Справа № 826/18717/13-а
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2014-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Степанюк А.Г.
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді -
Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В.,
Шурка О.І.,

при секретарі -
Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Міжрегіонального Головного управління
Міндоходів - Центрального офісу з
обслуговування великих платників на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 26 лютого 2014 року у
справі за адміністративним позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю «Альфред С. Топфер
Інтернешенал (Україна)» до
Міжрегіонального Головного управління
Міндоходів - Центрального офісу з
обслуговування великих платників про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2013 року товариство з
обмеженою відповідальністю «Альфред С.
Топфер Інтернешенал (Україна)» (далі -
Позивач, ТОВ «АСТІ (Україна)»)
звернулося до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
позовом до Міжрегіонального Головного
управління Міндоходів - Центрального
офісу з обслуговування великих
платників (далі - Відповідач, МГУ
Міндоходів) про визнання протиправним
та скасування податкового
повідомлення-рішення від 18.11.2013 року
№000554050.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
26.02.2014 року позов задоволено повністю.
При цьому суд першої інстанції виходив
з того, що Позивачем доведено
правомірність формування валових
витрат. Крім іншого, суд першої
інстанції наголосив на тому, що
Відповідачем не подано жодних доказів
нікчемності укладених Позивачем з
контрагентами договорів, на підставі
яких ТОВ «АСТІ (Україна)» були включені
суми до валових витрат.

Не погоджуючись із прийнятим судовим
рішенням, Відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
оскаржувану постанову та прийняти
нову, якою у задоволенні позовних вимог
відмовити повністю. При цьому
посилається на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права. Наголошує на
неповному дослідженні судом всіх
фактичних обставин справи та перевірки
їх доказами, що спричинило прийняття
неправильного рішення.

У судовому засіданні повноважний
представник Апелянта доводи
апеляційної скарги підтримав та просив
суд вимоги останньої задовольнити
повністю.

Представник Позивача наполягав на
залишенні апеляційної скарги без
задоволення, а рішення суду першої
інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, заслухавши
пояснення повноважних представників
сторін, колегія суддів вважає, що
апеляційну скаргу необхідно
задовольнити, а постанову суду першої
інстанції скасувати, виходячи з
наступного.

Відповідно до статті 198 КАС України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право, зокрема, скасувати її та
прийняти нову постанову суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції встановив, що у жовтні
2013 року працівниками МГУ Міндоходів
було проведено документальну
позапланову виїзну перевірку ТОВ «АСТІ
(Україна)» з питань дотримання вимог
податкового законодавства по
взаємовідносинах з ТОВ «Дельфа-М», ТОВ
«К.С.Д. - Київ», ПП «Ірел», ОСОБА_3, ПП
«ДЖМ» за період з 01.07.2010 року по 31.12.2012
року. У ході перевірки податковим
органом було виявлено порушення
Позивачем, зокрема, пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», що відповідає
пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України та п. 138.2
ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України,
внаслідок чого завищено валові витрати
на загальну суму 6 643 241,00 грн. та,
відповідно, занижено податок на
прибуток на загальну суму 1 518 639,00 грн.
Результати перевірки зафіксовані в
акті від 01.11.2013 року №1318/40-50/20027449. На
підставі викладених в акті перевірки
висновків Відповідачем винесено
податкове повідомлення-рішення від
18.11.2013 року №, яким Позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на прибуток підприємств на
загальну суму 2 365 553,50 грн., у тому числі
за основним платежем - 1 606 234,00 грн. та
штрафними (фінансовими) санкціями - 759
319,50 грн.

Вирішуючи питання про відповідність
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення вимогам
податкового законодавства, суд першої
інстанції встановив наступне.

У період, що перевірявся, Позивач на
підставі цивільно-правових договорів
мав господарські відносини, зокрема, з
ТОВ «Дельфа-М», ТОВ «К.С.Д. - Київ», ПП
«Ірел», ОСОБА_3, ПП «ДЖМ», у зв'язку з цим
до складу валових витрат було
віднесено 6 643 241,00 грн.

Так, між ТОВ Дельфа-М» (Продавець) та ТОВ
«АСТІ (Україна)» (Покупець) були
укладені договори №500/1-56805 від 21.10.2010
року, №500/1-56796 від 20.10.2010 року, №500/1-56786
від 14.10.2010 року, №500/1-56715 від 12.10.2010 року,
№500/1-56709 від 11.10.2010 року, №500/1-56709 від
11.10.2010 року, №500/1-56589 від 04.10.2010 року,
№500/1-56623 від 04.10.2010 року, за умовами яких
Продавець зобов'язується поставити та
передати у власність, а Покупець
прийняти та оплатити насіння
соняшникове врожаю 2010 року погодження
України на умовах, передбачених
договорами.

Як зазначив суд першої інстанції,
виконання зазначених договорів
підтверджується наявними у матеріалах
справи копіями: податкових накладних
(т. 1 а.с. 64, 77, 91, 103, 121, 136, 150, 165), виписок по
рахунку (т. 1 а.с. 64, 78, 92, 106, 121, 136, 150, 165),
видаткових накладних (т. 1 а.с. 65, 78, 92, 106,
122, 137, 151, 166), актів прийому-передачі
зерна (т. 1 а.с. 65, 79, 93, 107, 122, 137, 151, 166),
складських квитанцій на зерно (т. 1 а.с.
66, 79, 93, 107, 123, 136, 138, 152, 167). При цьому,
подальше використання зерна у власній
господарській діяльності Позивача, на
думку суду першої інстанції,
підтверджується наявними у матеріалах
справи копіями документів.

Крім того, між ФОП ОСОБА_3 (Продавець) та
ТОВ «АСТІ (Україна)» укладені договори
купівлі-продажу №510/1-072946 від 07.03.2012
року, №510/1-073052 від 13.03.2012 року, №460/1-073051
від 13.03.2012 року, №510/1-073188 від 16.03.2012 року,
за умовами яких Продавець
зобов'язується поставити та передати у
власність, а Покупець прийняти та
оплатити сою українського походження
вражаю 2011 року на умовах, передбачених
договорами.

Виконання договірних зобов'язань, на
переконання суду першої інстанції,
підтверджується наявними у матеріалах
справи копіями: податкових накладних
(т. 1 а.с. 182-183, 196, 208, 223, 239),
товарно-транспортних накладних (т. 1 а.с.
181-182, 196, 207-208, 222, 236, 239), видаткових
накладних (т. 1 а.с. 184-185, 197, 209, 223, 237),
рахунків на оплату (т. 1 а.с. 185-186, 198, 210, 224,
238), виписок по рахунку (т. 1 а.с. 186, 198, 210,
224, 238). Крім того, як вірно зауважив суд,
подальше використання підтверджується
наявними у матеріалах договорами та
первинними документами.

Судом першої інстанції також
встановлено, що між ТОВ «АСТІ (Україна)»
(Покупець) та ПП «Ірел» (Постачальник)
укладені договори купівлі-продажу №
510/1-071121 від 26.10.2011 року, №510/1-070998 від
20.10.2011 року, №460/1-071059 від 24.10.2011 року,
№510/1-071072 від 24.10.2011 року, за умовами яких
Постачальник зобов'язується передати у
власність, а Покупець прийняти та
оплатити сою українського походження
врожаю 2011 року згідно ДСТУ 4964:2008 «Соя.
Технічні умови», на умовах: перевезення
оплачено до ПАТ «Новокахоський КХП»,
відповідно до положень договорів.

Виконання зазначених договорів, на
думку суду першої інстанції,
підтверджується наявними у матеріалах
справи копіями: податкових накладних
(т. 1 а.с. 248; т. 2 а.с. 9, 20, 35), виписок по
рахунку (т. 1 а.с. 249; т. 2 а.с. 11, 22, 37),
видаткових накладних (т. 1 а.с. 250; т. 2 а.с.
10, 21, 36), реєстрів товарно-транспортних
накладних (т. 1 а.с. 250; т. 2 а.с. 11, 22, 37),
товарно-транспортних накладних (т. 2 а.с.
1, 12, 23-24, 38), рахунків-фактури (т. 2 а.с. 10, 21,
36), а також договорів складського
зберігання зерна, накладних,
складських квитанцій на зерно, актів
приймання-передачі вантажу.

З матеріалів справи вбачається, що між
ТОВ «ДЖМ» (Продавець) та ТОВ «АСТІ
(Україна)» (Покупець) укладені договори
купівлі-продажу №510/1-072830 від 01.03.2012
року, за умовами якого Продавець
зобов'язується поставити і передати у
власність, а Покупець прийняти та
оплатити сою українського походження
врожаю 2011 року, на умовах, передбачених
договором; №400/1-073358 від 22.03.2012 року, за
умовами якого Продавець зобов'язується
поставити і передати у власність, а
Покупець прийняти та оплатити ячмінь 1
класу врожаю 2011 року, на умовах,
передбачених договором.

Факт здійснення господарських
операцій за вказаними договорами, на
думку суду першої інстанції,
підтверджується наявними у матеріалах
справи копіями: податкових накладних
(т. 2 а.с. 46, 53), видаткових накладних (т. 2
а.с. 46, 53), рахунків-фактури (т. 2 а.с. 47, 54),
виписок по рахунку (т. 2 а.с. 47, 54),
товарно-транспортних накладних (т. 2 а.с.
61, 88). У подальшому зазначений товар, як
було зазначено судом першої інстанції,
було реалізовано Позивачем.

Поряд з цим, судом першої інстанції
встановлено, що між ТОВ «АСТІ (Україна)»
(Замовник) та ТОВ «К.С.Д.- Київ»
(Виконавець) укладено договір про
надання послуг, виконання сторонами
якого, на думку Окружного
адміністративного суду м. Києва,
підтверджується наявними у матеріалах
справи копіями: акту приймання-здачі
наданих послуг кур'єрського зв'язку (т. 2
а.с. 62-70), рахунку (т. 2 а.с. 70), податкової
накладної (т. 2 а.с. 62), реєстру наданих
поштових послуг (т. 2 а.с. 71-74).

На підставі встановлених вище
обставин, суд першої інстанції дійшов
до висновку, що підстав для визнання
недійсними укладених Позивачем з
вищезазначеними контрагентами
договорів немає. При цьому, суд
наголосив на тому, що податковим
органом як суб'єктом владних
повноважень не доведено, що
господарські операції Позивача є
фіктивними або безтоварними, не
доведено недобросовісності Позивача
та його контрагентів. Крім того,
доказів визнання нікчемними угод суду
не надано, а отже висновки податкового
органу ґрунтуються на припущеннях, які
не підтверджені належними доказами і
не мають фактичного та правового
обґрунтування.

Однак, на думку колегії суддів, такі
висновки Окружного адміністративного
суду м. Києва є передчасними з огляду на
наступне.

Приписами ст. 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» визначено, що
первинний документ - документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ч. 1 ст. 9 вказаного Закону
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» первинні та
зведені облікові документи можуть бути
складені на паперових або машинних
носіях і повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Всупереч зазначеним вище вимогам
закону, видаткові накладні та накладні,
а також акт приймання-передачі
виконаних робіт, надані Позивачем на
підтвердження реальності здійснення
господарських операцій з ТОВ
«Дельфа-М», ТОВ «К.С.Д.-Київ», ПП «Ірел»,
ОСОБА_3, ПП «ДЖМ» не містять відомостей
про посади особи та/або осіб,
відповідальних за здійснення
господарської операції з боку обох
контрагентів. Крім того, як вірно
наголосив Апелянт, визначений у
поданих Позивачем копіях договорів
обсяг товару не відповідає змісту
первинних документів, наданих ТОВ
«АСТІ (Україна)», які, на думку
останнього, підтверджують факт
виконання господарських операцій.

Крім іншого, судом апеляційної
інстанції враховується, що відповідно
до п. 1 затвердженої наказом
Міністерства фінансів України від
12.06.1996 року №293/1318 Інструкції про
порядок реєстрації виданих, повернутих
і використаних довіреностей на
одержання цінностей сировина,
матеріали, паливо, запчастини,
інвентар, худоба, насіння, добрива,
інструмент, товари, основні засоби та
інші товарно-матеріальні цінності, а
також нематеріальні активи, грошові
документи і цінні папери (надалі -
цінності) відпускаються покупцям або
передаються безплатно тільки за
довіреністю одержувачів.

Згідно з п. 5 вказаної Інструкції
довіреність на одержання цінностей від
постачальника за нарядом, рахунком,
договором, замовленням, угодою або
іншим документом, що їх замінює,
видається довіреній особі під розписку
і реєструється в журналі реєстрації
довіреностей.

Приписи п. 9 Інструкції визначають, що
особа, якій видана довіреність,
зобов'язана не пізніше наступного дня
після кожного випадку доставки на
підприємство одержаних за довіреністю
цінностей, незалежно від того, одержані
цінності за довіреністю повністю або
частково, подати працівнику
підприємства, який здійснює
виписування та реєстрацію
довіреностей, документ про одержання
нею цінностей та їх здачу на склад
(комору) або матеріально
відповідальній особі.

Водночас Позивачем не було надано
доказів виписування довіреностей на
отримання товару, оскільки навіть
зазначення у накладних реквізитів
довіреностей без надання журналу
реєстрації довіреностей та доказів
того, що такі особи працюють на
підприємстві, не свідчать про
реальність отримання товару. Крім того,
не підтверджено документально рух
отриманих від контрагентів Позивачем
товарів, оскільки ТОВ «АСТІ (Україна)»
не було подано, зокрема, карантинних
сертифікатів, які, як вірно підкреслив
Апелянт, в силу положень п. 5.1 ст. 5
затверджених наказом Мінагрополітики
України від 23.08.2005 року №414
Фітосанітарних правил ввезення з-за
кордону, перевезення в межах країни,
транзиту, експорту, порядку обробки та
реалізації під карантинних матеріалів,
є обов'язковими при перевезенні під
карантинних матеріалів. Крім іншого,
наявні у матеріалах справи докази не
підтверджують факту реалізації в
подальшому саме придбаних у ТОВ
«Дельфа-М», ПП «Ірел», ОСОБА_3, ПП «ДЖМ»
товарів.

Щодо реальності правовідносин між
Позивачем та ТОВ «К.С.Д.-Київ», судова
колегія вважає за необхідне зазначити,
що ТОВ «АСТІ (Україна)» не було подано
договору, на виконання якого були
складені первинні документи.

Крім іншого, колегія суддів вважає за
необхідне звернути увагу на
встановлення податковими органами у
ході позапланових перевірок вказаних
контрагентів відсутність в останніх
трудових ресурсів, а також виробничих
активів, що давали б змогу забезпечити
реальне виконання договірних
зобов'язань перед ТОВ «АСТІ (Україна)».

При цьому судом апеляційної інстанції
критично оцінюється посилання суду
першої інстанції на постанову
Київського апеляційного
адміністративного суду від 11.02.2014 року
у справі №826/12987/13-а, якою задоволено
позовні вимоги ТОВ «АСТІ (Україна)» до
МГУ Міндоходів та скасовано податкове
повідомлення-рішення від 30.04.2013 року
№, якою встановлено реальність
здійснення господарських операцій
Позивача з ТОВ «Дельфа-М», ТОВ
«К.С.Д.-Київ», ПП «Ірел», ФОП ОСОБА_4 та ПП
«ДЖМ» за період з 2010 року по 2012 рік з
огляду на те, що предметом розгляду
зазначеної справи було встановлення
правомірності формування Позивачем
податкового кредиту, у той час як
предметом розгляду даної справи є
визначення правомірності формування
платником податків валових витрат.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку про відсутність
реальності виконання господарських
зобов'язань Позивачем із вказаними
вище контрагентами.

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств», (далі - Закон про ОПП),
валові витрати виробництва та обігу -
це сума будь-яких витрат платника
податку у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних як
компенсація вартості товарів (робіт,
послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання
у власній господарській діяльності.

Згідно пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону про ОПП до
складу валових витрат включаються,
зокрема, суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
тощо.

Приписи пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК України
визначають, що витрати - сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Відповідно до пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 ПК
України до витрат операційної
діяльності, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
включають: собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг та інші витрати беруться для
визначення об'єкта оподаткування з
урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї
статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей
142 і 143 та інших статей цього Кодексу,
які прямо визначають особливості
формування витрат платника податку.

Згідно п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Разом з тим, судовою колегією
враховується, що про відсутність
реального характеру господарських
операцій можуть свідчити такі
обставини: неможливість здійснення
платником податку зазначених операцій
з урахуванням часу, місця знаходження
майна або обсягу матеріальних
ресурсів, економічно необхідних для
виробництва товарів, виконання робіт
або послуг, нездійснення особою, яка
значиться виробником товару,
підприємницької діяльності;
відсутність у платника податку
необхідних умов для досягнення
результатів відповідної
підприємницької, економічної
діяльності в силу відсутності
управлінського або технічного
персоналу, основних коштів, виробничих
активів, складських приміщень,
транспортних засобів; облік для цілей
оподаткування тільки тих
господарських операцій, які
безпосередньо пов'язані з виникненням
права на податковий кредит або
бюджетне відшкодування, якщо для
даного виду діяльності також потрібне
здійснення і облік інших господарських
операцій; здійснення операцій з
товарно-матеріальними цінностями, які
не вироблялися або не могли бути
вироблені в обсязі, зазначеному
платником податку в документах обліку.

Перевіривши реальність договорів,
укладених Позивачем з ТОВ «Дельфа-М»,
ТОВ «К.С.Д. - Київ», ПП «Ірел», ОСОБА_3, ПП
«ДЖМ», колегія суддів приходить до
висновку про відсутність підстав
вважати реальними господарські
операції з придбання Позивачем зерна
та послуг у вказаних суб'єктів
господарювання з огляду на
непідтвердження довіреностями на
отримання товару, відсутністю у ТОВ
«Дельфа-М», ТОВ «К.С.Д. - Київ», ПП «Ірел»,
ОСОБА_3, ПП «ДЖМ» трудових ресурсів,
виробничих активів та інших засобів,
необхідних для здійснення
господарської діяльності, пов'язаної з
прийманням, транспортуванням,
зберіганням, переробкою зерна, а також
наданням поштових послуг.

Отже, надані Позивачем документи на
підтвердження факту отримання за
спірними договорами товару є
недостовірними, а тому обґрунтовано не
прийняті податковим органом для
підтвердження правомірності
формування валових витрат ТОВ «АСТІ
(Україна)».

При цьому колегією суддів
враховується, що встановлення факту
нереальності вчинення господарської
операції не потребує з'ясування змісту
умислу учасників такої операції.
Відсутність реально вчиненої
господарської операції та, як наслідок,
юридична дефектність відповідних
первинних документів за змістом пункту
44.1 Податкового кодексу України не
дозволяє формувати дані податкового
обліку незалежно від спрямованості
умислу платників податку - учасників
відповідної операції.

Аналогічна позиція викладена в листі
Вищого адміністративного суду України
від 02.06.2011 року №742/11/13-11.

Таким чином, враховуючи викладене, суд
апеляційної інстанції приходить до
висновку про необґрунтованість
висновків суду першої інстанції щодо
необхідності задоволення позовних
вимог, у зв'язку з чим вважає за
необхідне постанову суду скасувати.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставою для скасування судового
рішення суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є порушення
норм матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що судом першої
інстанції при ухваленні постанови
неповно з'ясовані обставини, що мають
значення для справи та порушено норми
матеріального права. У зв'язку з цим
колегія суддів вважає за необхідне
апеляційну скаргу задовольнити
повністю, а постанову суду - скасувати.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 198, 202, 205, 207, 212,
254 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Міжрегіонального
Головного управління Міндоходів -
Центрального офісу з обслуговування
великих платників - задовольнити
повністю.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 26 лютого 2014 року у
справі за адміністративним позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю «Альфред С. Топфер
Інтернешенал (Україна)» до
Міжрегіонального Головного управління
Міндоходів - Центрального офісу з
обслуговування великих платників про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення -
скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у
задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення, а якщо її було
прийнято за наслідками розгляду у
письмовому провадженні, - через п'ять
днів після направлення їх копій особам,
які беруть участь у справі. Касаційна
скарга на судові рішення подається в
порядку та строки, визначені ст.ст. 211, 212
КАС України.

Головуючий суддя
А.Г. Степанюк

Судді
В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Головуючий суддя

Степанюк А.Г.

Судді:

Кузьменко В. В.

Шурко О.І.