Справа № 2а-/0370/2609/11
Суддя: Ліщинський А.М.
Дата ухвалення: 2014-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2014 р.
Справа № 142396/11/9104

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі :

головуючого судді:
Ліщинського А.М.,

суддів:
Довгої О.І., Запотічного І.І.

при секретарі судового засідання:
Губач Х.І.

з участю представника позивача:
Войтовича В.А.

та представника відповідача:
Сахарчука А.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Ківерцівської міжрайонної державної
податкової інспекції на постанову
Волинського окружного
адміністративного суду від 21 жовтня 2011
року у справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Спецбанкмеблі» до Ківерцівської
міжрайонної державної податкової
інспекції про визнання нечинним та
скасування податкового
повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О
В И Л А:

21.09.2011 року позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом до
відповідача про визнання нечинним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення від 01 червня 2011
року № про збільшення суми
грошового зобов`язання (з урахуванням
штрафних (фінансових) санкцій) з
податку на додану вартість в розмірі
274312,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення є нечинним та
підлягає скасуванню, оскільки
порушення зазначені в акті перевірки
не відповідають фактичним обставинам
справи.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 21 жовтня 2011
року адміністративний позов
задоволено. Визнано протиправним та
скасовано податкове
повідомлення-рішення Ківерцівської
міжрайонної державної податкової
інспекції від 01 червня 2011 року №.

Відповідач постанову оскаржив, не
погодившись із зазначеним судовим
рішенням, подав апеляційну скаргу,
зазначивши, що оскаржувана постанова
винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та є незаконною, просить оскаржувану
постанову скасувати та прийняти нову,
якою відмовити в задоволенні
адміністративного позову.

В апеляційній скарзі покликається на
те, що в ході перевірки було
встановлено та зафіксовано актом
перевірки порушення позивачем п.п.14.1.181
п.14.1 ст.14, п.201.10 ст.201, п.198.2, п.198.3 ст.198
Податкового кодексу України, в
результаті чого донараховано податок
на додану вартість в сумі 274311 грн. за
січень 2011 року.

У ході апеляційного розгляду
представник апелянта Сахарчук А.А.
надав пояснення та просить
задовольнити апеляційну скаргу.

Представник позивача Войтович В.А. у
ході апеляційного розгляду надав
пояснення та просить відхилити
апеляційну скаргу.

Судова колегія заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги, вважає за
необхідне її відхилити з наступних
підстав.

Задовольняючи позовні вимоги позивача,
суд першої інстанції виходив з того, що
Ківерцівською МДПІ в ході перевірки не
доведено нікчемності правочину,
укладеного між позивачем та ЗАТ НВП
«Укрзахіденерго», не встановлено всіх
обставин реальності здійснення
господарської операції, оскільки
висновки податкового органу базуються
лише на акті перевірки ЗАТ НВП
«Укрзахіденерго», в якому ДПІ у
Сихівському районі м.Львова прийшла до
висновку про нікчемність правочинів,
укладених зазначеним контрагентом
позивача.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що місцевий суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Як встановлено судом та підтверджено
матеріалами справи, що відповідно до
акту №268/2301/35055341 від 12.05.2011 року про
результати позапланової виїзної
перевірки ТзОВ «Спецбанкмеблі» з
питання правомірності формування
податкових зобов'язань та податкового
кредиту при взаєморозрахунках із ЗАТ
НВП «Укрзахіденерго» за період з 01.01.2011
року по 31.01.2011 року було встановлено
порушення позивачем п.п.14.1.181 п.14.1 ст.14,
п.201.10 ст.201, п.198.2, п.198.3 ст.198 Податкового
кодексу України, в результаті чого
донараховано податок на додану
вартість в сумі 274311 грн. за січень 2011
року. (а.с.7-26).

На підставі вказаного акту
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення від 01 червня 2011
року № про збільшення суми
грошового зобов'язання (з урахуванням
штрафних (фінансових) санкцій) з
податку на додану вартість в розмірі
274312,00 грн. (в тому числі: за основним
платежем 274311,00 грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами) 1,00
грн.) (а.с.27).

Позивач оскаржував прийняте
Ківерцівською МДПІ податкове
повідомлення-рішення в
адміністративному порядку, однак ДПА у
Волинській області та ДПА України
своїми рішеннями від 30.06.2011 року та
07.09.2011 року відповідно залишили скарги
товариства без задоволення (а.с.29-33).

Разом з тим, з акту перевірки ТзОВ
«Спецбанкмеблі» вбачається, що
висновок податкового органу про
завищення товариством податкового
кредиту за січень 2011 року базується на
тому, що правочин, укладений між
позивачем та ЗАТ НВП «Укрзахіденерго»
на придбання товарів, Ківерцівською
МДПІ визнаний нікчемним внаслідок
того, що господарські операції ЗАТ НВП
«Укрзахіденерго» не спричиняють
реального настання правових наслідків,
не підтверджуються стосовно
врахування реального часу їх
здійснення, місцезнаходження майна,
наявності трудових ресурсів,
виробничо-складських приміщень та
іншого майна, які економічно необхідні
для виконання такого постачання або
здійснення діяльності, що в свою чергу
встановлено актом позапланової
перевірки ЗАТ НВП «Укрзахіденерго».

01 жовтня 2010 року між ЗАТ НВП
«Укрзахіденерго» (постачальником) та
ТзОВ «Спецбанкмеблі» (покупцем) було
укладено договір №119, відповідно до
якого постачальник зобовязувався
систематично поставляти покупцю
визначений у товарних накладних товар,
а покупець зобовязувався приймати
товар та оплачувати його (а.с.34-35).

На виконання вказаного договору ЗАТ
НВП «Укрзахіденерго» протягом січня 2011
року здійснило поставку
товаро-матеріальних цінностей
позивачу (кромка, метал, алюмінієві
контрукції тощо), що підтверджується
відповідними податковими та
видатковими накладними (а.с.36-49).
Розрахунки за придбаний товар позивач
здійснював шляхом перерахування
коштів на банківський рахунок ЗАТ НВП
«Укрзахіденерго», що в свою чергу
підтверджується відповідними
платіжними дорученнями (а.с.50-52).
Загальна сума поставок за січень 2011
року становить 1645864,20 грн., в тому числі
ПДВ в сумі 274310,70 грн., яке включене
товариством до податкового кредиту в
податковій декларації з ПДВ за січень
2011 року.

Згідно з п.п.14.1.181 п.14.1 ст.14 Подакткового
кодексу України, податковий кредит -
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
Кодексу.

Відповідно до п.198.1 ст198 Податкового
кодексу України, право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення, серед
іншого, операцій з придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Пунктом 198.2 ст.198 Податкового кодексу
України передбачено, що датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше; дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Пунктом 198.3 ст.198 Податкового кодексу
України встановлено, що податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст.198 Податкового кодексу
України встановлено, що не відносяться
до податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пунктом 11 статті 201 цього Кодексу).

Відповідно до п.201.10 ст.201 Податкового
кодексу України податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Виходячи із системного аналізу
вищезазначених норм права податковим
законодавством чітко визначено
необхідні умови для формування
податкового кредиту з податку на
додану вартість - наявність належним
чином оформленої податкової накладної
або іншого документа, передбаченого
пунктом 201.11 статті 201 Податкового
кодексу України, які позивач виконав в
повному обсязі.

З огляду на те, що ЗАТ НВП
«Укрзахіденерго» на момент виписки
податкових накладених в адресу ТзОВ
«Спецбанкмеблі» було зареєстрованим
платником ПДВ, що підтверджується
відповідним свідоцтвом (а.с.55), тому
податковий кредит, сформований
товариством на підставі господарських
операцій із ЗАТ НВП «Укрзахіденерго», є
підтвердженим. Також, перевіркою не
зафіксований факт наявності в
податкових накладних недоліків або
порушення порядку їх видачі, що
свідчить про їх неналежність як
первинного документу.

Колегія суддів погоджується з судом
першої інстанції, що Ківерцівською
МДПІ не доведено нікчемність
правочину, згідно якого ТзОВ
«Спецбанкмеблі» придбавало у ЗАТ НВП
«Укрзахіденерго» товари.

Згідно з частиною 1 статті 203 Цивільного
кодексу України (ЦК України), зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

Відповідно до частини 2 статті 215
частини 1 статті 216 ЦК України,
недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається. Недійсний
правочин не створює юридичних
наслідків, крім тих, що пов'язані з його
недійсністю.

Перелік правочинів, які є нікчемними як
такі, що порушують публічний порядок,
визначений статтею 228 ЦК України,
зокрема це правочини, спрямовані на
порушення конституційних прав і свобод
людини і громадянина; правочини,
спрямовані на знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним.

Відповідно до статті 207 Господарського
кодексу України господарське
зобов'язання, що не відповідає вимогам
закону, або вчинено з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, або укладено учасниками
господарських відносин з порушенням
хоча б одним з них господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності), може бути, на вимогу
однієї із сторін або відповідного
органу державної влади, визнано судом
недійсним повністю або в частині.

Необхідними умовами для визнання
зобов'язання недійсним відповідно до
частини 1 статті 207 Господарського
кодексу України є, зокрема, його
вчинення з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства та наявність умислу хоча б
у однієї із сторін щодо настання
відповідних наслідків.

Наявність умислу у сторін (сторони)
угоди означає, що вони (вона), виходячи з
обставин справи, усвідомлювали або
повинні були усвідомлювати
протиправність вчинення зобов'язання і
суперечність його мети інтересам
держави та суспільства і прагнули або
свідомо допускали настання
протиправних наслідків.

Таким чином, при кваліфікації
правочину за статтею 228 ЦК України має
враховуватися вина, яка виражається в
намірі порушити публічний порядок
сторонами правочину або однією зі
сторін.

З матеріалів справи вбачається, що
правочин, укладений між позивачем та
ЗАТ НВП «Укрзахіденерго», виконаний
обома сторонами.

Податковим органом не доведено, що
господарські зобов'язання між
позивачем ЗАТ НВП «Укрзахіденерго»
вчинені з метою, заздалегідь
суперечною інтересам держави та
суспільства, та не були спрямовані на
реальне настання правових наслідків.

Згідно зі статтею 639 ЦК України договір
може бути укладений у будь-якій формі,
якщо вимоги щодо форми договору не
встановлені законом. Сторони
самостійно визначають форму договору.
В силу статті 638 ЦК України договір
вважається укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору.

Відповідачем не надано доказів, які б
свідчили про відсутність
волевиявлення за істотними умовами
договору однією із сторін; спір між
сторонами щодо недійсності договору
відсутній.

Факт придбання товару підтверджується
наявними в матеріалах справи
первинними документами: копіями
податкових накладних, видаткових
накладних, платіжних доручень. Крім
того, факт товарності даної
господарської операції
підтверджується актами про приймання
матеріалів та журналом реєстрації
доручень, з якого вбачається, що ТзОВ
«Спецбанкмеблі» видавало доручення
Калушу В.Ю. на отримання ТМЦ від
постачальника ЗАТ «НВП
«Укрзахіденерго» (а.с.103-120).

Статтею 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» встановлено
вимоги до первинних документів, які є
підставою для бухгалтерського обліку.
Такі первинні документи повинні мати
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Первинні документи, що підтверджують
господарські операції позивача із ЗАТ
НВП «Укрзахіденерго» (договір,
податкові накладні, видаткові
накладні, акти про приймання
матеріалів) відповідають зазначеним
вимогам законодавства, оскільки
містять усі вищевказані реквізити.

За таких обставин справи, колегія
суддів приходить до переконання, що суд
першої інстанції прийшов до
правильного висновку, оскільки
вирішуючи даний публічно-правовий
спір, правильно встановив фактичні
обставини справи та надав їм у
оскаржуваному судовому рішенні
належну правову оцінку.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи і
ухвалив судове рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального
права.

Судова колегія вважає, що доводи
апеляційної скарги не являються
суттєвими і не складають підстави для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення справи.

Керуючись статтями 160 ч.3, 195, 196, 198 п.1, 200,
205, 206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,-

У Х В А Л И
Л А:

Апеляційну скаргу Ківерцівської
міжрайонної державної податкової
інспекції залишити без задоволення, а
постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 21 жовтня 2011
року у справі №2а/0370/2609/11 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя
А.М.Ліщинський

Судді
О.І.Довга

І.І.Запотічний