Справа № 825/3770/13-а
Суддя: Аліменко В.О.
Дата ухвалення: 2014-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Д"яков В.І.
Суддя-доповідач: Аліменко В.О.
У Х В А Л А

Іменем України

17 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді
Аліменко В.О.,

суддів
Безименної Н.В., Кучми А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
відповідача Відділу державної
виконавчої служби Ніжинського
міськрайонного управління юстиції
Чернігівської області на Постанову
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 29.10.2013 року
у справі за адміністративним позовом
Публічного акціонерного товариства
«Укрсоцбанк» до Відділу державної
виконавчої служби Ніжинського
міськрайонного управління юстиції
Чернігівської області, третя особа
ОСОБА_3 про визнання протиправними дій
та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2013 року позивач Публічне
акціонерне товариство «Укрсоцбанк»
звернулись до Чернігівського
окружного адміністративного суду з
позовом до Відділу державної
виконавчої служби Ніжинського
міськрайонного управління юстиції
Чернігівської області, в якому просили
визнати незаконними дії відповідача
щодо накладення арешту на
трьохкімнатну квартиру, житловою
площею 35,3 кв.м., загальною 57,5 кв.м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що
належить ОСОБА_3 та зобов'язати
посадових осіб відповідача звільнити
з-під арешту трьохкімнатну квартиру,
житловою площею 35,3 кв.м., загальною 57,5
кв.м., що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3.

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 29.10.2013 року
адміністративний позов задоволено
частково.

Визнано незаконними дії Відділу
державної виконавчої служби
Ніжинського міськрайонного управління
юстиції Чернігівської області щодо
накладення арешту на трьохкімнатну
квартиру, житловою площею 35,3 кв.м.,
загальною 57,5 кв.м., що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_3.

Не погоджуючись з даною Постановою
суду, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить Постанову
Чернігівського окружного
адміністративного суду скасувати, та
постановити нове рішення яким
відмовити в задоволенні
адміністративного позову. Свої вимоги
апелянта аргументує тим, що при
постановлення оскаржуваної Постанови,
судом першої інстанції невірно
застосовані норми процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення питання.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши доводи апеляційної скарги
наявними у справі доказами, колегія
суддів приходить до наступного.

Задовольняючи адміністративний позов,
суд першої інстанції виходив з того, що
державним виконавцем, при вчиненні
виконавчих дій щодо накладення арешту
на все майно боржника, не було
своєчасно з'ясовано про наявність
обмежень та заборон на реалізацію
належного йому майна, а саме,
трьохкімнатної квартири, чим порушено
права ПАТ «Укрсоцбанк», як
заставодержателя.

З вказаними висновками суду першої
інстанції колегія суддів не може не
погодитись.

Як вбачається з матеріалів справи,
05.10.2012, старшим державним виконавцем
орану державної виконавчої служби
Ніжинського МУЮ відкрито виконавче
провадження на виконання виконавчого
листа №2/2514/629, виданого Ніжинським
міськрайонним судом Чернігівської
області 05.04.2012 про стягнення з ОСОБА_3 на
користь ПАТ «КБ «Акцент Банк» 48 859,65 грн.
Вказаною постановою накладено арешт на
все майно, що належить боржнику та
оголошено заборону на його відчуження.

19 серпня 2007 року між ОСОБА_3 та
Акціонерно-комерційним банком
соціального розвитку «Укрсоцбанк»
було укладено договір кредиту № 961/4-019
на суму 65000 (шістдесят п'ять тисяч
доларів США 00 центів).

В якості забезпечення виконання
позичальником зобов'язань за договором
кредиту, між ОСОБА_3 та
Акціонерно-комерційним банком
соціального розвитку «Укрсоцбанк»
укладено іпотечний договір, який
посвідчений 21 серпня 2007 року приватним
нотаріусом Ніжинського міського
нотаріального округу, зареєстрований в
реєстрі за №2602. Відповідно до
вказаного договору предметом іпотеки є
квартира за адресою: АДРЕСА_1, що
належить ОСОБА_3 на праві приватної
власності.

У зв'язку з посвідченням вищевказаного
договору іпотеки, 21.08.2007 приватним
нотаріусом Ніжинського міського
нотаріального округу на предмет
іпотеки накладено заборону відчуження,
що підтверджується витягом про
реєстрацію у Державному реєстрі іпотек
№14029801 від 21.08.2007 та Витягом про
реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна
за №14029520 від 21.08.2007.

Постановою про відкриття провадження
від 05.10.2012 було накладено арешт та
оголошено заборону на відчуження
всього майна боржника - ОСОБА_3, в тому
числі на трьохкімнатну квартиру, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та є
предметом іпотеки.

Відповідно до п. 8 ст. 54 Закону України
«Про виконавче провадження» примусове
звернення стягнення на предмет іпотеки
здійснюється державним виконавцем з
урахуванням положень Закону України
«Про іпотеку».

Згідно ст. 1 Закону України «Про
іпотеку» іпотека - вид забезпечення
виконання зобов'язання нерухомим
майном, що залишається у володінні і
користуванні іпотекодавця, згідно з
яким іпотекодержатель має право в разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки переважно перед
іншими кредиторами цього боржника у
порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 18 Закону України «Про іпотеку»
передбачено, що укладання іпотечного
договору можливе між одним або
декількома іпотекодавцями та
іпотекодержателем у письмовій формі та
підлягає нотаріальному посвідченню.

Частиною 1 ст. 33 Закону України «Про
іпотеку» передбачено, що у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Відповідно до п. 5.3.1. Інструкції про
проведення виконавчих дій, стягнення
на заставлене майно в порядку
примусового виконання допускається за
виконавчими документами для
задоволення вимог
стягувача-заставодержателя.

Згідно з ч. 2 ст. 57 Закону України «Про
виконавче провадження», арешт на майно
боржника може накладатися державним
виконавцем шляхом: винесення постанови
про арешт коштів та інших цінностей
боржника, що знаходяться на рахунках і
вкладах чи на зберіганні у банках або
інших фінансових установах; винесення
постанови про арешт коштів, що
перебувають у касі боржника або
надходять до неї; винесення постанови
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження;
проведення опису майна боржника і
накладення на нього арешту.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 52 Закону
України «Про виконавче провадження» (у
редакції на момент виникнення спірних
правовідносин) про звернення стягнення
на заставлене майно для задоволення
вимог стягувачів, які не є
заставодержателями, державний
виконавець повідомляє
заставодержателя не пізніше
наступного дня після накладення арешту
на майно або тоді, коли йому стало
відомо, що арештоване майно боржника
знаходиться у заставі, та роз'яснює
заставодержателю право на звернення до
суду з позовом про звільнення
заставленого майна з-під арешту.

Також колегія суддів зазначає, що
відповідно до ст. 52 Закону України «Про
виконавче провадження», звернення
стягнення на майно боржника полягає в
його арешті, вилученні та примусовій
реалізації. Стягнення за виконавчими
документами звертається в першу чергу
на кошти боржника у гривнях та
іноземній валюті, інші цінності, у тому
числі кошти на рахунках і вкладах
боржника у банках та інших фінансових
установах, на рахунки в цінних паперах
у депозитаріях цінних паперів. У разі
відсутності у боржника коштів та інших
цінностей, достатніх для задоволення
вимог стягувача, стягнення звертається
також на належне боржнику інше майно,
за винятком майна, на яке згідно із
законом не може бути накладено
стягнення. Звернення стягнення на
майно боржника не зупиняє звернення
стягнення на кошти боржника. Боржник
має право запропонувати ті види майна
чи предмети, на які необхідно в першу
чергу звернути стягнення. Черговість
стягнення на кошти та інше майно
боржника остаточно визначається
державним виконавцем.

Згідно з ч. 3 ст. 54 Закону України «Про
виконавче провадження», для
задоволення вимог стягувачів, які не є
заставодержателями, стягнення на
заставлене майно боржника може бути
звернуто у разі: виникнення права
застави після винесення судом рішення
про стягнення з боржника коштів; якщо
вартість предмета застави перевищує
розмір заборгованості боржника
заставодержателю.

Як вбачається з матеріалів справи,
іпотечний договір, був зареєстрований
нотаріусом 21.08.2007, у зв'язку з чим 21.08.2007
накладено заборону на відчуження
предмету іпотеки - трьохкімнатної
квартири, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, тобто до ухвалення рішення
Ніжинським міськрайонним судом
Чернігівської області від 15.06.2012 року
по справі № 2514/2430/12.

При цьому, станом на 05 червня 2013 року
заборгованість ОСОБА_3 перед ПАТ
«Укрсоцбанк» становить 91254,63 доларів
США.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті
37 Закону України «Про забезпечення
вимог кредиторів та реєстрацію
обтяжень» від 18 листопада 2003 року №
1255-IV, до публічних обтяжень належить,
зокрема, звернення стягнення на рухоме
майно відповідно до рішення суду,
винесеного за позовом, який стосується
виконання незабезпечених зобов'язань
боржника.

Згідно ч.2 ст.40 вказаного Закону, якщо
щодо предмета публічного обтяження
зареєстроване інше обтяження з вищим
пріоритетом, при зверненні стягнення
на предмет публічного обтяження
обтяжувач або особа, на користь якої
встановлено публічне обтяження,
зобов'язані надіслати обтяжувачу з
вищим пріоритетом письмове
повідомлення про звернення стягнення
за публічним обтяженням у порядку,
встановленому статтею 27 цього Закону. У
цьому разі обтяжувач з вищим
пріоритетом має переважне право на
звернення стягнення на відповідне
рухоме майно згідно з положеннями
розділу IV цього Закону.

Аналізуючи зміст даної статті, колегія
суддів дійшла висновку, що звернення
стягнення на заставне майно, а саме
трьохкімнатну квартиру, житловою
площею 35,3 кв.м., загальною 57,5 кв.м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що
належить ОСОБА_3 на праві приватної
власності, допускається лише у разі
використання позивачем переважного
права на звернення стягнення на дане
майно.

Узагальнюючи вищевикладене, суд
апеляційної інстанції приходить до
висновку, що доводи, викладені в
апеляційній скарзі, не знайшли свого
підтвердження, а судом першої
інстанції повно встановлені обставини
у справі, яким дана належна правова
оцінка на підставі законодавства, яке
врегульовує спірні відносини.

Відповідно до ст. 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
скаргу без задоволення, а постанову
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 41, 71, 160, 195, 197, 198, 200,
205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача Відділу
державної виконавчої служби
Ніжинського міськрайонного управління
юстиції Чернігівської області на
Постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 29.10.2013 року -
залишити без задоволення.

Постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 29.10.2013 року
- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня складення
Ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя
В.О. Аліменко

Судді
Н.В. Безименна

А.Ю. Кучма

.

Головуючий суддя
Аліменко В.О.

Судді:
Безименна Н.В.

Кучма А.Ю.