яка не
пов'язана з господарською діяльністю
позивача, можливо лише конкретну
господарську операцію, а не умовно
розраховану суму (відсоток) з
загального обсягу витрат.

Податковий кодекс України не
передбачає можливості виключення
частки документально підтверджених
витрат зі складу валових витрат на
підставі методик формування
собівартості продукції чи інших
економічних критеріїв.

Тому посилання відповідача на
нормативи бухгалтерського обліку та
Методичні рекомендації з формування
собівартості продукції суд не бере до
уваги як такі, що не стосуються
оподаткування і знаходяться поза
межами компетенції відповідача.

Виходячи з наведеного, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що дії відповідача із
зменшенням позивачу суми від'ємного
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток у розмірі 9 080 463,00
грн. внаслідок збуту продукції за
ціною, нижчою від фактичної
собівартості, не відповідає вимогам
податкового законодавства, а позовні
вимоги є обґрунтованими і підлягають
задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Таким чином, особливістю
адміністративного судочинства є те, що
тягар доказування в спорі покладається
на відповідача, який повинен надати
докази, що свідчать про правомірність
його дій.

Суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про те, що
відповідач, в порушення приписів ч.2 ст.
71 Кодексу адміністративного
судочинства України, не надав належних
та допустимих доказів на підтвердження
обґрунтованості заперечень проти
позову та законності прийняття
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень.

Таких доказів не надано апелянтом і до
суду апеляційної інстанції.

Натомість позивач, на виконання
приписів ч.1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, надав належні докази на
підтвердження обґрунтованості
заявлених позовних вимог про їх
скасування.

Отже, колегія суддів переглянувши
рішення суду першої інстанції, вважає,
що при його прийнятті суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги з наведених
підстав висновків суду не
спростовують.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини
справи, колегія суддів дійшла висновку,
що постанова Харківського окружного
адміністративного суду від 04.02.2014 року
по справі № 820/13073/13-а прийнята з
дотриманням норм чинного
процесуального та матеріального права
і підстав для її скасування не
виявлено.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
209, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Вовчанської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Харківській області
залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 04.02.2014р.
по справі № 820/13073/13-а залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Калиновський
В.А.Судді(підпис) (підпис) Бегунц А.О.
Бенедик А.П. Повний текст ухвали
виготовлений 22.04.2014 р.