Справа № 825/1072/14
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2014-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 квітня 2014 року
Чернігів Справа №
825/1072/14

Чернігівський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючої судді
Соломко І.І.,

за участю секретаря
Розмовенко А.О.,

позивача
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Чернігові, Головного управління
державної казначейської служби
України у Чернігівській області про
визнання дій протиправними та
стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Чернігівського
окружного адміністративного суду з
позовом до Управління Пенсійного фонду
України в м. Черніові, Головного
управління Державної казначейської
служби України у Чернігівській
області, в якому просить суд визнати
неправомірними дії управління
Пенсійного фонду України в м. Чернігові
щодо відмови у поверненні безпідставно
сплаченого збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування з
операції купівлі-продажу нерухомого
майна в розмірі 752,15 грн.; стягнути з
Державного бюджету України на її
користь суму безпідставно сплаченого
збору на обов'язкове державне пенсійне
страхування з операції купівлі-продажу
нерухомого майна в розмірі 752,15 грн. та
суму сплаченого судового збору і
витрат, пов'язаних з розглядом справи,
на загальну суму 247,05 грн.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що
позивач придбала двокімнатну квартиру
за адресою: АДРЕСА_1. При оформленні
договору купівлі-продажу вказаної
квартири позивачем сплачено 752,15 грн.
збору на обов'язкове державне пенсійне
страхування з операції купівлі -
продажу нерухомого майна у розмірі 1%
від його вартості, про що свідчить
відповідна квитанція №6/11 від 31.01.2014.
Позивач вважає, що збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування з
операцій купівлі-продажу нерухомого
майна ними сплачувався безпідставно,
оскільки вона придбала житло вперше, а
тому відповідно до вимог чинного
законодавства не є платником
вищевказаного збору. Однак, після
звернення із відповідною заявою,
Управління Пенсійного фонду України в
м. Чернігові відмовило позивачу в
поверненні їй помилково сплачену суму
збору на обов'язкове державне пенсійне
страхування. У зв'язку з наведеним,
позивач просить суд визнати
протиправними дії управління
Пенсійного фонду України в м. Чернігові
щодо відмови у поверненні безпідставно
сплаченого збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування з
операції купівлі-продажу нерухомого
майна в розмірі 752,15 грн., та стягнути з
Державного бюджету України вказані
кошти.

В судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримала в повному обсязі, з
мотивів викладених в позовній заяві,
просила позов задовольнити.

Представники відповідачів в судове
засідання не з'явились, про час, дату та
місце розгляду справи повідомлені
належним чином, надали заяви про
розгляд справи у їх відсутності. Крім
того, відповідачі надали письмові
заперечення на адміністративний позов,
в яких виклали свою позицію проти
доводів позивача та просять суд
відмовити в задоволенні позову в
повному обсязі, посилаючись на те, що
діяли в межах та в порядку, визначеному
чинним законодавством України.

Заслухавши пояснення позивача,
дослідивши матеріали справи, суд
встановив наступні обставини.

31.01.2014 між ОСОБА_2 (продавцем) і
позивачем, ОСОБА_1 (покупцями), укладено
договір купівлі-продажу двокімнатної
квартири за адресою: АДРЕСА_1, який
посвідчено приватним нотаріусом
Чернігівського міського нотаріального
округу ОСОБА_3, та зареєстровано в
реєстрі за №264 (а.с.6-7).

Відповідно до умов цього договору
загальна ціна придбаної позивачем
квартири становила 75214,83,00 грн.

Судом також встановлено, що перед
укладенням вищезазначеного договору
купівлі-продажу квартири позивач
сплатила збір на обов'язкове державне
пенсійне страхування з операцій
купівлі-продажу майна у розмірі 1% від
вартості придбаного нею житла, а саме:
752,15 грн., що підтверджується квитанцією
№6/11 від 31.01.2014 (а.с.15).

31.01.2014 позивач зареєструвала право
власності на належну їй квартиру за
адресою: АДРЕСА_1 та одержала витяг про
державну реєстрацію права власності №
17140743, номер запису про право власності -
10515427 (а.с.8).

11.03.2014 позивач, будучи зареєстрованою
за адресою: АДРЕСА_1, - звернулася до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Чернігові щодо повернення
сплаченого ним збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування з
операцій купівлі-продажу нерухомого
майна у сумі 752,15 грн., надавши
відповідний перелік документів, які
підтверджують факт придбання ним
квартири, реєстрацію права власності
на нерухоме майно, сплату збору, а також
довідку Комунального підприємства
«Чернігівське міжміське бюро
технічної інвентаризації» (а.с.9).

Однак, листом за №5563/02 від 21.03.2014
Управління Пенсійного фонду України в
м. Чернігові відмовило позивачу у
поверненні збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування з
операцій купівлі-продажу нерухомого
майна, посилалось на відсутність для
цього правових підстав та відсутність
у Пенсійного фонду України інформації
щодо реєстрації права власності
громадян на нерухоме майно (а.с.10).

Вищезазначена відмова Управління
Пенсійного фонду і стала підставою для
подальшого звернення позивача до суду
із даним позовом.

Заслухавши пояснення позивача,
перевіривши матеріали справи,
розглянувши доводи, викладені в позові,
та надавши їм належну правову оцінку,
проаналізувавши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, у їх
сукупності, суд вважає, що позовні
вимоги підлягають частковому
задоволенню, з огляду на наступне.

Предметом судового розгляду в даній
адміністративній справі є позовні
вимоги про стягнення з Державного
бюджету України зайво сплаченого
позивачем збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування з
операції купівлі-продажу нерухомого
майна.

Згідно з положеннями статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Порядок справляння та використання
збору на обов'язкове державне пенсійне
страхування визначає Закон України
«Про збір на обов'язкове державне
пенсійне страхування» від 26.06.1997
№400/97-ВР.

Відповідно до пункту 9 статті 1 Закону
України "Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування" -
платниками збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування є
підприємства, установи, організації
незалежно від форм власності та
фізичні особи, які придбавають
нерухоме майно, за винятком державних
підприємств, установ, організацій, що
придбавають нерухоме майно за рахунок
бюджетних коштів, установ та
організацій іноземних держав, що
користуються імунітетом і привілеями
згідно із законами та міжнародними
договорами України, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, а також громадяни, які
придбавають житло і перебувають у
черзі на одержання житла або
придбавають його вперше.

Нерухомим майном визнається жилий
будинок або його частина, квартира,
садовий будинок, дача, гараж, інша
постійно розташована будівля, а також
інший об'єкт, що підпадає під
визначення групи 3 основних засобів та
інших необоротних активів згідно з
Податковим кодексом України.

Пунктом 8 статті 2 Закону України «Про
збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування» передбачено що, об'єктом
оподаткування для платників збору
визначених пунктом 9 статті 1 цього
Закону, є вартість нерухомого майна,
зазначена в договорі купівлі-продажу
такого майна.

Відповідно до пункту 10 статті 4 Закону
України «Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування» - на
обов'язкове державне пенсійне
страхування для підприємств, установ
та організацій незалежно від форм
власності та фізичних осіб, які
придбавають нерухоме майно
встановлюються ставки збору на рівні 1
відсотка від вартості нерухомого
майна, зазначена в договорі
купівлі-продажу такого майна.

Питання сплати збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування з
окремих видів господарських операцій
згідно із Законом України «Про збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування» врегульовані Порядком
сплати збору на обов'язкове державне
пенсійне страхування з окремих видів
господарських операцій, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 03.11.1998 № 1740 (надалі по тексту -
Порядок №1740).

Згідно з пунктом 15-1 Порядку №1740, який
містить положення аналогічні за
змістом положенням вищенаведених
статей Закону України «Про збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування», - збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування з
операцій купівлі-продажу нерухомого
майна сплачується підприємствами,
установами, організаціями незалежно
від форм власності та фізичними
особами, які придбавають нерухоме
майно, у розмірі 1 відсотка від вартості
нерухомого майна, зазначеної в
договорі купівлі-продажу такого майна,
за винятком державних підприємств,
установ і організацій, що придбавають
нерухоме майно за рахунок бюджетних
коштів, установ та організацій
іноземних держав, що користуються
імунітетами і привілеями згідно із
законами та міжнародними договорами
України, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України, а також
громадян, які придбавають житло і
перебувають у черзі на одержання житла
або придбавають житло вперше.

Таким чином, із загального правила про
обов'язковість сплати збору при
придбанні нерухомого майна
законодавцем встановлено два винятки:
громадяни, які придбавають житло і
перебувають на черзі на одержання
житла, та громадяни, які придбавають
житло вперше.

Відповідно пункту 15-3 Порядку №1740 -
нотаріальне посвідчення або
реєстрація на біржі договорів
купівлі-продажу нерухомого майна
здійснюється за наявності
документального підтвердження сплати
збору на обов'язкове державне пенсійне
страхування з операцій купівлі-продажу
нерухомого майна.

Поряд з цим, станом на час придбання
позивачами нерухомого майна, так само
як і станом на час розгляду справи, в
Україні відсутній механізм перевірки
інформації про те, чи вперше особа
придбала нерухомість.

Зокрема, на сьогоднішній день в Україні
не існує єдиної бази, за допомогою якої
можна визначити первинне придбання
нерухомого майна особою, а також не
існує органу, компетентного видавати
довідки на підтвердження обставин
первинного придбання житла. При цьому,
інформацією щодо прав власності на
нерухоме майно - не володіє також і
Пенсійний фонд України.

В той же час, запроваджуючи певний
механізм правового регулювання
відносин, Держава зобов'язана
забезпечити його реалізацію. В
протилежному ж випадку - всі негативні
наслідки відсутності належного
правового регулювання покладаються
саме на державу.

Суд звертає увагу на те, що питання
стосовно механізму перевірки
інформації про те, чи вперше особа
придбала нерухомість, - було предметом
звернення Пенсійного фонду України до
Конституційного Суду України з
проханням дати тлумачення терміна
«придбавають житло вперше», що
міститься у пункті 9 частини першої
статті 1 Закону України «Про збір на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», визначивши коло осіб,
яких необхідно вважати такими, що
придбавають житло вперше.

Ухвалою Конституційного Суду України
від 23.03.00 № 29-у/2000 відмовлено у
відкритті конституційного провадження
у справі через відсутність у
Пенсійного фонду України права на
конституційне подання та
непідвідомчість Конституційному Суду
України питання, порушеного у поданні.

Відповідно до статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Нормами частини другої статті 72
Кодексу адміністративного судочинства
України обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень - покладено на відповідача,
якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Таким чином, за відсутності на даний
час відповідного правового механізму
перевірки інформації про факт
придбання нерухомості вперше саме
держава, в особі Пенсійного фонду
України як уповноваженого суб'єкта
владних повноважень, зобов'язана
доводити той факт, що у кожному
конкретному випадку особа, що
зобов'язана сплачувати збір на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, придбала житло не вперше.

При цьому, відсутність в Україні єдиної
системи реєстрації прав на нерухоме
майно та позбавлення можливості
Пенсійного фонду України та його
територіальних відділень можливості
встановити придбання житла конкретною
особою вперше, не може ставитись в
провину особі, оскільки невизначення
порядку виконання законодавчо
закріплених норм - не може впливати на
порушення прав громадян, які наділені
такими правами.

За таких обставин, саме органи
Пенсійного фонду України зобов'язані
довести, що конкретні особи -
придбавають житло не вперше.

Відповідно до частини першої статті 138
Кодексу адміністративного судочинства
України предметом доказування є
обставини, яким обґрунтовуються
позовні вимоги чи заперечення або які
мають інше значення для вирішення
справи та які належить встановити при
ухваленні судового рішення у справі.

В ході розгляду даної справи судом
досліджено ряд письмових доказів,
наданих суду на підтвердження позиції
учасників адміністративного процесу з
приводу заявленого позову.

При цьому, оцінюючи наявну в матеріалах
справи довідку КП «Чернігівське
міжміське бюро технічної
інвентаризації» №22074 від 27.02.2014 (а.с.11),
суд зазначає, що позивач станом на
31.12.2012 не має зареєстрованого права
власності на об'єкти нерухомості (а.с.11).

Також згідно інформаційної довідки з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно від 10.04.2014 у позивача
будь-яке інше нерухоме майно, крім
придбаної квартири в АДРЕСА_1,
відсутнє(а.с.38-39).

Будь-яких належних та допустимих
доказів, які б спростовували
твердження позивача про придбання ним
житла вперше, відповідачами - не надано.

За наведених обставин суд приходить до
переконання, що позивач дійсно вперше
придбав житло (за договором
купівлі-продажу від 31.01.2014) та при
оформленні документів безпідставно
(помилково) сплатила збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування з операцій купівлі-продажу
нерухомого майна в розмірі 1% від
вартості придбаного ними майна.

Відтак, позивач має право на повернення
суми сплаченого ним збору на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування - як помилково сплаченого,
за відсутності обов'язку здійснювати
такий платіж.

Водночас, вирішуючи питання про
стягнення коштів у розмірі 752,15грн. з
Державного бюджету України, - то суд
приходить до висновку про неможливість
задоволення таких вимог саме в той
спосіб, у який просить позивач, з огляду
на наступне.

Зокрема, як встановлено в ході розгляду
справи, станом на момент звернення до
суду позивача із даним позовом,
Управління Державної казначейської
служби України у Чернігівській області
не отримувало жодних заяв позивача чи
подання від органів, які повинні
забезпечувати надходження платежів до
бюджету, для повернення на користь
позивачів помилково або надмірно
зарахованих до бюджету податків,
зборів (обов'язкових платежів).

Вказане свідчить про те, що у процесі
виконання своїх функціональних
обов'язків Управління Державної
казначейської служби України у
Чернігівській області, жодним чином не
порушило прав та охоронюваних законом
інтересів позивача, та ніяких
незаконних чи протиправних дій
відносно позивача - не вчиняло.

Відтак, - у суду немає правових підстав
для стягнення із вказаного відповідача
суми в розмірі 752,15грн.

Поряд з цим, суд звертає увагу на те, що
частиною 2 статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства
України, визначено, що суд розглядає
адміністративні справи не інакше як за
позовною заявою, поданою відповідно до
цього Кодексу, і не може виходити за
межі позовних вимог. Суд може вийти за
межі позовних вимог тільки в разі, якщо
це необхідно для повного захисту прав,
свобод та інтересів сторін чи третіх
осіб, про захист яких вони просять.

Тому при вирішенні даного спору, суд
звертає увагу на наступні положення
чинного законодавства.

Частиною другою статті 45 Бюджетного
кодексу України передбачено, що
центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, веде бухгалтерський
облік усіх надходжень Державного
бюджету України та за поданням органів,
що контролюють справляння надходжень
бюджету, здійснює повернення коштів,
помилково або надміру зарахованих до
бюджету.

Органи стягнення у відповідності до
пункту 39 статті 2 Бюджетного кодексу
України - органи, що контролюють
справляння надходжень бюджету, - органи
державної влади, а також органи
місцевого самоврядування,
уповноважені здійснювати контроль за
правильністю та своєчасністю
справляння податків і зборів
(обов'язкових платежів), інших
надходжень бюджету. Постановою
Кабінету Міністрів України «Деякі
питання ведення обліку податків і
зборів (обов'язкових платежів) та інших
доходів бюджету» від 16.02.2011 № 106,
Пенсійний фонд України зазначено в
переліку органів, що контролюють
справляння надходжень бюджету при
купівлі - продажу нерухомого майна.

Відповідно до Порядку казначейського
обслуговування доходів та інших
надходжень державного бюджету,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 29.01.2013 року №43,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 19.02.2013 за № 291/22823,
органи Державного казначейства
України у процесі казначейського
обслуговування державного бюджету за
доходами та іншими надходженнями
формують розрахункові документи і
здійснюють повернення коштів,
помилково або надміру зарахованих до
бюджету, за поданням органів, що
контролюють справляння надходжень
бюджету та здійснюють безспірне
списання коштів державного бюджету на
підставі виконавчого документа у
порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України.

Таким чином, оскільки збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування в розмірі 1% від вартості
придбаного нерухомого майна, позивачем
сплачено помилково, то за відсутності
обов'язку здійснювати такий платіж, -
суд приходить до висновку, що сплачена
ним при нотаріальному оформленні
договору купівлі-продажу вперше
придбаного житла кошти підлягають
поверненню з Державного бюджету
України.

Поряд цим таке повернення коштів - може
відбуватись лише за дотримання ряду
умов, визначених чинним
законодавством.

Так, на даний час, процедуру повернення
коштів, помилково або надміру
зарахованих до державного та місцевих
бюджетів, а саме: податків, зборів
(обов'язкових платежів) та інших
доходів бюджету, коштів від повернення
до бюджетів бюджетних позичок,
фінансової допомоги, наданої на
поворотній основі, та кредитів, у тому
числі залучених державою або під
державні гарантії, - визначає Порядок
повернення коштів, помилково або
надміру зарахованих до державного та
місцевих бюджетів, затверджений
наказом Державного казначейства
України від 10.12.2002 № 226, зареєстрований
в Міністерстві юстиції України 25.12.2002
за №1000/7288 (надалі по тексту - Порядок
№226) .

Відповідно до пункту 5 даного Порядку
№226 - Повернення помилково або надміру
зарахованих до бюджету податків,
зборів (обов'язкових платежів) та інших
доходів бюджетів здійснюється за
поданням органів, що контролюють
справляння надходжень бюджету. Подання
надається до органу Державного
казначейства України за формою,
передбаченою відповідними спільними
нормативно-правовими актами
Державного казначейства України та
органів, що контролюють справляння
надходжень бюджету, з питань
повернення помилково або надміру
зарахованих до бюджету коштів, або в
довільній формі на офіційному бланку
установи, за підписом керівника
установи або його заступників
відповідно до їх компетенції з
обов'язковим зазначенням такої
інформації: обґрунтування
необхідності повернення коштів з
бюджету, найменування (П. І. Б.) платника,
ідентифікаційного коду за ЄДРПОУ або
реєстраційного номера облікової
картки платника податків з ДРФО, або
серії та номера паспорта (для фізичних
осіб, які через свої релігійні
переконання відмовляються від
прийняття реєстраційного номера
облікової картки платника податків та
офіційно повідомили про це відповідний
орган державної податкової служби і
мають відмітку у паспорті), суми
платежу, що підлягає поверненню, дати
та номера розрахункового документа,
який підтверджує перерахування коштів
до відповідного бюджету. Подання в
довільній формі надається платником до
органу Державного казначейства
України разом із його заявою про
повернення коштів з бюджету та
оригіналом або копією розрахункового
документа (квитанції, платіжного
доручення тощо), який підтверджує
перерахування коштів до бюджету. Заява
про повернення коштів з бюджету, яка
подається до відповідного органу
Державного казначейства України,
складається платником у довільній
формі з обов'язковим зазначенням такої
інформації: причини повернення коштів
з бюджету, найменування (П. І. Б.)
платника, ідентифікаційного коду за
ЄДРПОУ, реєстраційного номера
облікової картки платника податків з
ДРФО, або серії та номера паспорта (для
фізичних осіб, які через свої релігійні
переконання відмовляються від
прийняття реєстраційного номера
облікової картки платника податків та
офіційно повідомили про це відповідний
орган державної податкової служби і
мають відмітку у паспорті), адреси та
номера контактного телефону, суми
платежу, що підлягає поверненню,
способу перерахування коштів з бюджету
- у безготівковій формі із зазначенням
реквізитів рахунку одержувача коштів
або готівкою шляхом оформлення чека чи
поштовим переказом на адресу,
визначену в цій заяві.

Відповідно до підпункту 7 пункту 4
Положення про Державну казначейську
службу України, затвердженого Указом
Президента України від 13.04.2011 № 460/2011,
казначейство України відповідно до
покладених завдань здійснює
повернення коштів, помилково або
надміру зарахованих до бюджету, за
поданням органів, що контролюють
справляння надходжень бюджету.

Згідно із додатком до постанови
Кабінету міністрів України від 16.02.2011
№106 «Деякі питання ведення обліку
податків і зборів (обов'язкових
платежів) та інших доходів бюджету»,
контроль за справлянням (стягненням) до
бюджету надходжень, що обліковуються
за кодом доходів бюджету 24140500 «Збір з
операцій придбання (купівлі-продажу)
нерухомого майна» покладено на
Пенсійний фонд України.

При цьому законодавством визначено, що
повернення коштів, помилково або
надміру зарахованих до державного та
місцевих бюджетів, - передбачає
звернення платника з заявою про
повернення коштів до відповідних
органів, що контролюють надходження
платежу, для ініціювання внесення
подання до органу Державної
казначейської служби України. Тобто,
першочергово платник має звернутися до
відповідного контролюючого органу про
повернення помилково зарахованих
платежів, і лише у випадку відмови -
звертається до суду за захистом своїх
прав та інтересів.

Як вже було зазначено вище, - судом
встановлено, що позивач зверталась до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Чернігові із заявою про повернення
сплаченого нею збору, однак у
поверненні таких коштів останнім
відмовлено листом № 5563/02 від 21.03.2014.

Відповідно до частини третьої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Вирішуючи даний спір, суд виходить з
того, що під час укладання договору
купівлі-продажу житла позивач
відповідну суму збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування з
операцій купівлі-продажу майна -
сплатила самостійно, з метою
нотаріального посвідчення та
подальшої реєстрації договору
купівлі-продажу двокімнатної квартири,
оскільки Законом України «Про збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування» передбачено, що
нотаріальне посвідчення договору
купівлі-продажу нерухомого майна
здійснюється при наявності сплати
збору до Пенсійного фонду, який
сплачується фізичною особою в разі
купівлі-продажу нерухомого майна. При
цьому, будь-яких примусових дій, які б
порушували права чи інтереси позивача,
відповідач (орган Пенсійного фонду
України) - не вчиняв.

А тому, оскільки сплата збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування з операцій купівлі-продажу
майна з боку позивача була самостійною,
і відповідач при розгляді заяви
позивача позбавлений був можливості
здійснити в належному обсязі перевірку
фактів придбання позивачем житла
вперше чи придбання ними житла в
минулому, - то суд приходить до
переконання, що Управління Пенсійного
фонду України в м. Чернігові - в силу
незалежних від нього обставин
правомірно виходив з того, що він
позбавлений можливості зробити
самостійний і беззаперечний висновок
про придбання позивачем житла вперше.

Відтак, жодної неправомірності дій, що
виразилися у наданні позивачу відмови
у поверненні збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування з
операцій купівлі-продажу нерухомого
майна (викладеної у листі за №5563/02 від
21.03.2014) з боку Управління Пенсійного
фонду України в м. Чернігові - суд не
вбачає.

Водночас, суд підкреслює, що засіб
юридичного захисту має бути
ефективним, як на практиці, так і за
законом.

Так, при розгляді справи було б
неприйнятно враховувати право на
ефективний засіб захисту, а саме,
запобігання порушенню або припиненню
порушення з боку суб'єкта владних
повноважень, а так само встановлення
механізму відновлення, поновлення
порушеного права, без його практичного
застосування. Таким чином, обов'язковим
є практичне застосування ефективного
механізму захисту. Протилежний підхід
суперечитиме принципу верховенства
права.

Відповідно до частини першої статті 9
Кодексу адміністративного судочинства
України - суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України.

Оскільки, законодавством визначено
порядок повернення коштів, помилково
або надміру зарахованих до державного
та місцевих бюджетів, який передбачає
звернення платника з заявою про
повернення коштів до відповідних
органів, що контролюють надходження
платежу, для ініціювання внесення
подання до органу Державної
казначейської служби України, та
враховуючи необхідність повного
захисту прав, свобод та інтересів
позивача, - суд вважає можливим вийти за
межі позовних вимог, зобов'язавши
Управління Пенсійного фонду України в
м. Чернігові подати до Управління
Державної казначейської служби
України у м. Чернігові відповідне
подання про повернення позивачу
помилково сплаченої суми збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування з операцій купівлі-продажу
нерухомого майна (752,15 грн.).

В даному випадку, зважаючи відсутність
в органів Пенсійного фонду України в
силу незалежних від них обставин
можливості зробити самостійний і
беззаперечний висновок про придбання
позивачами житла вперше, а також на те,
що такі обставини встановлені у
визначеному законом порядку саме в
ході розгляду даної судової справи,-
прийняття судом такого рішення про
зобов'язання відповідача - Управління
Пенсійного фонду України в м. Чернігові
сформувати та подати до органу
Державної казначейської служби в м.
Чернігові відповідне подання - є єдиним
по своїй суті способом відновлення
прав позивача, ефективним механізмом
захисту таких прав, який відповідатиме
принципу верховенства права, не лише з
боку суду, але й з боку відповідачів,
які є суб'єктами владних повноважень.

Що стосується витрат, які просить
позивач стягнути з Державного бюджету
України на її користь в сумі 64,35 грн. за
отримання довідки КП «Чернігівське
міжміське бюро технічної
інвентаризації» №22074 від 27.02.2014, то суд
зазначає, що зазначені кошти не
надходили до бюджету та сплачувалися
позивачем в якості плати за послуги,
надані окремим господарюючим
суб'єктом, а тому не підлягають
поверненню.

З огляду на зазначене, позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню та у
спосіб, наведений вище.

Відповідно до частини третьої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Керуючись статтею 124 Конституції
України, статтями 9, 11, 71, 94, 158 - 163, 165
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1, -
задовольнити частково.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в м. Чернігові сформувати
та подати до Управління Державної
казначейської служби України у м.
Чернігові подання про повернення
ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер -
НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_2, виданий
Ріпкинським РВ УМВС України у
Чернігівській області 23.09.2011) збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування з операцій купівлі-продажу
нерухомого майна - у розмірі 752 грн.
(сімсот п'ятдесят дві) грн. 15 коп.,
сплаченого згідно квитанції №6/11 від
31.01.2014.

В задоволенні решти позовних вимог, -
відмовити.

Стягнути з Державного бюджету (р/р
4002, отримувач - УДКСУ у м.
Чернігові Державний бюджет, код СДРПОУ
- 38054398, банк - ГУДКСУ у Чернігівській
області, МФО 853592) на користь ОСОБА_1
(ідентифікаційний номер - НОМЕР_1)
судові витрати в розмірі 91,35 грн.

Постанова суду набирає законної сили в
порядку статей 167, 186 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до Київського
апеляційного адміністративного суду
протягом десяти днів з дня отримання її
копії.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення.

Суддя
І.І. Соломко