Справа № 723/2288/13-а
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2014-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 723/2288/13-а
Головуючий у 1-й інстанції: Яківчик І. В.
Суддя-доповідач: Граб Л.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Граб Л.С.

суддів: Боровицького О. А. Сапальової
Т.В.

за участю:

секретаря судового засідання:
Майданюк Я.Л.

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3,
подану представником ОСОБА_2 на
постанову Сторожинецького районного
суду Чернівецької області від 06 лютого
2014 року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_3 в особі представника
ОСОБА_2 до Красноїльської селищної ради
Сторожинецького району Чернівецької
області за участю третьої особи ОСОБА_4
про скасування та визнання частково
нечинним рішення Красноїльської
селищної ради , -

В С Т А Н О В И В :

В липні 2013 року ОСОБА_3 в особі свого
представника ОСОБА_2, звернувся в
Сторожинецький районний суд з позовом
до Красноїльської селищної ради, в
якому просив визнати нечинним та
скасувати рішення Красноїльської
селищної ради від 08 лютого 2013 року,
прийнятого на 26 сесії 56 скликання під
№20-16/13 про розгляд заяви ОСОБА_3 в
частині наступних пунктів: надання гр.
ОСОБА_3 дозволу на розробку проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки площею, 0,10 га для будівництва
та обслуговування житлового будинку,
господарських будівель, в т. ч. 0,08 га по
АДРЕСА_1 та 0,02 га для будівництва та
обслуговування літньої кухні та гаражу
за рахунок земельної ділянки по
АДРЕСА_2; роз'яснення ОСОБА_3, що заява
не підлягає задоволенню в повноу
об'ємі, в зв'язку з тим, що земельна
ділянка по АДРЕСА_2 знаходиться у
приватній власності; зобов'язання
Красноїльську селищну раду розглянути
його заяви, подані 19.07.2010 р., 24.01.2013 р.

Постановою Сторожинецького районного
суду Чернівецької області від 06 лютого
2014 року в задоволенні
адміністративного позову відмовлено
повністю.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції, позивач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції від 06 лютого 2014 року та
прийняти нову, якою задовольнити
позовні вимоги повністю, посилаючись
на невідповідність висновків суду
обставинам справи, неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, порушення судом при ухваленні
рішення норм матеріального права, що
призвело до неправильного вирішення
справи.

В судовому засіданні представник
позивача підтримала доводи апеляційнї
скарги.

Відповідач, будучи належним чином
повідомленими про час, дату та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явився.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника позивача, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, законність і обґрунтованість
рішення суду в межах доводів
апеляційної скарги, а також
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального
та процесуального права, давши правову
оцінку обставинам у справі, суд
апеляційної інстанції дійшов висновку,
що апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення, а постанову
Сторожинецького районного суду
Чернівецької області від 06 лютого 2014
року - без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням Красноїльської селищної ради
від 08.02.2013 року № 20-16/13 ОСОБА_3, надано
дозвіл на розробку проекту землеустрою
щодо відведення земельної ділянки
площею 0,10 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд в т.ч.
0,08 га по АДРЕСА_1 та 0,02 га, за рахунок
земельної ділянки по по АДРЕСА_2, де
позивач побудував літню кухню і гараж.

24.01.2013 року ОСОБА_3 звернувся до
Красноїльської селищної ради, з заявою
про надання дозволу на розробку
проекту відведення земельної ділянки
розміром 0,15 га. в т.ч. частково із земель
які розташовані по АДРЕСА_2.

Як слідує з матеріалів справи,
сторонами по справі не заперечувалося
те, що в користуванні позивача
перебуває земельна ділянка площею 0,08
га., на якій побудований його житловий
будинок, а також той факт, що позивач на
сусідній земельній ділянці, на якій
побудоване господарство покійної
ОСОБА_5, по АДРЕСА_2, самочинно побудував
літню кухню і автогараж, використавши
при цьому, як встановив суд і не
заперечувалося сторонами, біля 0,02 га
землі, сусіднього будинковолодіння.

Згідно вимог ст.72 КАС України,
обставини, які визнаються сторонами,
можуть не доказуватися перед судом,
якщо проти цього не заперечують
сторони і в суду не виникає сумніву
щодо їх достовірності і добровільності
визнання.

Тому колегія суддів вважає, що
вищевказані обставини відповідно до
положень законодавства не потребують
доказування, у зв'язку з визнанням їх
сторонами.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи,
спадкоємцем майна померлої ОСОБА_5, яка
проживала по сусідству із позивачем, є
ОСОБА_4, що брав участь у розгляді даної
справи в якості третьої особи.

З матеріалів справи вбачається, що його
право на спадщину підтверджується
відповідним свідоцтвом серії А ЕІ №
664795, виданого 25.02.2002 року державним
нотаріусом Сторожинецької державної
нотаріальної контори.

Відповідно до рішення Красноїльської
селищної ради від 13 грудня 2011 року №
113-07/11 ОСОБА_4 отримано державні акти на
право власності на земельні ділянки,
площею 0,1154 га для ведення особистого
селянського господарства кадастровий
номер :01:005:0182, що посвідчується
державним актом серії ЯМ № 395309, та
площею 0,15 га для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка), кадастровий номер
:01:005:0181, що посвідчується
державним актом серії ЯМ № 395308.

Зі схеми меж земельної ділянки площею
0,1154 га для ведення особистого
селянського господарства кадастровий
номер :01:005:0182, яка належить ОСОБА_4
згідно державного акту, серії ЯМ № 395309,
вбачається, що земельна ділянка площею
0,02 га виділена ОСОБА_3 за рахунок
земельної ділянки по АДРЕСА_2, де
позивач побудував літню кухню і гараж,
знаходиться на лінії межових знаків №
2,3 і 4 по межі від «Б» до «В», зі сторони
земель позивача.

Однак, земельна ділянка площею 0,1154 га.,
згідно цього ж державного акту
належить на праві власності ОСОБА_4

Позивач та його представник не надали
суду належних доказів, які б свідчили
про підставність позовних вимог та про
порушення прав, свобод та інтересів
позивача, оспореним рішенням селищної
ради.

Твердження позивача стосовно того, що
йому на підставі ст.121 ЗК України має
належати не більше 15 гектара землі для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, а надання йому
селищною радою 0,10 га землі, свідчить
про порушення відповідачем його прав,
судом першої інстанції вірно не взято
до уваги, оскільки розмір земельної
ділянки, на який позивачеві надано
дозвіл на розробку проекту
землеустрою, не порушує його прав
передбачених в ст.121 ЗК України, так як
статтею передбачений граничний,
максимальний розмір земельної ділянки,
на площу до якого, громадяни України
мають право, в порядку безоплатної
передачі із земель державної або
комунальної власності.

Що стосується твердження позивача щодо
неможливості встановлення адреси
земельних ділянок, переданих ОСОБА_4 у
приватну власність, частина яких є
спірною, то колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про його безпідставність,
виходячи з наступного.

Згідно схеми меж земельної ділянки яка
належить ОСОБА_4 відповідно до
державного акту, серії ЯМ № 395309,
земельна ділянка площею 0,08 га, на якій
розміщений житловий будинок позивача
та ділянка площею 0,02 га на якій
побудована самочинно літня кухня і
гараж позивача знаходяться по межі
«Б»-«В» ділянки ОСОБА_4, тобто земельна
ділянка позивача в т.ч. і та на яку він
претендує як в розмірі 0,02 га так і в
розмірі 0,05 га межують між собою.

В державному акті, серії ЯМ № 395309,
адреса всієї земельної ділянки в т.ч. і
тієї, яку позивач бажає отримати у
власність, зазначена як АДРЕСА_2.

Зазначення такого місця знаходження
земельної ділянки, пов'язане з її
цільовим призначенням, оскільки
нумерація земельних ділянок
здійснюється не за нумерацією
будівель, яка проставляється органом
місцевого самоврядування, а за
кадастровими номерами, які
присвоюються за допомогою програмного
забезпечення Державного земельного
кадастру, який ведеться згідно Порядку
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 17.10.2012 року № 1051
та згідно Тимчасового порядку
присвоєння кадастрового номера
земельної ділянки, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 18.08.2010 року № 749.

З огляду на те, що відповідно до
вищезазначених положень
законодавства, під кадастровим номером
земельної ділянки розуміється
індивідуальний цифровий код (номер)
земельної ділянки, що не повторюється
на всій території України,
присвоюється земельній ділянці під час
проведення її державної реєстрації і
зберігається за нею протягом усього
часу існування такої ділянки, то
адресою земельної ділянки є її
кадастровий номер, яким для спірної
землі є :01:005:0182, що посвідчується
державним актом серії ЯМ № 395309, а.с.56).

Також колегія суудів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
зазначена позивачем в позові обставина
недійсності оскаржуваного рішення
селищної ради, пов'язана із дублюванням
цього рішення із рішенням із цього ж
питання, яке вже було визнано рішенням
суду від 08.02.2013 року не дійсним, не може
бути прийнята як обставина, яка ставить
під сумнів правомірність
оскаржуваного рішення ради.

Також колегія суддів звертає увагу на
те, що в заяві ОСОБА_3 від 19.07.2010 року, на
підставі якої прийнято рішення № 78-25/10
від 11.08.2010 року, яке визнано судом
недійсним постановою Сторожинецького
райсуду від 10.12.2012 року, позивач просив
0,10 га для будівництва літньої кухні і
гаража, а в заяві від 24.01.2013 року по
результатах розгляду якої, прийнято
оскаржуване рішення, позивач просив
вже 0,15 га в т.ч.0,07 га для будівництва
літньої кухні і гаражу.

Необхідно наголосити, що на час
прийняття радою оскаржуваного рішення
у третьої особи вже було право
власності на земельні ділянки, а із
змісту постанови Сторожинецького
районного суду Чернівецької області
від 10.12.2012 року в цивільній справі за
позовом ОСОБА_3 до Красноїльської
селищної ради про визнання нечинних
рішень селищної ради, підстави
визнання рішення ради недійсним
конкретно не зазначені.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
вимога позивача про визнання не чинним
та скасування рішення Красноїльської
селищної ради від 08 лютого 2013 року №
20-16/13 є безпідставною та не
підтвердженою належними доказами.

Що стосується позовних вимог про
зобов'язання селищної ради розглянути
заяви ОСОБА_3 від 19.07.2010 року та від
24.01.2013 року, колегія суддів зазначає
наступне.

Заява позивача від 19.07.2010 року була
розглянута радою, про що свідчить
прийняте рішення № 78-25/10 від 11.08.2010 року,
яке в подальшому було визнане
постановою Сторожинецького райсуду
від 10.12.2012 року недійсним.

Відповідно до ст. 72 КАС України
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Крім того неможливість зобов'язання
ради на повторний розгляд заяви
позивача від 19.07.2010 року, суд пов'язує
також і з тим, що в ній позивач просить
раду внести зміни в рішення № 65-11/08 від
27.06.2008 року, в той час як вказане рішення
цією ж радою було відмінене рішенням №
23-15/09 від 27.01.2009 року, яке в свою чергу
залишилось чинним.

В зв'язку з цим, колегія суддів вважає
правильним висновок суду першої
інстанції щодо неможливості
зобов'язання раду розглянути заяву.

Вимога про зобов'язання відповідача до
розгляду заяви позивача від 24.01.2013 року
не може бути задоволена, так як вказана
заява радою також розглянута, за
результатами якого було прийняте
рішення від 08.02.2013 року № 20-16/13, яке
позивачем оскаржено розглядуваним
позовом і яке судом не визнано нечинним
і не скасовано.

Зважаючи на зазначене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про відмову в задоволенні
позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до статей 11, 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд згідно ст.
86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи вищенаведене, позивачем не
було надано суду достатньо належних
доказів, які б свідчили про
правомірність заявлених позовних
вимог, а доводи апеляційної скарги не
викликають сумнівів щодо правильності
висновків суду першої інстанції та
застосування норм матеріального і
процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, апеляційну
скаргу належить залишити без
задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану
представником ОСОБА_2, - залишити без
задоволення, а постанову
Сторожинецького районного суду
Чернівецької області від 06 лютого 2014
року, - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі
22 квітня 2014 року .

Головуючий
Граб Л.С.

Судді
Боровицький О. А.

Сапальова Т.В.