Справа № 242/460/14-а
Суддя: Ляшенко Д.В.
Дата ухвалення: 2014-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Пирогова Л.В.
Суддя-доповідач - Ляшенко Д.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2014 року
справа №242/460/14-а
приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:судді-доповідача Ляшенка Д.В.,
суддів Ястребової Л.В., Чумака С.Ю.,
розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління праці та соціального
захисту населення Селидівської
міської ради Донецької області на
постанову Селидівського міського суду
Донецької області від 11 березня 2014 р. у
справі № 242/460/14-а за позовом ОСОБА_2 до
Управління праці та соціального
захисту населення Селидівської
міської ради Донецької області про
визнання дій неправомірними та
стягнення недоотриманої щомісячної
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку,-

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2014 року ОСОБА_2 звернулась до
суду із позовом до Управління праці та
соціального захисту населення
Селидівської міської ради Донецької
області про визнання дій
неправомірними та стягнення
недоотриманої щомісячної допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку, з 01.08.2013 року по 31.12.2013
року у розмір , з урахуванням
проведених виплат.

Постановою суду першої інстанції позов
задоволено частково. Визнано
противоправними дії Управління праці
та соціального захисту населення
Селидівської міської ради Донецької
області щодо призначення ОСОБА_2
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку за
період з 01.08.2013 року по 31.12.2013 року у
розмірі 130 грн. щомісяця. Зобов*язано
Управління праці та соціального
захисту населення Селидівської
міської ради Донецької області
здійснити нарахування та виплату на
користь ОСОБА_2 щомісячної допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку за період з 01.08.2013 року
по 31.12.2013 року відповідно положень ст. 15
Закону України «Про державну допомогу
сім,ям з дітьми» у розмірі прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років, з
урахуванням фактично виплачених сум. В
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, відповідач подав апеляційну
скаргу в якій, просить скасувати
постанову суду першої інстанції і
постановити нове рішення яким
відмовити в задоволенні позовних вимог
в повному обсязі.

Згідно частини 1 статті 197 КАС України
суд розглянув справу у порядку
письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши доводи
апеляційної скарги, встановила
наступне.

Судом встановлено, що позивач є
матір'ю ОСОБА_3, народженої ІНФОРМАЦІЯ_1
(арк. справи 9).

Позивач у зв`язку з народженням дитини
перебуває на обліку в Управління праці
та соціального захисту населення
Селидівської міської ради Донецької
області та отримує допомогу по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку у розмірі 130 грн.,
щомісяця .

Відповідачем призначена допомога по
догляду за дитиною до досягнення нею 3-х
років відповідно до Закону України
«Про державну допомогу сім*ям з
дітьми», розмір якої визначено
відповідно до Порядку призначення і
виплати допомоги державної допомоги
сім*ям з дітьми», затвердженому
постановою КМУ №1751 від 27.12.2001 року.

До 1 січня 2008 року - дати набрання
чинності Законом України від 28 грудня
2007 року № 107-VI «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»
(далі по тексту - Закон № 107-VI) -
правовідносини щодо виплати допомоги
регулювалися Законом № 2811-XII, дія якого
поширювалася на осіб, не застрахованих
в системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування
(стаття 13) та Законом № 2240-III, який
поширював свою дію на застрахованих у
зазначеній системі осіб. Розмір
допомоги також визначався цими
законами. Зокрема, статтею 43 Закону №
2240-III було передбачено, що допомога по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку надається
застрахованій особі у розмірі, що
встановлюється правлінням Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності, але не менше
розміру прожиткового мінімуму,
встановленого законом.

Пунктами 23, 25 розділу II Закону № 107-VI
були внесені відповідні зміни до
Закону № 2811-XII та Закону № 2240-III.
Зокрема, змінами до статті 13 Закону №
2811-XII його дію поширено на
застрахованих осіб, а із Закону № 2240-III
було виключено статті 40 - 44.

Конституційний Суд України Рішенням
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнав
неконституційними низку положень
Закону № 107-VI, в тому числі й пункт 25
розділу II Закону № 107-VI щодо виключення
статей 40 - 44 Закону № 2240-III.

Пунктом 2 розділу III Закону № 107-VI було
передбачено, що розділ II цього Закону
діє до 31 грудня 2008 року.

Таким чином, з часу проголошення
Рішення № 10-рп/2008 Конституційним Судом
України відновили свою дію
вищезазначені положення Закону № 2240-III,
а з 1 січня 2009 року - статті 13, 15 Закону №
2811-XII.

Статтею 46 Закону України від 26 грудня
2008 року № 835-VI «Про Державний бюджет
України на 2009 рік» та статтею 45 Закону
України від 27 квітня 2010 року № 2154-VI
«Про Державний бюджет України на 2010
рік» (далі по тексту - Закон № 2154-VI)
передбачено, що у 2009, 2010 роках допомога
при народженні дитини та по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку відповідно до Закону № 2240-III
призначається і здійснюється в
розмірах і порядку, визначених
Кабінетом Міністрів України.

Порядок призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми був
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України 27 грудня 2001 року № 1751
саме на виконання Закону № 2811-XII (пункт
1). Новий акт уряду на виконання статті 46
Закону № 835 та статті 45 Закону № 2154-VI не
приймався.

Розміри і порядок виплати допомоги
відповідно до Закону № 2240-III на
виконання статті 46 Закону № 835 та
статті 45 Закону № 2154-VI Кабінетом
Міністрів України не визначалися.

В подальшому, ані Законом України «Про
Державний бюджет на 2012 рік», ані
Законом України «Про Державний бюджет
на 2013 рік», ані іншими законами не
встановлювався інший розмір допомоги,
ніж в Законах № 2811-ХІІ та № 2240-ІІІ.

Таким чином, спір виник щодо виплати
допомоги з 01 серпня 2013 року особі, яка
застрахована у системі соціального
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, тому на
відносини щодо виплати допомоги такій
особі у зазначеному періоді
поширюються норми спеціального Закону
(яким є Закон № 2240-III), відповідно до
статті 43 якого допомога по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Тобто, своїми діями Відповідач порушив
право позивача на гарантовану державою
матеріальну підтримку материнства та
належний соціальний захист, який
гарантується державним соціальним
забезпеченням, що має забезпечувати
рівень життя, не нижчий від
прожиткового мінімуму.

Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
25.12.2012 року в справі №21-410а12.

Відповідно до ст.244-2 КАС України,
рішення Верховного суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

З викладеного вбачається, що
відповідач, виплачуючи позивачу
допомогу по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку в
розмірі, встановленому Постановою
Кабінету Міністрів України від 27.12.2001
року № 1751 «Про затвердження Порядку
призначення і виплати державної
допомоги сім'ям з дітьми», діяв
неправомірно та з порушенням вимог
законодавства.

Виходячи з вищевикладеного,
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211,
212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Селидівської міської ради Донецької
області на постанову Селидівського
міського суду Донецької області від 11
березня 2014 р. у справі № 242/460/14-а -
залишити без задоволення, постанову
суду - залишити без змін.

Ухвала Донецького апеляційного
адміністративного суду за наслідками
розгляду у письмовому провадженні
набирає законної сили через пґять днів
після направлення їх копій особами, які
беруть уч асть у справі і може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Суддя - доповідач
Д.В. Ляшенко

Судді
Л.В.
Ястребова

С.Ю. Чумак