Справа № 2а-4721/10/1770
Суддя: Багрій В.М.
Дата ухвалення: 2014-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2014 року
Справа №
16908/11

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Багрія В.М.,

суддів
Кухтея Р.В., Старунського Д.М.,

з участю секретаря судового засідання
Ратушної М.І.,

представника позивача
Чучаліної К.В.,

представника відповідача
Ситай М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції в м.
Рівне (тепер Державної податкової
інспекції в м. Рівному головного
управління Міндоходів у Рівненській
області) на постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від
1.12.2010 року в справі за позовом
науково-інноваційного приватного
підприємства «Техноцентр» до
Державної податкової інспекції в м.
Рівне про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2010 року науково-інноваційне
приватне підприємство «Техноцентр»
(далі НІПП «Техноцентр») звернулося до
суду з позовом до Державної податкової
інспекції в м. Рівне про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень.

Позивач просив визнати протиправними
та скасувати податкові
повідомлення-рішення відповідача №
/3 від 3.10.2010 року, яким йому
донараховано податок на прибуток
підприємств в сумі 736249,50 грн., в т.ч.
490833,00 грн. основного платежу та 245416,50
грн. штрафних (фінансових) санкцій, та №
/3 від 3.10.2010 року, яким йому
донараховано податок на додану
вартість в сумі 219573,00 грн., в т.ч. 146382,00
грн. основного платежу та 73191,00 грн.
штрафних (фінансових) санкцій.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 1.12.2010 року
позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано
податкові повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції в м.
Рівне № /3 від 3.10.2010 року та №
/3 від 3.10.2010 року.

Постанову суду першої інстанції
оскаржила ДПІ в м. Рівне, яка в
апеляційній скарзі просить її
скасувати та прийняти нову постанову,
якою відмовити позивачу в задоволенні
позову.

Апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що
суд першої інстанції не взяв до уваги,
що НІПП «Техноцентр» безпідставно
сформувало валові витрати та
податковий кредит по безтоварних
операціях з ПП «Корекспо-Р», при цьому
включив до валових витрат за 3 квартал
2008 року суму 1963333 грн., яка не
підтверджена документально, що
призвело до заниження податку на
прибуток підприємства за 3 квартал 2008
року на суму 490833,00 грн.

Крім того, позивач на підставі
податкових накладних з цим же
контрагентом за листопад 2008 року
неправомірно сформував податковий
кредит на суму 392667,00 грн. в зв'язку з
придбанням товарів, не пов'язаних з
його господарською діяльністю. Тому
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення відповідають
вимогам чинного законодавства.

Вислухавши суддю-доповідача,
представника апелянта, який апеляційну
скаргу підтримав, представника
позивача, яка просить апеляційну
скаргу відхилити, а постанову суду
першої інстанції залишити без змін,
дослідивши обставини справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з таких підстав.

В справі встановлено, що ДПІ в м. Рівне
проведено позапланову виїзну
перевірку НІПП «Техноцентр» щодо
обчислення достовірності
задекларування та повноти сплати
обов'язкових платежів при здійсненні
фінансово-господарських операцій з ПП
«Корекспо-Р» за період з 8.05.2008 року по
31.05.2009 року, з приводу чого складено акт
від 4.03.2010 року № 250/23-400/25322213.

Податковий орган прийшов до висновку
про порушення позивачем вимог пп. 5.2.1 п.
5.2, пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 чинного на час
спірних правовідносин Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств», внаслідок чого було
занижено податок на прибуток за 3-й
квартал 2008 року на загальну суму 490883,00
грн., а також про порушення позивачем
вимог пп. 7.4.1, 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 чинного на час
спірних правовідносин Закону України
«Про податок на додану вартість»,
внаслідок чого було занижено податок
на додану вартість за грудень 2008 року
на суму 99111,00 грн., за січень 2009 року на
суму 47271,00 грн., а всього на суму 146382,00
грн. та зменшено залишок від'ємного
значення , який після бюджетного
відшкодування включається до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду, в сумі 246286,00 грн.

За результатами перевірки
відповідачем було прийнято податкові
повідомлення-рішення:

№ /3 від 17.03.2010 року, яким позивачу
донараховано податок на прибуток
підприємств, та № /3 від 17.03.2010
року, яким йому донараховано податок на
додану вартість.

За результатами адміністративного
оскарження первинна та повторна скарга
позивача були залишені відповідачем
без задоволення та прийнято
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення № /3 від
3.10.2010 року, яким позивачу донараховано
податок на прибуток підприємств в сумі
736249,50 грн., в т.ч. 490833,00 грн. основного
платежу та 245416,50 грн. штрафних
(фінансових) санкцій, та № /3 від
3.10.2010 року, яким йому донараховано
податок на додану вартість в сумі 219573,00
грн., в т.ч. 146382,00 грн. основного платежу
та 73191,00 грн. штрафних (фінансових)
санкцій.

Задовольняючи позовні вимоги позивача,
суд першої інстанції виходив з того, що
висновки податкового органу та
прийняті ним податкові
повідомлення-рішення, оскаржені
позивачем, не відповідають вимогам
законодавства.

З такими висновками суду першої
інстанції погоджується колегія суддів
суду апеляційної інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач на протязі 2008 року
неодноразово придбавав в ПП
«Корекспо-Р» товарно-матеріальні
цінності та будівельні матеріали, що
стверджується цілим рядом видаткових
накладних, детально наведеними судом
першої інстанції в оскаржуваній
постанові. Витрати на придбання
товарно-матеріальних цінностей та
будівельних матеріалів позивач відніс
до валових витрат.

На відповідні суми ПП «Корекспо-Р» як
покупець виписав позивачу податкові
накладні, на підставі яких позивач
сформував податковий кредит.

Крім того, за договором купівлі-продажу
№ 1101/08 від 3.11.2008 року позивач продав ПП
«Корекспо-Р» вхідний направляючий
апарат GE 145C5323 G001 до ГТК-10 в кількості 2
шт. на суму 2530000,00 грн.

Станом на 30.11.2008 року між сторонами
виникла дебіторська та кредиторська
заборгованість на суму 2356000,00 грн., яка
згідно угоди від 1.12.2008 року шляхом
взаємного заліку булла ліквідована та
станом на час перевірки була відсутня.

Відповідно до п.5.1 ст. 5 чинного на час
спірних правовідносин Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» валові витрати
виробництва та обігу (далі - валові
витрати) - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

За нормами пп.5.2.1 п. 5.2 ст. 5 цього ж
Закону до складу валових витрат
включаються суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Відповідно до абз. 4 пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5
цього ж Закону не належать до складу
валових витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Згідно з ч.1 та 2 ст. 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити:

назву документа (форми);

дату і місце складання;

назву підприємства, від імені якого
складено документ;

зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;

посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення;

особистий підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

Суд першої інстанції встановив, що всі
валові витрати позивача при
здійсненні ним господарських операцій
з ПП «Корекспо-Р» підтверджені
відповідними первинними документами,
а також податковими накладними за той
же період по тих же операціях,
наведеними в постанові суду першої
інстанції

Відповідно до п.1 Правил перевезень
вантажів автомобільним транспортом в
Україні, затверджених наказом
Міністерства транспорту України від 14
жовтня 1997 р. N 363 та зареєстрованих в
Міністерстві юстиції України 20 лютого
1998 р. за N 128/2568 , товарно-транспортна
накладна - єдиний для всіх учасників
транспортного процесу юридичний
документ, що призначений для списання
товарно-матеріальних цінностей, обліку
на шляху їх переміщення,
оприбуткування, складського,
оперативного та бухгалтерського
обліку, а також для розрахунків за
перевезення вантажу та обліку
виконаної роботи.

Суд першої інстанції, виходячи з
дефініції цього документа , прийшов до
правильного висновку про
необов'язковість його застосування
правилами ведення податкового обліку.

Відповідно до преамбули зазначених
вище Правил, правила перевезень
вантажів автомобільним транспортом в
Україні (надалі - Правила) визначають
права, обов'язки і відповідальність
власників автомобільного транспорту -
Перевізників та вантажовідправників і
вантажоодержувачів - Замовників.

НІПП «Техноцентр» не укладало жодних
договорів з перевізниками на
перевезення автомобільним транспортом
товарно -матеріальних цінностей та
будівельних матеріалів від ПП
«Корекспо-Р», оскільки доставка цих
вантажів здійснювалася контрагентом
позивача. Позивач до своїх валових
витрат не відносив транспортних
витрат по доставці вантажу від ПП
«Корекспо-Р». Тому доводи відповідача
щодо відсутності у позивача
товарно-транспортних накладних при
перевезенні продукції від контрагента
позивача, є безпідставними.

Та обставина, що господарські операції
позивача з придбання товарно
-матеріальних цінностей та будівельних
матеріалів від ПП «Корекспо-Р» були
реальними, стверджується наявністю цих
товарно-матеріальних цінностей у
позивача та використанням їх в процесі
господарської діяльності за
відповідними видатковими та
податковими накладними, детально
наведеними в постанові суду першої
інстанції.

Зокрема, позивач для господарської
діяльності не має власних складських
приміщень, в зв'язку з чим ним було
укладено договори схову з ТзОВ
«Рівнерембуд» від 3.01.2008 року та від
3.01.2009 року. Факт передачі продукції на
зберігання відповідно до укладених
договорів стверджується актами
приймання товарно-матеріальних
цінностей на зберігання та актами
відвантаження продукції зі зберігання,
перерахованими судом першої інстанції
в оскаржуваній постанові.

Придбана в ПП «Корекспо-Р» продукція
була реалізована ТзОВ
«Теплопроектвантаж» за наявними в
справі видатковими накладними, які
були предметом оцінки суду першої
інстанції як докази.

Оплата позивачем придбаних
товарно-матеріальних цінностей у ПП
«Корекспо-Р» була проведена частково, а
оплата позивачу за реалізовану
продукцію була проведена покупцем
шляхом зарахування готівкових коштів
на його розрахунковий рахунок.

Відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 чинного
на час спірних правовідносин Закону
України «Про податок на додану
вартість» податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8 1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Вимоги щодо змісту податкової
накладної викладені в пп. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7
цього ж Закону, згідно якого платник
податку зобов'язаний надати покупцю
податкову накладну, що має містити
зазначені окремими рядками:

а) порядковий номер податкової
накладної; б) дату виписування
податкової накладної; в) повну або
скорочену назву, зазначену у статутних
документах юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість; г)
податковий номер платника податку
(продавця та покупця); д) місце
розташування юридичної особи або місце
податкової адреси фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість; е) опис (номенклатуру)
товарів (робіт, послуг) та їх кількість
(обсяг, об'єм); є) повну або скорочену
назву, зазначену у статутних
документах отримувача; ж) ціну поставки
без врахування податку; з) ставку
податку та відповідну суму податку у
цифровому значенні; и) загальну суму
коштів, що підлягають сплаті з
урахуванням податку.

Зміст податкових накладних, виписаних
контрагентом позивача по
господарських операціях, які є
предметом судового розгляду,
відповідає законодавству, чого не
оспорює податковий орган.

Таким чином, як валові витрати, так і
податковий кредит по господарських
операціях з ПП «Корекспо-Р» позивачем
були сформовані з дотриманням вимог
законодавства.

Посилання податкового органу на
порушення кримінальної справи проти
посадових осіб ПП «Корекспо-Р» за
ознаками фіктивного підприємництва є
безпідставним в силу відсутності
обвинувального вироку суду, яким
доведена їх вина.

З врахуванням наведеного висновки
відповідача щодо безтоварності
господарських операцій позивача з ПП
«Корекспо-Р» та нікчемності правочинів
доказами в справі не доведені, в зв'язку
з чим є безпідставними, що тягне за
собою скасування оскаржуваних
позивачем податкових
повідомлень-рішень.

Суд першої інстанції повно встановив
обставини справи, дав належну оцінку
доказам, правильно застосував норми
матеріального та процесуального права,
обґрунтовано задовольнив позовні
вимоги позивача, тому підстав для
скасування постанови та задоволення
апеляційної скарги колегія суддів не
знаходить.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст.195, 196, 198, 200, 205,
206, 254 КАС України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції в м. Рівне
залишити без задоволення.

Постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 1.12.2010 року в
справі № 2а-4721/10/1770 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:
В.М. Багрій

Судді :
Р.В. Кухтей

Д.М. Старунський