Справа № 2а-9990/11/1370
Суддя: Багрій В.М.
Дата ухвалення: 2014-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2014 року
Справа №
135222/11

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Багрія В.М.,

суддів
Кухтея Р.В., Старунського Д.М.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Сихівського відділу
соціального захисту управління
соціального захисту департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від
14.10.2011 року в справі за позовом
Сихівського відділу соціального
захисту управління соціального
захисту департаменту гуманітарної
політики Львівської міської ради до
відділу державної виконавчої служби
Головного управління юстиції у
Львівській області про визнання
протиправними дій та скасування
постанови про накладення штрафу у
виконавчому провадженні,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2011 року Сихівський відділ
соціального захисту управління
соціального захисту департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради звернувся до суду з
позовом до відділу державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області про визнання протиправними
дій та скасування постанови про
накладення штрафу у виконавчому
провадженні, стягувачем в якому
виступає ОСОБА_1

Позивач просив визнати протиправними
дії державного виконавця підрозділу
примусового виконання рішень відділу
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області щодо накладення на нього
штрафу та скасувати постанову
державного виконавця від 6.06.2011 року про
накладення штрафу за невиконання
постанови суду у виконавчому
провадженні ВП № 26623929.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 14.10.2011 року
в задоволенні позову відмовлено.

Постанову суду першої інстанції
оскаржив Сихівський відділ
соціального захисту управління
соціального захисту департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради, який в апеляційній скарзі
просить її скасувати та прийняти нову
постанову про задоволення позовних
вимог.

Апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що
суд першої інстанції порушив норми
матеріального та процесуального права
та безпідставно не взяв до уваги, що
судове рішення в частині виплати
допомоги не виконано з поважних причин
та незалежних від боржника обставин.
При цьому боржником вжито усіх
необхідних заходів для його виконання,
про що проінформовано державного
виконавця.

Вислухавши суддю-доповідача,
дослідивши обставини справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення з таких підстав.

В справі встановлено, що на примусове
виконання підрозділу примусового
виконання рішень відділу державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області надійшов виконавчий лист
Сихівського районного суду м. Львова №
2а-50/08 від 27.07.2009 року про зобов'язання
Сихівського відділу соціального
захисту нарахувати та виплатити ОСОБА_1
недоплачену суму разової щорічної
допомоги на оздоровлення за 2004, 2005, 2007
роки відповідно до Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» в розмірі
3607 грн.

Державним виконавцем підрозділу
примусового виконання рішень ВДВС
Головного управління юстиції у
Львівській області винесено постанову
серії № ВП № 26623929 від 20.05.2011 року про
відкриття виконавчого провадження та
надано боржнику термін для
добровільного виконання рішення суду
до 27.05.2011 року.

Позивачем рішення суду у встановлений
строк виконано не було, про об'єктивні
причини невиконання не повідомлено,
тому державним виконавцем 31.05.2011 року
було винесено постанову серії № ВП №
26623929 про накладення на боржника штрафу
у розмірі 680 грн. та встановлено новий
строк для виконання рішення суду (до
5.06.2011 року).

Листом управління соціального захисту
департаменту гуманітарної політики
Львівської міської ради від 2.06.2011 року
№ 2605-вих-2125, скерованого на адресу
підрозділу примусового виконання
рішень ВДВС Головного управління
юстиції у Львівській області,
повідомлено, що на виконання вимог
постанови державного виконавця серії
№ ВП № 26623929 від 20.05.2011 року, боржником
вжито всіх можливих заходів для
виконання рішення суду, виконання
якого на даний час є неможливим
внаслідок відсутності необхідних
бюджетних призначень.

Боржник провів розрахунок
заборгованості в розмірі 3607,00 грн. та
направив листа начальнику головного
управління праці та соціального
захисту населення Львівської ОДА щодо
виділення коштів.

6.06.2011 року державним виконавцем
підрозділу примусового виконання
рішень ВДВС Головного управління
юстиції у Львівській області винесено
постанову про накладення штрафу на
позивача у розмірі 1360,00 грн. за повторне
невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк рішення суду, що зобов'язує
боржника вчинити певні дії.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
постанова державного виконавця про
накладення штрафу на боржника у
виконавчому провадженні прийнята в
межах наданих йому повноважень у
зв'язку з тим, що позивач повторно не
виконав рішення суду, поважних причин
невиконання ні державному виконавцю,
ні суду не надав.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції та
вважає їх правильними з огляду на
наступне.

Відповідно до ч.1 та 2 ст. 2 Закону
України «Про виконавче провадження»
(тут і далі в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин)
примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.

Примусове виконання рішень здійснюють
державні виконавці, визначені Законом
України «Про державну виконавчу
службу» (далі - державні виконавці).

Відповідно до ч.2 та 3 ст. 14 КАС України,
постанови та ухвали суду в
адміністративних справах, що набрали
законної сили, є обов'язковими до
виконання на всій території України.
Невиконання судових рішень тягне за
собою відповідальність, встановлену
законом.

Згідно з ч.1 ст. 255 КАС України, постанова
або ухвала суду, яка набрала законної
сили, є обов'язковою для осіб, які
беруть участь в справі, для їхніх
правонаступників, а також для всіх
підприємств, установ та організацій,
посадових чи службових осіб, інших
фізичних осіб і підлягає виконанню на
всій території України.

Згідно п. 7 ст. 7 КАС України,
обов'язковість судових рішень є одним з
принципів адміністративного
судочинства.

Аналогічне випливає з п. 9 ст. 129
Конституції України.

Як передбачено ст. 4 Закону України «Про
державну виконавчу службу», державний
виконавець є представником влади і
здійснює примусове виконання судових
рішень, постановлених іменем України,
та рішень інших органів (посадових
осіб), виконання яких покладено на
державну виконавчу службу, у порядку
передбаченому законом.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 17 Закону
України «Про виконавче провадження»,
відповідно до цього Закону підлягають
виконанню державною виконавчою
службою такі виконавчі документи:

1) виконавчі листи, що видаються судами,
і накази господарських судів, у тому
числі на підставі рішень третейського
суду та рішень Міжнародного
комерційного арбітражного суду при
Торгово-промисловій палаті і Морської
арбітражної комісії при
Торгово-промисловій палаті.

Згідно з п.1 ч.1 ст.19 Закону України «Про
виконавче провадження», державний
виконавець відкриває виконавче
провадження на підставі виконавчого
документа, зазначеного в статті 17 цього
Закону за заявою стягувача або його
представника про примусове виконання
рішення.

Згідно ч1 ст. 11 цього ж Закону, державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч.1 та 2 ст. 75 цього ж
Закону, після відкриття виконавчого
провадження за виконавчим документом,
що зобов'язує боржника вчинити певні
дії або утриматися від їх вчинення,
державний виконавець перевіряє
виконання рішення не пізніше ніж на
наступний день після закінчення
строку, встановленого частиною другою
статті 25 цього Закону для самостійного
виконання рішення. Якщо рішення
підлягає негайному виконанню, його
виконання перевіряється не пізніше
наступного робочого дня після
відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання зазначених вимог
без поважних причин державний
виконавець накладає на боржника штраф
відповідно до статті 89 цього Закону і
не пізніше п'яти робочих днів з дня його
накладення повторно перевіряє стан
виконання рішення.

Відповідно до ст. 89 Закону, у разі
невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язує боржника
виконати певні дії, та рішення про
поновлення на роботі державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника - фізичну
особу від десяти до двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян; на посадових осіб - від
двадцяти до сорока неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян; на
боржника - юридичну особу - від сорока
до шістдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян та
встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення
боржником без поважних причин
державний виконавець у тому ж порядку
накладає на нього штраф у подвійному
розмірі та звертається до
правоохоронних органів з поданням
(повідомленням) про притягнення
боржника до кримінальної
відповідальності відповідно до закону.

З матеріалів справи видно, що позивач
як боржник у виконавчому провадженні у
встановлений державним виконавцем
строк повторно не виконав рішення суду
без поважних причин, оскільки реальних
дій направлених на безпосереднє
виконання постанови суду в
адміністративній справі не вчинив.
Направлені ним листи з приводу
виділення коштів носять формальний
характер, а посилання на відсутність
коштів не є підставою для невиконання
рішення суду.

Як зазначено в рішенні Європейського
Суду з прав людини від 3.11.2004 року в
справі Михайленко та інші проти
України, відсутність ресурсів для
оплати заборгованості, присудженої
рішенням суду, не може бути підставою
для зволікання з його виконанням.

За таких обставин, висновки суду першої
інстанції щодо правомірності
застосованого відповідачем штрафу
ґрунтується на чинному законодавстві
та судовій практиці, в зв'язку з чим
оскаржувана постанова скасована бути
не може.

Доводи апелянта висновків суду першої
інстанції не спростовують, тому
підставою для задоволення апеляційної
скарги бути не можуть.

Керуючись ст.ст.195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Сихівського відділу
соціального захисту управління
соціального захисту департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 14.10.2011 року
в справі № 2а-9990/11/1370 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили
через п'ять днів після направлення її
копій особам, які беруть участь у
справі, та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий:
В.М. Багрій

Судді :
Р.В. Кухтей

Д.М. Старунський