Справа № 872/1865/13
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2013-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

03 грудня 2013 рокусправа №
1118/8876/12(2а/1118/996/12)

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Сафронової С.В.

суддів:
Поплавського В.Ю. Чепурнова Д.В.

за участю секретаря судового
засідання: Манцова Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову
Олександрійського міськрайонного суду
Кіровоградської області від 18 грудня
2012 року

у адміністративній справі №
1118/8876/12 (2а/1118/996/12) за позовом ОСОБА_1 до
Олександрійської міської ради про
незаконність та скасування рішення, -

в с т а н о в и л а :

Постановою Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 18 грудня 2012 року відмовлено
у задоволені адміністративного позову
ОСОБА_1 про протиправність
бездіяльності Олександрійської
міської ради, яка полягає в
недотриманні обов'язку оприлюднити у
встановлений законом 20-денний термін
проекту рішення № 757 від 04.10.2012 року
«Про внесення змін до міського бюджету
на 2012 рік», та скасування зазначеного
рішення Олександрійської міської ради
№ 757 від 04.10.2012 року і стягнення з
відповідача по справі судових витрат
на його користь.

Зазначена постанова суду першої
інстанції оскаржена позивачем по
справі з підстав порушення норм
матеріального права, та неврахування
обставин, що мають суттєве значення для
правильного вирішення спору у цій
справі по суті, у зв'язку з чим просить
її скасувати та прийняти нову
постанову про задоволення його вимог у
повному обсязі.

Апеляційна скарга позивача мотивована
тим, що суд першої інстанції не взяв до
уваги, що прийняте відповідачем
рішення № 757 від 04.10.2012 року є
нормативно-правовим актом, який
стосується значного числа осіб та
вплинуло на права та інтереси значного
числа осіб, оскільки було внесено зміни
до міського бюджету, і відповідно
зобов'язувало відповідача оприлюднити
проект цього рішення не пізніше як за 20
робочих днів до дати його розгляду.
Вказує, що бездіяльність відповідача
стосовно оприлюднення проекту
вказаного рішення призвело до
порушення його права на доступ до
публічної інформації, гарантоване ст.3
Закону України «Про доступ до
публічної інформації», внаслідок чого
він втратив можливість ініціювати та
здійснити громадське обговорення
проекту рішення, та звернутися до
міськради з пропозиціями про внесення
змін до нього, тобто, він був
позбавлений у законний спосіб вплинути
на прийняття відповідачем рішення.
Посилаючись на те, що оскаржуване ним у
цій справі рішення відповідача було
прийнято не у спосіб, що передбачений
Конституцією та законами України, тому
підлягає скасуванню.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання не з'явились, про дату,
час і місце апеляційного розгляду були
повідомлені належним чином, тому,
колегія суддів, у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України, вважає за можливе
розглядати справу за їхньої
відсутності.

Проаналізувавши матеріали справи та
доводи апеляційної скарги, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування судом норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, а постанова суду першої
інстанції не підлягає скасуванню,
виходячи з нижченаведеного.

Як вбачається з матеріалів справи,
предметом оскарження у цій справі є
рішення Олександрійської міської ради
№ 757 від 04.10.2012 року «Про внесення змін
до міського бюджету на 2012 рік»,
підставою для скасування якого, за
твердженням позивача є недотримання
відповідачем процедури його прийняття,
вимог ч.3 ст.15 Закону України «Про
доступ до публічної інформації», та
порушення його права на обговорення
проекту рішення органу місцевого
самоврядування.

Вирішуючи спір у цій справі, суд першої
інстанції виходив з того, що
оскаржуваним у цій справі рішенням
виконкому, не порушуються права
заявника, що гарантовані ст. 39
Конституції України, оскільки
зазначеним рішенням не
встановлювалися обмеження цих прав, а
було надано лише рекомендацію щодо
порядку їх реалізації, яка не має
обов'язкового характеру, тобто не
покладає на заявника певного обов'язку,
не встановлює будь-якої заборони
здійснення права і санкцій за
недотримання встановленого рішенням
порядку.

Судова колегія погоджується з
висновками суду першої інстанції та
вважає, що звернення позивача до суду з
позовом у цій справі пов'язано з
помилковим розумінням ним норм
матеріального права, яким регулюються
спірні правовідносини.

Відповідно до ст. 140 Конституції
України місцеве самоврядування є
правом територіальної громади -
жителів села чи добровільного
об'єднання у сільську громаду жителів
кількох сіл, селища та міста -
самостійно вирішувати питання
місцевого значення в межах Конституції
і законів України.

Місцеве самоврядування здійснюється
територіальною громадою в порядку,
встановленому законом, як
безпосередньо, так і через органи
місцевого самоврядування: сільські,
селищні, міські ради та їх виконавчі
органи.

Відповідно до ст.2 Закону України "Про
місцеве самоврядування в
Україні"місцеве самоврядування в
Україні - це гарантоване державою право
та реальна здатність територіальної
громади - жителів села чи добровільного
об'єднання у сільську громаду жителів
кількох сіл, селища, міста - самостійно
або під відповідальність органів та
посадових осіб місцевого
самоврядування вирішувати питання
місцевого значення в межах Конституції
і законів України.

Місцеве самоврядування здійснюється
територіальними громадами міст як
безпосередньо, так і через міські ради
та їх виконавчі органи.

Статтею 59 вказаного Закону, рада в
межах своїх повноважень приймає
нормативні та інші акти у формі рішень,
а акти органів та посадових осіб
місцевого самоврядування, які
відповідно до закону є регуляторними
актами, розробляються, розглядаються,
приймаються та оприлюднюються у
порядку, встановленому Законом України
"Про засади державної регуляторної
політики у сфері господарської
діяльності".

Згідно ст.12 Закону України «Про засади
державної регуляторної політики у
сфері господарської діяльності»
офіційному оприлюдненню в друкованих
засобах масової інформації
відповідних рад, або (у разі їх
відсутності) у місцевих друкованих
засобах масової інформації, визначених
цими органами та посадовими особами, не
пізніш як у десятиденний строк після їх
прийняття та підписання підлягають
регуляторні акти, прийняті органами та
посадовими особами місцевого
самоврядування.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.97 Бюджетного
кодексу України, у Державному бюджеті
України можуть передбачатися такі
трансферти місцевим бюджетам, як
субвенції на здійснення державних
програм соціального захисту. Частиною
другою вказаної норми чітко
передбачено, що порядок та умови
надання субвенцій з державного бюджету
місцевим бюджетам визначаються КМУ.

Тобто, висновки суду першої інстанції
про те, що питання надання та отримання
субвенцій з державного бюджету чітко
прописаний Бюджетним кодексом України,
і відповідно додаткового обговорення
чи оприлюднення не потребує - є
правильними, та доводами апеляційної
скарги позивача не спростовуються.

Окремо, судова колегія зазначає, що у
відповідності до ч. 2 ст. 171 КАС України
право оскаржити нормативно-правовий
акт мають особи, щодо яких його
застосовано, а також особи - суб'єкти
правовідносин, у яких буде застосовано
цей акт. Тобто, особа (позивач) повинна
довести факт застосування до неї
оскаржуваного нормативно-правового
акта або те, що вона є суб'єктом
відповідних відносин, на які
поширюється дія цього акта.

Згідно Постанови Пленуму Вищого
адміністративного суду України № 2 від
06.03.2008 р. "Про практику застосування
адміністративними судами окремих
положень Кодексу адміністративного
судочинства України під час розгляду
адміністративних справ" приписи
зазначеної статті є підставою для
відмови в задоволенні позовних вимог,
якщо суд встановить, що оскаржуваний
акт до особи не застосовувався і вона
не перебуває у відносинах, до яких цей
акт може бути застосовано.

Посилання апелянта на порушення його
прав, в зв'язку з неможливістю
оговорити проект оскаржуваного
рішення та внести на нього зауваження
та заперечення - не заслуговують на
увагу, оскільки проекти
нормативно-правових актів
оприлюднюються з метою одержання
зауважень і пропозицій від фізичних та
юридичних осіб, їх об'єднань, лише у
чітко визначених законом випадках, а
оскаржуване у цій справі рішення до
таких випадків не відноситься. .

За наведених обставин, судова колегія
погоджується, що оскаржуване у цій
справі позивачем рішення відповідача
№ 757 від 04.10.2012 року - не підлягало
обов'язковому оприлюдненню у
встановлений законом 20-денний термін.

Таким чином, судова колегія визнає
постанову суду першої інстанції такою,
що постановлена з додержанням вимог
матеріального та процесуального права,
а наведені в апеляційній скарзі доводи
не дають підстав для висновку про
незаконність чи необґрунтованість
судового рішення.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.200, ст.205, ст.206
КАС України, колегія суддів -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без
задоволення

Постанову Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 18 грудня 2012 року - залишити
без змін.

Ухвала Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
порядку та строки, передбачені статтею
212 КАС України

Головуючий:
С.В. Сафронова

Суддя:
В.Ю. Поплавський

Суддя:
Д.В. Чепурнов