Справа № 2а-13252/12/2670
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2014-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" квітня 2014 р. м. Київ
К/800/7810/14

К/800/7853/14

К/800/7808/14

К/800/7599/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Головуючої: Калашнікової
О.В.Суддів:Васильченко Н.В. Донця О.Є.
секретар судового засідання: Антипенко
В.В.

за участю: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

представників ПАТ «Домобудівельний
комбінат №1» - Шелягіна Ю.В., Соколова
В.В., Генеральної прокуратури України -
Клюге Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
касаційними скаргами Приватного
акціонерного товариства
«Домобудівельний комбінат №1», ОСОБА_4,
ОСОБА_5 та Заступника прокурора міста
Києва в інтересах ОСОБА_6 на постанову
Київського апеляційного
адміністративного суду від 12 лютого 2013
року у справі № 2а-13252/12/2670 за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Інвестиційно-будівельна група
«Київміськбуд» до Реєстраційної
служби Головного управління юстиції у
м. Києві про визнання протиправною
відмову, зобов'язання вчинити певні
дії,-

в с т а н о в и л а :

У вересні 2012 року Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Інвестиційно-будівельна група
«Київміськбуд» (далі - ТОВ «ІБГ
«Київміськбуд») звернулося в суд з
адміністративним позовом до
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві (далі -
Реєстраційна служба), у якому просило
суд визнати протиправною відмову у
реєстрації права власності на об'єкт
незавершеного будівництва - об'єкт
нерухомого майна, що знаходиться за
будівельною адресою: АДРЕСА_1;
зобов'язати вчинити дії щодо державної
реєстрації за ТОВ «ІБГ «Київміськбуд»
права власності на об'єкт
незавершеного будівництва - комплекс
житлових будинків з вбудовано -
прибудованими приміщеннями соціальної
сфери та підземним паркінгом, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Зазначало, що рішенням господарського
суду міста Києва від 26.04.2012 року у
справі № 5011-68/2738-2012, залишеного без змін
постановами Київського апеляційного
господарського суду від 14.08.2012 року та
Вищого господарського суду України від
06.11.2012 року, ТОВ «ІБГ «Київміськбуд»
визнано забудовником комплексу
житлових будинків з
вбудовано-прибудованими приміщеннями
соціальної сфери та підземним
паркінгом, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1. Відтак, є підстави
стверджувати, що ТОВ «ІБГ
«Київміськбуд» є власником вказаного
об'єкту незавершеного будівництва, а
тому відмова Реєстраційної служби у
державній реєстрації права власності є
протиправною. Крім того, вказана
відмова, була оформлена Реєстраційною
службою у формі листа, що також
свідчить про порушення відповідачем
норм діючого законодавства.

Вважає, що такі дії відповідача
порушують законні права та інтереси
ТОВ «ІБГ «Київміськбуд», як власника
об'єкту незавершеного будівництва -
комплексу житлових будинків з
вбудовано-прибудованими приміщеннями
соціальної сфери та підземним
паркінгом, за адресою: АДРЕСА_1, у
зв'язку з чим просить позов
задовольнити.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
23 листопада 2012 року у задоволенні
позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 12 лютого 2013
року задоволено апеляційну скаргу ТОВ
«ІБГ «Київміськбуд». Постанову суду
першої інстанції скасовано та прийнято
нову, якою позов задоволено.

Визнано протиправною відмову
Комунального підприємства «Київське
міське бюро технічної інвентаризації
та реєстрації права власності на
об'єкти нерухомого майна» щодо
реєстрації права власності на об'єкт
незавершеного будівництва - об'єкт
нерухомого майна, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1.

Зобов'язано Реєстраційну службу
Головного управління юстиції у м. Києві
вчинити дії щодо державної реєстрації
за Товариством з обмеженою
відповідальністю «Інвестиційно -
будівельна група «Київміськбуд» права
власності на об'єкт незавершеного
будівництва - комплекс житлових
будинків з вбудовано-прибудованими
приміщеннями соціальної сфери та
підземним паркінгом, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з оскаржуваним
рішенням суду апеляційної інстанції
ПАТ «Домобудівельний комбінат №1»,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 та Заступник прокурора
міста Києва в інтересах ОСОБА_6
звернулися до Вищого
адміністративного суду України з
касаційними скаргами, у яких просять
його скасувати, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
23 листопада 2012 року залишити в силі,
посилаючись на порушення апеляційним
судом норм матеріального та
процесуального права.

Перевіривши правову оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
проаналізувавши правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційні скарги підлягають
задоволенню з огляду на таке.

Судами першої і апеляційної інстанцій
встановлено, що 30.05.2012 року ТОВ «ІБГ
«Київміськбуд» звернулося до
відповідача з заявою про державну
реєстрацію права власності на об'єкт
незавершеного будівництва, що
знаходиться за будівельною адресою:
АДРЕСА_1.

Листом від 13.09.2012 року за вихідним № 33875
(И-2012) відповідач надав відповідь, якою
з посиланням на п. 3.5.4 Тимчасового
положення про порядок державної
реєстрації права власності та інших
речових прав на нерухоме майно,
затвердженого Наказом Міністерства
юстиції України від 07.02.2002 року № 7/5,
повідомив позивачу, що правові
підстави для проведення державної
реєстрації права власності на вказаний
у заяві об'єкт нерухомого майна
відсутні.

ТОВ «ІБГ «Київміськбуд» оскаржує
відмову відповідача у реєстрації права
власності, посилаючись на наявність
рішення господарського суду міста
Києва від 26.04.2012 року у справі №
5011-68/2738-2012, залишеного без змін
постановами Київського апеляційного
господарського суду від 14.08.2012 року та
Вищого господарського суду України від
06.11.2012 року, яким ТОВ «ІБГ
«Київміськбуд» визнано забудовником
комплексу житлових будинків з
вбудовано-прибудованими приміщеннями
соціальної сфери та підземним
паркінгом, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1. Крім того, позивач вказує на
недотримання відповідачем процедури
відмови у державній реєстрації, а саме
в частині недотримання форми рішення.

Суд першої інстанції, відмовляючи у
задоволенні позову, виходив з того, що
на момент подання заяви про державну
реєстрацію права власності на об'єкт
незавершеного будівництва, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
рішення господарського суду міста
Києва від 26 квітня 2012 року у справі
№5011-68/2738-2012, яким позивача визнано
забудовником комплексу житлових
будинків з вбудовано-прибудованими
приміщеннями соціальної сфери та
підземним паркінгом, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, не набрало законної
сили та зазначеним рішенням не визнано
право власності на об'єкт нерухомого
майна та/або не встановлено факт права
власності на об'єкт нерухомого майн.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 23.11.2012 року та
задовольняючи позовні вимоги, вказав
на помилкове посилання суду першої
інстанції на ненабрання законної сили
рішенням господарського суду міста
Києва від 26.04.2012 року та неврахування
судом встановленого цим рішенням факту
права власності ТОВ «ІБГ
«Київміськбуд» на об'єкт незавершеного
будівництва в розумінні п. 10 Додатку
Тимчасового положення про державну
реєстрацію права власності та інших
речових прав на нерухоме майно, що є
підставою для проведення державної
реєстрації права власності.

Між тим, такий висновок суду зроблено
без урахування наступного.

Правовідносини у справі регулюються
нормами Конституції України,
Цивільного кодексу (далі - ЦК) України,
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року №
1952-IV (далі - Закон № 1952-IV), Тимчасового
положення про порядок державної
реєстрації права власності та інших
речових прав на нерухоме майно,
затвердженого Наказом Міністерства
юстиції України від 07.02.2002 року № 7/5 (у
редакції наказу Міністерства юстиції
України від 28.07.2010 року № 1692/5) та
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України від 18.02.2002 року за №
157/6445 (далі - Положення № 7/5).

Відповідно до частини першої статті 2
Закону № 1952-IV державна реєстрація
речових прав на нерухоме майно (далі -
державна реєстрація прав) - офіційне
визнання і підтвердження державою
фактів виникнення, переходу або
припинення прав на нерухоме майно,
обтяження таких прав шляхом внесення
відповідного запису до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з частиною першою статті 3
Закону № 1952-IV державна реєстрація прав
є обов'язковою. Інформація про права на
нерухоме майно та їх обтяження
підлягає внесенню до Державного
реєстру прав.

Обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права та обтяження
на нерухоме майно, розміщене на
території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування,
зокрема, право власності на нерухоме
майно (п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону № 1952-IV).

Орган державної реєстрації прав
проводить державну реєстрацію прав та
їх обтяжень або відмовляє у їх
реєстрації (п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону № 1952-IV).

Перелік документів для здійснення
державної реєстрації прав
визначається Кабінетом Міністрів
України у Порядку державної реєстрації
прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Розділом другим Положення № 7/5
визначено, що для проведення державної
реєстрації виникнення, переходу або
припинення права власності та інших
речових прав на нерухоме майно власник,
інший право набувач або уповноважена
ними особа подає заяву про державну
реєстрацію прав за формою визначеною
цим Положенням.

До заяви про державну реєстрацію прав
подаються правовстановлювальні
документи, їх нотаріально засвідчені
копії, документи, що підтверджують
оплату за проведення державної
реєстрації прав та видачу витягу про
державну реєстрацію прав, а також інші
документи визначені Положенням № 7/5.

Пунктом 3.9 Положення №7/5 передбачено,
що державна реєстрація прав
проводиться після технічної
інвентаризації об'єкта, права щодо
якого підлягають державній реєстрації.

У пункті 10 додатку 2 до Положення №7/5
наведено перелік
правовстановлювальних документів на
підставі яких проводиться державна
реєстрація права власності: рішення
суду про визнання права власності на
об'єкти нерухомого майна, про
встановлення факту права власності на
об'єкти нерухомого майна, про передачу
безхазяйного нерухомого майна до
комунальної власності.

Суди встановили, що позивач,
звернувшись до Київського міського
бюро технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна з заявою №7910 (НЖ-2012)
від 30.05.2012 року щодо державної
реєстрації права власності на об'єкт
нерухомого майна, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, на підтвердження
права власності надав рішення
господарського суду міста Києва від
26.04.2012 року.

Водночас, як зазначено судом першої
інстанції та вбачається з матеріалів
адміністративної справи, вказаним
рішенням господарського суду ТОВ «ІБГ
«Київміськбуд» визнано забудовником
комплексу житлових будинків з
вбудовано-прибудованими приміщеннями
соціальної сфери та підземним
паркінгом за адресою: АДРЕСА_1. Отже,
відповідачем правомірно на підставі
пункту 3.5.4 Положення № 7/5 відмовлено у
проведенні державної реєстрації,
оскільки судовим рішенням не визнано
право власності та не встановлено
факту права власності ТОВ «ІБГ
«Київміськбуд» на зазначений об'єкт
нерухомого майна.

Відтак, посилання апеляційного суду на
судові рішення у господарській справі
№ 5011-68/2738-2012, в мотивувальних частинах
яких зазначено, що позивач є власником
об'єкту незавершеного будівництва, за
адресою: АДРЕСА_1, є рішеннями про
встановлення факту права власності на
об'єкт нерухомого майна, в розумінні п.
10 додатку 2 до Положення №7/5, як на
підставу для звільнення від
доказування в розумінні частини 1
статті 72 КАС України, не знаходять
свого підтвердження.

Так само, не знаходять свого
підтвердження й посилання суду
апеляційної інстанції на помилковість
висновків суду першої інстанції про не
набрання рішенням господарського суду
міста Києва від 26.04.2012 року законної
сили на час звернення позивача до
відповідача з заявою №7910 (НЖ-2012) від
30.05.2012 року.

Згідно частини 5 статті 85
Господарського процесуального кодексу
(далі - ГПК) України рішення
господарського суду набирає законної
сили після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
господарським судом.

Строк подання апеляційної скарги на
рішення господарського суду міста
Києва від 26.04.2012 року було поновлено
ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 19.06.2012 року,
тому відсутні підстави вважати, що
рішення набрало законної сили.

За правилами частини 5 статті 85 ГПК
України, рішення господарського суду
міста Києва від 26.04.2012 року у справі №
5011-68/2738-2012, набрало законної сили 14.08.2012
року в день прийняття Київським
апеляційним господарським судом
постанови за результатами розгляду
апеляційної скарги ПАТ
«Домобудівельний комбінат №1».

Обставин надання позивачем
відповідачу відомостей щодо набрання
законної сили рішенням суду, на яке
послався позивач, у справі не
встановлено.

Згідно ст. 19 Конституції України органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Отже, висновки суду першої інстанції
про відсутність у відповідача правових
підстав для проведення державної
реєстрації права власності на вказаний
у заяві №7910 (НЖ-2012) від 30.05.2012 року об'єкт
нерухомого майна, є законними і
обґрунтованими.

Крім того, висновки суду апеляційної
інстанції спростовуються наступним.

Згідно частини 1 ст. 133 Господарського
кодексу України основу правового
режиму майна суб'єктів господарювання,
на якій базується їх господарська
діяльність, становлять право власності
та інші речові права - право
господарського відання, право
оперативного управління. Господарська
діяльність може здійснюватися також на
основі інших речових прав (права
володіння, права користування тощо),
передбачених Цивільним кодексом
України.

У відповідності до частини 1 ст. 316 ЦК
України правом власності є право особи
на річ (майно), яке вона здійснює
відповідно до закону за своєю волею,
незалежно від волі інших осіб.

Майнові права, на які заявлявся позивач
у господарському процесі, не є
тотожними з правом власності. Згідно
частини 1 ст. 317 ЦК власникові належать
права володіння, користування та
розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 331 ЦК України право власності
на нову річ, яка виготовлена (створена)
особою, набувається нею, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа, яка виготовила (створила) річ зі
своїх матеріалів на підставі договору,
є власником цієї речі. Право власності
на новостворене нерухоме майно
(житлові будинки, будівлі, споруди тощо)
виникає з моменту завершення
будівництва (створення майна). Якщо
договором або законом передбачено
прийняття нерухомого майна до
експлуатації, право власності виникає
з моменту його прийняття до
експлуатації. Якщо право власності на
нерухоме майно відповідно до закону
підлягає державній реєстрації, право
власності виникає з моменту державної
реєстрації. До завершення будівництва
(створення майна) особа вважається
власником матеріалів, обладнання тощо,
які були використані в процесі цього
будівництва (створення майна). У разі
необхідності особа, зазначена в абзаці
першому цієї частини, може укласти
договір щодо об'єкта незавершеного
будівництва, право власності на який
реєструється органом, що здійснює
державну реєстрацію прав на нерухоме
майно на підставі документів, що
підтверджують право власності або
користування земельною ділянкою для
створення об'єкта нерухомого майна,
дозволу на виконання будівельних
робіт, а також документів, що містять
опис об'єкта незавершеного
будівництва.

З матеріалів справи слідує, що спірне
майно не відповідає наведеним ознакам,
оскільки житловий комплекс на АДРЕСА_1
не є створеним; дане майно не прийнято в
експлуатацію та не зареєстроване
державою належним чином; позивач не є
власником матеріалів, з яких будується
житловий комплекс; позивач не є
орендарем або власником (користувачем)
земельної ділянки, на якій будується
об'єкт, та не має дозволу на проведення
будівництва - всупереч визнанню його
забудовником за рішенням суду.

У відповідності до пункту 1.6 розділу 1
Положення № 7/5 державній реєстрації
підлягає право власності на закінчене
будівництвом нерухоме майно, яке
прийняте в експлуатацію у
встановленому законодавством порядку.

Державна реєстрація права
користування (сервітуту) на об'єкти
нерухомого майна, розташовані на
земельних ділянках; права користування
(найму, оренди) будівлею або іншими
капітальними спорудами, їх окремими
частинами; довірчого управління
нерухомим майном проводиться після
державної реєстрації права власності
на таке майно.

Державна реєстрація права власності на
об'єкти незавершеного будівництва
проводиться у порядку, визначеному
Положенням, з урахуванням
особливостей, встановлених у розділі IV
Положення.

Не підлягають державній реєстрації
право власності та інші речові права на
тимчасові споруди.

Положеннями розділу IV Положення № 7/5
врегульовано особливості проведення
державної реєстрації права власності
на об'єкт незавершеного будівництва.

Відповідно до пункту 4.1 вказаного
розділу державна реєстрація права
власності на об'єкт незавершеного
будівництва проводиться реєстратором
БТІ відповідно до вимог Положення та з
урахуванням особливостей, визначених
цим розділом.

У разі проведення державної реєстрації
виникнення, переходу або припинення
права власності на об'єкт
незавершеного будівництва до заяви про
державну реєстрацію прав заявником
(заявниками) додаються документи, що
посвідчують право на земельну ділянку,
та дозвіл на виконання будівельних
робіт, їх копії, документи, що
підтверджують оплату за проведення
державної реєстрації прав, видачу
витягу про державну реєстрацію прав та
надання витягу з Реєстру прав, а також
інші документи, визначені Положенням
(пункт 4.2.).

У разі проведення державної реєстрації
виникнення, переходу або припинення
права власності на об'єкт
незавершеного будівництва, для
будівництва якого не вимагається
дозвіл на виконання будівельних робіт,
до заяви про державну реєстрацію прав
заявником (заявниками) додаються
документи, що посвідчують право на
земельну ділянку, затверджена проектна
документація на будівництво об'єкта
містобудування, їх копії, копія
документа, що відповідно до
законодавства засвідчує факт
повідомлення заявником (заявниками)
інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю
про початок виконання будівельних
робіт, на які не вимагається дозвіл на
виконання будівельних робіт,
документи, що підтверджують оплату за
проведення державної реєстрації прав,
видачу витягу про державну реєстрацію
прав та надання витягу з Реєстру прав, а
також інші документи, визначені
Положенням (пункт 4.3.).

У разі здійснення наступних транзакцій
з об'єктом незавершеного будівництва
державна реєстрація права власності на
такий об'єкт проводиться відповідно до
вимог Положення та з урахуванням
особливостей, визначених пунктами 4.2 та
4.3 Положення (пункт 4.4.).

З огляду на наведені вимоги
законодавства та встановлені у справі
обставини, підстав для реєстрації
заявлених прав у ТОВ «ІБГ
«Київміськбуд» не було.

Поза увагою апеляційного суду залишено
також те, що орендарем земельної
ділянки на підставі рішення сесії
Київської міської ради від 26.06.2003 року
за № 5490/709 та відповідного договору
оренди від 06.08.2004 року за № 91-6-00314 є ПАТ
«Домобудівельний комбінат №1», так
само як і замовником будівництва
вищевказаного комплексу. Інспекцією
державного архітектурно-будівельного
контролю у місті Києві 14.12.2006 року
видано дозвіл на виконання будівельних
робіт за № 2323-Шв/С (перереєстровано у
26.05.2008р. за № 0370-Шв/С). У вказане
будівництво вкладені кошти ПАТ
«Домобудівельний комбінат №1», інших
юридичних осіб, а також фізичних
осіб-інвесторів.

За правилами частин першої та другої
ст. 71 Кодексу адміністративного
судочинства України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу.

Враховуючи вищезазначені обставини,
колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції про
відсутність підстав для задоволення
позову та вважає, що судом апеляційної
інстанції допущені помилки у
застосуванні норм матеріального права.

За правилами статті 226 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції скасовує
судове рішення суду апеляційної
інстанції та залишає в силі рішення
суду першої інстанції, яке ухвалено
відповідно до закону і скасоване або
змінене помилково.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 220, 221, 223, 226, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Касаційні скарги Приватного
акціонерного товариства
«Домобудівельний комбінат №1», ОСОБА_4,
ОСОБА_5 та Заступника прокурора міста
Києва в інтересах ОСОБА_6 задовольнити.

Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 12 лютого 2013
року скасувати, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
23 листопада 2012 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав
передбачених ст.ст.237-239 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді