Справа № 2а-26665/09/1270
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2014 року
м. Київ К-28535/10

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Голубєвої
Г.К., Рибченка А.О.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_4 на постанову Луганського
окружного адміністративного суду від
03.02.2010 та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 20.07.2010 по справі № 2а-26665/09/1270

за позовом Суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_4

до Ленінської міжрайонна
державної податкової інспекції у м.
Луганську

про скасування рішення про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій, -

В С Т А Н О В И В:

Підприємець звернулась до суду з
позовом до Державної податкової
інспекції, у якому заявлено вимоги
визнати протиправним та скасувати
рішення про застосування штрафних
(фінансових) санкцій від 07.08.2009 №
у сумі 3 350,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані, зокрема
процедурними порушеннями, допущеними
відповідачем під час проведення
перевірки, а також фактом перебування
позивача на спрощеній системі
оподаткування, що виключає обов'язок
останнього застосовувати реєстратора
розрахункових операцій.

Постановою суду першої інстанції,
залишеною без змін ухвалою
апеляційного суду, у задоволенні
позову відмовлено.

Не погодившись із судовими рішеннями
першої та апеляційної інстанцій,
позивач подав касаційну скаргу, де
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просить судові рішення скасувати та
направити справу на новий розгляд.

Перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, юридичної оцінки обставин
справи, доводи касаційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційну скаргу необхідно відхилити з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 29.07.2009 фахівцями
податкової інспекції було проведено
перевірку господарської одиниці
позивача (магазину) щодо дотримання
суб'єктом господарювання порядку
проведення розрахунків за товари
(послуги), вимог регулювання обігу
готівки, наявності торгових патентів і
ліцензій.

У ході зазначеної перевірки фахівцями
відповідача встановлено порушення
позивачем вимог п. 1 та п. 2 ст. 3 Закону
України від 06.07.1995 № 265/95-ВР "Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг", що полягало у реалізації
позивачем підакцизного товару
(уайт-спирту) без застосування
реєстратора розрахункових операцій
(далі - РРО) та невидача розрахункових
документів встановленої форми.

Зазначені порушення зафіксовані у акті
перевірки від 29.07.2009 № 0171/12/32/23/НОМЕР_2,
на підставі якого ухвалено оспрюване
рішення про застосування штрафних
(фінансових) санкцій.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 9 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Питання правомірності проведення
перевірок на час спірних правовідносин
врегульовано Законом України "Про
державну податкову службу в Україні"
від 04.12.1990 № 509-ХІІ (далі - Закон № 509- XII).

За змістом ч. 7 ст. 11 1 Закону № 509 - XII
перевірки в межах повноважень
податкових органів, визначених Законом
України "Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг", "Про державне регулювання
виробництва і обігу спирту етилового,
коньячного і плодового, алкогольних
напоїв та тютюнових виробів"
вважаються позаплановими перевірками.
Це, у свою чергу, означає, що на такі (як
планові, так і позапланові) перевірки
поширюються "процедурні" правила
проведення позапланових перевірок,
передбачені ст. 11 Закону № 509-XII. Тому,
посадові особи податкового органу
мають право приступити до проведення
як планових, так і позапланових
перевірок РРО за умови надання суб'єкту
господарювання під розпис: направлення
на перевірку та копії наказу керівника
податкового органу про проведення
перевірки. При цьому обидва документи
має бути оформлено відповідно до вимог,
установлених ст. 112 Закону № 509-XII.

Також слід зазначити, що, встановлюючи
умови допуску посадових осіб органів
державної податкової служби до
проведення планових та позапланових
виїзних перевірок, ст. 112 Закону № 509-XII
одночасно встановлює наслідки
недотримання контролюючим органом цих
умов. Згідно з ч. 2 цієї статті ненадання
посадовими особами органу державної
податкової служби платнику податків
документів, перелік яких наведений в
частині першій, або їх надання з
порушенням вимог, встановлених
частиною першою цієї статті, є
підставою для недопущення посадових
осіб органу державної податкової
служби до проведення планової або
позапланової виїзної перевірки.

Отже, законний інтерес платника
податків в проведенні органом
державної податкової служби перевірки
його діяльності з дотриманням умов,
встановлених законом, захищений
наділенням його права не допустити
посадових осіб органу державної
податкової служби до перевірки. Якщо ж
допуск до перевірки відбувся,
предметом розгляду є лише суть
виявлених порушень податкового та
іншого законодавства, дотримання якого
контролюється Державною податковою
інспекцією.

Як вбачається з матеріалів справи
фахівці податкової інспекції були
допущені до перевірки, а акт від 29.07.2009
був підписаний без зауважень. Крім того
факт порушень виявлених від час
перевірки та зафіксований в акті
позивачем не оспорюється.

Колегія суддів також зазначає про
правомірність висновків судів
попередніх інстанцій про
необґрунтованість посилання позивача
на порушення контролюючим органом
Постанови КМУ від 21.05.2009 № 502 "Про
тимчасові обмеження щодо здійснення
заходів державного нагляду у сфері
господарської діяльності на період до
31.12.2010", оскільки дія Постанови не
розповсюджуються на діяльність
податкових органів щодо перевірок з
питань здійснення контролю за
дотриманням суб'єктами господарювання
встановленого порядку проведення
розрахунків за товари (послуги), вимог з
регулювання обігу готівки, наявності
торгових патентів і ліцензій.

Основним Законом, який регулює правові
засади застосування РРО у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг, є Закон України від 06.07.1995 №
265/95-ВР "Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг", дія якого поширюється на усіх
суб'єктів господарювання, їх
господарські одиниці та представників
(уповноважених осіб) суб'єктів
господарювання, які здійснюють
розрахункові операції у готівковій
та/або безготівковій формі.

Відповідно до вимог п. 1 та п.2 ст. 3
Закону № 265/95-ВР суб'єкти
підприємницької діяльності, які
здійснюють розрахункові операції в
готівковій формі при продажу товарів
(наданні послуг) у сфері торгівлі,
громадського харчування та послуг
зобов'язані проводити розрахункові
операції на повну суму покупки (надання
послуги) через зареєстровані,
опломбовані у встановленому порядку та
переведені у фіскальний режим роботи
реєстратори розрахункових операцій з
роздрукуванням відповідних
розрахункових документів, що
підтверджують виконання розрахункових
операцій, або у випадках, передбачених
цим Законом, із застосуванням
зареєстрованих у встановленому
порядку розрахункових книжок та
видавати особі, яка отримує або
повертає товар, отримує послугу або
відмовляється від неї, розрахунковий
документ встановленої форми на повну
суму проведеної операції;

Відповідно до п. 6 ст. 9 вказаного Закону
РРО та розрахункові книжки (далі - РК) не
застосовуються при продажу товарів
(наданні послуг) суб'єктами
підприємницької діяльності - фізичними
особами, оподаткування доходів яких
здійснюється відповідно до
законодавства з питань оподаткування
суб'єктів малого підприємництва (в тому
числі шляхом отримання свідоцтва про
сплату єдиного податку), якщо такі
суб'єкти не здійснюють продаж
підакцизних товарів (крім пива на
розлив), за умови ведення такими
особами книг обліку доходів і витрат у
порядку, визначеному Кабінетом
Міністрів України за поданням
державного органу, уповноваженого
провадити державну регуляторну
політику.

Тобто, згідно п. 6 ст. 9 Закону № 265/95-ВР
підприємці - платники єдиного податку
при продажі товарів можуть не
застосовувати РРО, ні РК за умови, що
вони не реалізують підакцизні товари
(крім пива на розлив) та ведуть книгу
обліку доходів і витрат.

Зі ст. 1 Закону України "Про ставки
акцизного збору і ввізного мита на
деякі товари (продукцію) " вбачається,
що уайт-спірит (код виробу 2710 11 21 00) є
підакцизним товаром.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач є платником єдиного податку,
проте, ним здійснювалась реалізація
підакцизних товарів, що є юридичним
фактом, який не оспорюється та який
виключає можливість для Підприємця не
застосовувати РРО під час проведення
господарської діяльності.

Відповідно до п. 1 ст. 17 Закону № 265/95-ВР
за порушення вимог цього закону до
суб'єктів підприємницької діяльності,
які здійснюють розрахункові операції
за товари (послуги), за рішенням
відповідних органів державної
податкової служби України
застосовуються фінансові санкції у
п'ятикратному розмірі вартості
проданих товарів (наданих послуг), на
які виявлено невідповідність у разі
непроведення розрахункових операцій
через реєстратори розрахункових
операцій.

Таким чином, аналізуючи фактичні
обставини справи та норми
матеріального права, якими керувались
суди попередніх інстанцій, суд
касаційної інстанції погоджується з
висновками судів першої та апеляційної
інстанцій, що застосовані до
Підприємця штрафні санкцій згідно з
оспорюваним рішенням є правомірними.

Доводи касаційної скарги зазначених
висновків суду не спростовують і не
дають підстав для висновку, що судами
попередніх інстанції при розгляді
справи неправильно застосовано норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, чи порушено
норми процесуального права.

З урахуванням викладеного,
передбачених законом підстав для
скасування оскаржуваних судових
рішень першої та апеляційної інстанцій
не вбачається.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_4 відхилити.

Постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 03.02.2010 та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 20.07.2010 по
справі № 2а-26665/09/1270 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає,
крім як з підстав, у строк та в порядку,
визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
О.В. Карась

Судді
Г.К. Голубєва

А.О.
Рибченко