Справа № 805/2764/14
Суддя: Христофоров А.Б.
Дата ухвалення: 2014-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2014 р.
Справа №805/2764/14

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

час прийняття постанови:

Донецький окружний адміністративний
суд в складі:

головуючого судді
Христофорова А.Б.

при секретарі -
Сапєгіній А.Г.,

за участю

представника позивача, -
ОСОБА_1,

представника відповідача, -
Кононенко В.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом фізичної особи підприємця
ОСОБА_3 до Відділу державної виконавчої
служби Ворошиловського районного
управління юстиції у м.Донецьку про
визнання незаконною та скасування
постанови про відкриття виконавчого
провадження,-

В С Т А Н О В И
В:

Позивач, фізична особа підприємець
ОСОБА_3, звернулась до суду з позовною
заявою до Відділу державної виконавчої
служби Ворошиловського районного
управління юстиції у м.Донецьку про
визнання незаконною та скасування
постанови про відкриття виконавчого
провадження.

В обґрунтування своїх позовних вимог
вказала, що 13.02.2014 року на адресу
позивача надійшов лист від Донецької
філії ДП «Інформаційний центр»
Міністерства юстиції України з
вкладеним в нього витягом про
реєстрацію в Держаному реєстрі
обтяжень рухомого майна.

З тексту витягу стало відомо, що
відповідачем було обтяжено рухоме
майно позивача шляхом накладення на
нього арешту. Також стало відомо, що
державним виконавцем Кононенко В.С.
було прийнято постанову про відкриття
виконавчого провадження
№ 41349913 від 24.12.2013 року.

За наслідками ознайомлення із
матеріалами виконавчого провадження
позивач дізналась про існування
постанови про відкриття виконавчого
провадження № 41007003 від 01.10.2013 року, яка
є предметом оскарження у даній справі.

Вважає оскаржувану постанову
незаконною та такою, що підлягає
скасуванню, оскільки відсутні докази
на підтвердження направлення її
боржнику, а рішення Пенсійного фонду не
є рішенням органу державної влади, тому
не підлягає виконанню відповідачем.

Також вказує на те, що оскільки 18.01.2012
року до державного реєстратора було
подано заяву про припинення
підприємницької діяльності, 21.03.2012 року
сплив термін для заявленя вимог
кредиторів. Оскільки до вказаного
строку жодним з кредиторів не було
заявлено кредиторських вимог, штрафні
санкції вважаються погашеними 22.03.2012
року та стягненню в примусовому
порядку не підлягають.

Просить задовольнити позовні вимоги.

Представник позивача у судовому
засіданні заявлені позовні вимоги
підтримав, просив їх задовольнити,
надав суду пояснення аналогічні
викладеним у позові.

Представник відповідача у судовому
засіданні заявлені позовні вимоги не
визнав, заперечував, просив відмовити у
задоволенні позову у повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи,
вирішивши питання чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги та заперечення, та якими
доказами вони підтверджуються, чи є
інші фактичні дані, які мають значення
для вирішення справи, та докази на їх
підтвердження, яку правову норму
належить застосувати до цих
правовідносин, суд приходить до
висновку про те, що позов не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Позивач,- фізична особа підприємець
ОСОБА_3, згідно ст. 48 КАС України здатний
особисто здійснювати свої
адміністративні процесуальні права та
обов'язки.

Відповідач,- Відділ державної
виконавчої служби Ворошиловського
районного управління юстиції у
м.Донецьку (далі,- ВДВС Ворошиловського
РУЮ),- є суб'єктом владних повноважень,
згідно ст. 48 КАС України здатний
особисто здійснювати свої
адміністративні процесуальні права та
обов'язки.

Судом встановлено, що державним
виконавцем ВДВС Ворошиловського РУЮ
Кононенко В.С. було прийнято постанову
про відкриття виконавчого провадження
ВП № 41007003 від 01.10.2013 року (далі,-
оскаржувана постанова) про стягнення з
позивача суми боргу у розмірі 170,00
гривень.

Оскаржувану постанову прийнято на
виконання рішення УПФУ у
Ворошиловському районі м. Донецька №
1045 від 03.04.2013 року.

Суд критично оцінює доводи
адміністративного позову з наступних
підстав.

Судом встановлено, що рішенням УПФУ у
Ворошиловському районі м.Донецька
№ 1045 від 03.04.2013 року до ОСОБА_3
застосовано штраф на суму 170,00 гривень.

Згідно ч. 15 Закону України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» (в редакції, що
діяла станом на момент прийняття
рішення УПФУ у Ворошиловському районі
м.Донецька № 1045 від 03.04.2013 року),-
рішення територіального органу
Пенсійного фонду про нарахування пені
та/або застосування штрафів,
передбачених частинами одинадцятою і
дванадцятою цієї статті, є виконавчим
документом.

У разі якщо платник єдиного внеску не
сплатив зазначені в рішенні суми
протягом десяти робочих днів, а також
не повідомив у цей строк
територіальний орган Пенсійного фонду
про оскарження рішення, таке рішення
передається державній виконавчій
службі в порядку, встановленому
законом.

Згідно ст. 17 Закону України «Про
виконавче провадження»,- примусове
виконання рішень здійснюється
державною виконавчою службою на
підставі виконавчих документів,
визначених цим Законом. Відповідно до
цього Закону підлягають виконанню
державною виконавчою службою, зокрема
такі виконавчі документи, як рішення
інших органів державної влади, якщо їх
виконання за законом покладено на
державну виконавчу службу.

Таким чином, суд не приймає доводи
позивача щодо неприйнятності рішення
УПФУ у Ворошиловському районі м.
Донецька у якості виконавчого
документа.

На думку суду, доводи позивача з
приводу пропуску УПФУ у
Ворошиловському районі м. Донецька
терміну для заявлення вимог
кредиторів, не пов'язані із
правомірністю оскаржуваної постанови,
оскільки стосуються виключно дій та
рішень УПФУ у Ворошиловському районі м.
Донецька.

Представник позивача у судовому
засіданні пояснив суду, що позивач не
оскаржував рішення УПФУ у
Ворошиловському районі м. Донецька ані
до вищестоящої інстанції ані до суду.

При цьому ст. 26 Закону України «Про
виконавче провадження» визначено
вичерпний перелік підстав за наявності
яких державний виконавець відмовляє у
відкритті виконавчого провадження.

Представником позивача не надано суду
доказів наявності підстав для відмови
у відкритті виконавчого провадження
передбачених ст. 26 Закону України «Про
виконавче провадження».

Суд також не погоджується із доводами
адміністративного позову в частині
щодо відсутності доказів направлення
оскаржуваної постанови рекомендованою
кореспонденцією, оскільки вони також
не стосуються правомірності прийняття
оскаржуваної постанови.

Згідно ч. 1-2 ст. 25 Закону України «Про
виконавче провадження»,- державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
такого документа до виконання, він
відповідає вимогам, передбаченим цим
Законом, і пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби. Державний
виконавець протягом трьох робочих днів
з дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження.

Обставини щодо відсутності доказів
направлення оскаржуваної постанови
рекомендованою кореспонденцією, на
думку суду, мали б правові наслідки у
разі вчинення відповідачем подальших
виконавчих дій, а оскільки подальших
виконавчих дій відповідачем не
вчинено, та вони не є предметом спору,
суд вважає доводи позивача у цій
частині неприйнятними.

Надаючи оцінку правомірності дій та
рішень органів владних повноважень,
суд керується критеріями, закріпленими
у ст.2 КАС України, які певною мірою
відображають принципи
адміністративної процедури,
встановлюючи при цьому чи прийняті
(вчинені) ним рішення (дії): на підставі,
у межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України; з використанням повноваження
з метою, з якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Частиною 2 ст. 71 КАС України визначено,
що в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

На думку суду відповідач довів
правомірність оскаржуваної постанови.

Виходячи з меж заявлених позовних
вимог, аналізу положень чинного
законодавства України та матеріалів
справи, суд дійшов висновку про те, що
викладені в позовній заяві вимоги не
підлягають задоволенню.

Таким чином, суд вважає, що
адміністративний позов підлягає
задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 2-15, 17-18, 33-35, 41-42, 47-51, 56-59, 69-71, 79, 86, 87, 94,
99, 104-107, 110-111, 121, 122-143, 151-154, 158, 162, 163, 167, 185,
186, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И
В:

У задоволенні позову фізичної особи
підприємця ОСОБА_3 до Відділу державної
виконавчої служби Ворошиловського
районного управління юстиції у
м.Донецьку про зобов'язання зупинити
виконавче провадження, визнання
незаконною та скасування постанови про
відкриття виконавчого провадження, -
відмовити повністю.

Постанова ухвалена у нарадчій кімнаті
та проголошено її вступну та
резолютивну частини у судовому
засіданні 24 березня 2014 року.

Повний текст постанови складений 29
березня 2014 року.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Христофоров А.Б.