Справа № 2а/2220/96/12 (2220/1952/12)
Суддя: Леонтович К.Г.
Дата ухвалення: 2014-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" квітня 2014 р. м. Київ
К/800/12231/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі

суддів: Васильченко Н.В., Горбатюка С.А.,
Леонтович К.Г.,

розглянувши у попередньому розгляді
справу за касаційною скаргою ОСОБА_1 на
постанову Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 30 січня 2014
року у справі № 2а/2220/96/12 (2220/1952/12) за
позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України в м. Нетішині
Хмельницької області про перерахунок
пенсії, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2012р. ОСОБА_1 звернулася в суд з
позовом до управління Пенсійного фонду
України в м. Нетішині Хмельницької
області, в якому просила визнати
неправомірними дії управління
Пенсійного фонду у місті Нетішин
Хмельницької області у відмові
призначити їй пенсію державного
службовця з 30 червня 2010р. та зобов'язати
у встановленому законом порядку
призначити та перерахувати їй пенсію
державного службовця з 30 червня 2010р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
ОСОБА_1 працює суддею Нетішинського
міського суду Хмельницької області та
ІНФОРМАЦІЯ_1 досягла пенсійного 55-ти
річного віку. В червні 2010 р. вона
звернулася до відповідача із заявою
про призначення пенсії, проте пенсія
останнім призначена на загальних
підставах - за віком, чим порушені її
права, оскільки відповідно до ст.37
Закону України "Про державну службу"
має право на призначення пенсії
державного службовця.

Постановою Шепетівського
міськрайонного суду Хмельницької
області від 8 травня 2012 року позовні
вимоги задоволені.

Визнані дії управління Пенсійного
фонду України в місті Нетішин
Хмельницької області щодо не
призначення ОСОБА_1 пенсії державного
службовця відповідно до Закону України
"Про державну службу" неправомірними.
Зобов'язане управління Пенсійного
фонду України в місті Нетішин
Хмельницької області призначити та
виплатити ОСОБА_1 пенсію державного
службовця відповідно до Закону України
"Про державну службу" з 30 червня 2010р. з
урахуванням розміру виплаченої пенсії.

Постановою Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 30 січня 2014
року скасоване рішення суду першої
інстанції та відмовлено у задоволенні
позовних вимог.

Не погоджуючись з ухваленим по справі
рішенням ОСОБА_1 звернулася до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції та залишити в силі рішення
суду першої інстанції, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Перевіривши правову оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
дослідивши матеріали касаційної
скарги, проаналізувавши правильність
застосування судом норм матеріального
та процесуального права колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
вважає, що відсутні підстави для
скасування судового рішення, а
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1
досягла 55 річного віку, страховий стаж
на посаді судді станом на момент
досягнення пенсійного віку складає 18
років 9 місяців 20 днів. В червні 2010р.
ОСОБА_1 звернулася до управління
Пенсійного фонду України в м. Нетішин
Хмельницької області із заявою про
призначення пенсії за віком. При цьому,
ОСОБА_1 продовжувала працювати суддею
Нетішинського міського суду
Хмельницької області. ОСОБА_1 24.02.2012р.
звернулася до управління Пенсійного
фонду України в м. Нетішин із заявою
щодо призначення пенсії відповідно до
норм Закону України "Про державну
службу" з 30.06.2010р.

Згідно з листом-відповіддю від 07.03.2012р.
управлінням Пенсійного фонду України в
м. Нетішин Хмельницької області
позивачу призначена пенсія на
загальних підставах та відмовлено у
призначенні пенсії державного
службовця з посиланням на те, що
відповідно до Закону України "Про
державну службу" пенсії призначаються
при наявності відповідного стажу
роботи тільки за умови звільнення з
роботи.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що
Закон України "Про судоустрій та статус
суддів" не містить положень, які б
регулювали порядок пенсійного
забезпечення працюючого судді, а
робота (служба) на посадах суддів
зараховується до стажу державної
служби на рівні з роботою (службою) на
посадах державних службовців у
державних органах, передбачених
статтею 25 Закону України "Про державну
службу", тому пенсійне забезпечення
працюючих суддів повинно регулюватися
положеннями ст. 37 Закону України "Про
державну службу".

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи у задоволенні
позовних вимог суд апеляційної
інстанції виходив з того, що позивач
має право на отримання пенсії
державних службовців відповідно до
статті 37 Закону № 3723-XII лише у випадку
виходу у відставку або досягнення 65
річного віку.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновком суду
апеляційної інстанції виходячи з
наступного.

Особливий статус судді, гарантії його
незалежності визначений Конституцією
і законами України, зокрема - на час
виникнення спірних відносин - Законом
України "Про статус суддів" від 15.12.1992 №
2862-XII (Далі - Закон № 2862-XII).

Згідно ч.2 ст.1 Закону № 2862-XII судді є
посадовими особами судової влади, які
відповідно до Конституції України
наділені повноваженнями здійснювати
правосуддя і виконувати свої обов'язки
на професійній основі в
Конституційному Суді України та судах
загальної юрисдикції.

Відповідно ст.1 Закону України "Про
державну службу" від 16.12.1993 № 3723-XII (Далі
- Закон № 3723-XII) державна служба в
Україні визначена як професійна
діяльність осіб, які займають посади в
державних органах та їх апараті щодо
практичного виконання завдань і
функцій держави та одержують заробітну
плату за рахунок державних коштів.

Згідно ст.2 Закону № 3723-XII посада - це
визначена структурою і штатним
розписом первинна структурна одиниця
державного органу та його апарату, на
яку покладене встановлене
нормативними актами коло службових
повноважень.

Аналіз зазначених норм дає підстави
вважати, що суддя, на якого поширюється
дія положень статей 1, 2 Закону № 3723-XII, є
державною службовою особою, яка
здійснює функції представника
державної судової влади на постійній
основі, наділений повноваженнями
здійснювати правосуддя та одержує
суддівську винагороду за рахунок
державних коштів.

Статтею 23 Закону № 3723-XII встановлений
граничний вік перебування на державній
службі, який на час виникнення спірних
відносин становив 60 років для
чоловіків і 55 років для жінок. Крім
того, вказаною статтею визначено, що у
разі необхідності керівник державного
органу за погодженням з начальником
Головного управління державної служби
при Кабінеті Міністрів України може
продовжити термін перебування на
державній службі, але не більш як на
п'ять років. У виняткових випадках
після закінчення цього терміну
державні службовці можуть бути
залишені на державній службі лише на
посадах радників або консультантів за
рішенням керівника відповідного
державного органу.

Граничний вік перебування на державній
службі фактично є пенсійним віком для
цієї категорії працівників.

Пенсійне забезпечення державних
службовців регулюється статтею 37
Закону № 3723-XII, яка, зокрема, визначає
підстави для виходу на пенсію
державних службовців та її розмір, а
також передбачає, що пенсія державному
службовцю виплачується незалежно від
його заробітку (прибутку), одержуваного
після виходу на пенсію.

Аналіз статей 23 та 37 зазначеного Закону
дає підстави для висновку, що особи, які
досягли пенсійного віку, мають право на
отримання пенсії державних службовців
(за наявності відповідних підстав) та
продовження терміну перебування на
державній службі (за наявності
погодження Начальника Головного
управління державної служби при
Кабінеті Міністрів України).

Чинна редакція наведених статей Закону
№ 3723-XII (текст статті 37 у редакції
Закону України від 8 липня 2011 року №
3668-VI "Про заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи" (Далі - Закон № 3668-VI))
передбачає, що пенсійний вік державних
службовців та граничний вік
перебування на державній службі, який
на сьогодні становить 65 років, не
збігаються. Крім того, статтею 37 цього
Закону встановлено, що особі, якій
призначена пенсія відповідно до цієї
статті та яка продовжує працювати на
державній службі, виплачується пенсія
у розмірі, обчисленому відповідно до
Закону України від 9 липня 2003 року №
1058-IV "Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" (Далі - Закон №
1058-IV), а після звільнення - у розмірі,
обчисленому відповідно до Закону №
3723-XII.

Конституцією України та Законом № 2862-XII
визначений граничний вік перебування
судді на посаді - 65 років.

Згідно статтею 37 Закону № 3723-XII пенсія
державному службовцю виплачується
незалежно від його заробітку
(прибутку), одержуваного після виходу
на пенсію.

Відповідно ч. 2 ст. 5 КАС України
провадження в адміністративних
справах здійснюється відповідно до
закону, чинного на час вчинення окремої
процесуальної дії, розгляду і
вирішення справи.

Судами встановлено, що ОСОБА_1
звернулася із заявою про призначення
пенсії відповідно до Закону України
"Про державну службу" лише 24.02.2012р.,
тобто після набранням чинності Закон №
3668-VI(1 жовтня 2011 року), яким внесені
зміни до ст. 37 Закону України "Про
державну службу".

Таким чином, дії управління Пенсійного
фонду у місті Нетішин Хмельницької
області по призначенню пенсії ОСОБА_1 у
розмірі, обчисленому відповідно до
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" та відмові у призначенні
ОСОБА_1 пенсії державного службовця з 30
червня 2010р. є правомірними.

Враховуючи викладене, суд апеляційної
інстанції дійшов вірного висновку про
відсутність підстав задоволення
позовних вимог.

Згідно ч.3 ст.220-1 КАС України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Колегія суддів вважає, що доводи
касаційної скарги не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом норм матеріального чи
процесуального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи.

З урахуванням викладеного, судом
апеляційної інстанції винесене
законне і обґрунтоване рішення,
постановлене з дотриманням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Постанову Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 30 січня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через 5
днів після направлення її копій особам,
які беруть участь у справі і може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав передбачених ст.ст.237-239 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді:

(підписи)

З оригіналом згідно

помічник судді
М.В. Дрибас