Справа № 826/20572/13-а
Суддя: Василенко Я.М.
Дата ухвалення: 2014-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
інстанції: Кобилянський К.М.
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
У Х В А Л А

Іменем України

08 квітня 2014 року
м.
Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого
Василенка Я.М.,

суддів
Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі
Зубрицькому Д.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Подільському
районі Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у м. Києві на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
13.02.2014 у справі за адміністративним
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Технофора» до
Державної податкової інспекції у
Подільському районі Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у м. Києві про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «Технофора» звернулося до суду
першої інстанції з позовом, в якому, з
урахуванням уточнення позовних вимог,
просило визнати протиправним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Подільському
районі Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у м. Києві № від 20.12.2013.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
13.02.2014 позов задоволено.

Не погоджуючись з зазначеним вище
судовим рішенням відповідач звернувся
із апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати оскаржувану постанову, як
таку, що постановлена із порушенням
норм матеріального і процесуального
права, та ухвалити нову постанову, якою
у задоволенні позовних вимог
відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, перевіривши матеріали справи
та доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи
посадовими особами відповідача на
підставі наказу Державної податкової
інспекції у Подільському районі
Головного управляння Міндоходів у
місті Києві №856 від 27.11.2013, направлення
від 27.11.2013 №853, згідно з підпунктом 78.1.1
пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу
України проведено позапланову виїзну
перевірку позивача.

За результатами перевірки складено акт
№2250/26-56-22-06-10/33153962 від 06.12.2013 про
результати позапланової виїзної
перевірки ТОВ «Технофора () з питань дотримання вимог
валютного законодавства при
розрахунках по зовнішньоекономічному
контракту від 16.02.2013 №1, згідно
висновків якого відповідачем
встановлено порушення позивачем
статті 1 Закону України «Про порядок
здійснення розрахунків в іноземній
валюті», пункту 3 постанови правління
Національного банку України від 16.11.2012
№475 «Про зміну строків розрахунків за
операціями з експорту та імпорту
товарів і запровадження обов'язкового
продажу надходжень в іноземній
валюті», пункту 1 постанови правління
Національного банку України від 14.05.2013
№163 «Про зміну строків розрахунків за
операціями з експорту та імпорту
товарів і запровадження обов'язкового
продажу находжень в іноземній валюті»
та пункту 1 постанови правління
Національного банку України від 14.11.2013
№453 «Про зміну строків розрахунків за
операціями з експорту та імпорту
товарів запровадження обов'язкового
продажу надходжень в іноземній валюті -
порушення термінів розрахунків в
іноземній валюті по контракту від
16.02.2013 № 1 з компанією СП ТОВ «Musavarteх»
(Республіка Узбекистан), а саме:
несвоєчасне надходження валютної
виручки в сумі 184 977,50 дол. США, термін
обрахунків порушено в двох випадках
від 20 до 57 днів та ненадходження
валютної виручки в сумі 940 222, 50 доларів
США.

На підставі акту перевірки відповідач
виніс податкове повідомлення-рішення
від 20.12.2013 №, яким позивачу
нараховано суму грошового зобов'язання
за платежем: пеня за порушення термінів
у сфері зовнішньо-економічну
діяльність на загальну суму 232 195, 07 грн.

Суд першої інстанції мотивував своє
рішення тим, що податковим органом не
доведено порушення ТОВ «Технофора
порядку здійснення розрахунків в
іноземній валюті, а тому
адміністративний позов підлягає
задоволенню.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що
посадові особи Державної податкової
інспекції у Подільському районі
Головного управління Міністерства
доходів і зборів України у м. Києві при
проведенні перевірки позивача та
оформленні її результатів діяли на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені законодавством
України.

Колегія суддів погоджується з рішенням
суду першої інстанції та вважає доводи
апелянта безпідставними, враховуючи
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи між
ТОВ «Технофора» (продавець) та СП ТОВ
«Musavartex» (Республіка Узбекистан,
Ферганська обл., м. Дангара, вул. Фуркат,
13 код ОКПО 22925394) (покупець) укладено
Контракт №1 від 16.02.2013 (далі - Контракт
№1), згідно умов якого продавець
зобов'язується поставити, а покупець
прийняти та оплатити препарати захисту
рослин, зареєстрованих в Республіці
Узбекистан.

Як вбачається із специфікації №1 від
26.02.2013 до Контракту №1, товаром, що
постачався є комплексне добриво
«Біофора» на суму 198 560, 00 дол. США та
мінеральне добриво «Донор» на суму 926
640, 00 дол. США, загальна вартість товару,
що підлягає постачанню - 1 125 200, 00 дол.
США.

Згідно додаткової угоди №1 від 25.03.2013 до
Контракту №1 ТОВ «Технофора» та СП ТОВ
«Musavartex» узгодили, що будь-який спір, що
виникає з даного Контракту або
пов'язаний з ним підлягає остаточному
врегулюванню в міжнародному
комерційному арбітражі, яким за згодою
сторін є ad hoc у складі трьох арбітрів:
Кидалов Ігор Миколайович (голова
арбітражу), Супличенко Костянтин
Володимирович, Бован Катерина
Олександрівна.

На виконання Контракту №1 позивач
здійснив поставку товару на загальну
суму 1 125 200, 00 дол. США, на підтвердження
чого надав копії вантажних митних
декларацій (а.с.26-40).

Представник позивача зазначив, що СП
ТОВ «Musavartex» у строки встановлені
контрактом не здійснило розрахунки за
поставлений товар, у зв'язку з чим ТОВ
«Технофора» 03.06.2013 звернулось до
міжнародного комерційного арбітражу з
позовом про стягнення з СП ТОВ «Musavartex»
заборгованості за поставлений товар у
сумі 1 125 200,00 дол. США (а.с. 41-43).

Ухвалою Міжнародного комерційного
арбітражу ad hoc від 05.06.2013 відкрито
арбітражне провадження за позовом ТОВ
«Технофора» до СП ТОВ «Musavartex» про
стягнення 1 125 200, 00 дол. США.

Позивач направив відповідачу лист від
07.06.2013 №22-06/13, яким повідомив про
відкриття вказаного арбітражного
провадження, який отримано
відповідачем 07.06.2013, що підтверджується
відтиском вхідного штемпеля (а.с. 138).

Після відкриття арбітражного
провадження СП ТОВ «Musavartex» частково
здійснив оплату по Контракту №1, а саме:
02.07.2013 перерахував позивачу 80 000, 00 дол.
США та 28.08.2013 перерахував позивачу 104
977,50 дол. США, що підтверджується
виписками з банківського рахунку,
копії яких наявні в матеріалах справи
(а.с. 50-51).

Рішенням Міжнародного комерційного
арбітражу ad hoc від 31.10.2013 позовні вимоги
ТОВ «Технофора» задоволено частково,
вирішено стягнути з СП ТОВ «Musavartex» на
користь ТОВ «Технофора» 940 222, 50 дол. США.
Провадження щодо стягнення з СП ТОВ
«Musavartex» заборгованості за поставлений
товар на суму 184 977, 50 дол. США припинено.

За результатами перевірки
відповідачем нараховано позивачу суму
пені за порушення термінів у сфері ЗЕД
у розмірі 232 195, 07 грн.

Згідно до ст. 1 Закону України «Про
зовнішньоекономічну діяльність» від
16.04.1991 № 959-XII експорт (експорт товарів) -
продаж товарів українськими суб'єктами
зовнішньоекономічної діяльності
іноземним суб'єктам господарської
діяльності (у тому числі з оплатою в
негрошовій формі) з вивезенням або без
вивезення цих товарів через митний
кордон України, включаючи реекспорт
товарів.

Статтею 1 Закону України «Про порядок
здійснення розрахунків в іноземній
валюті» передбачено, що виручка
резидентів у іноземній валюті підлягає
зарахуванню на їх валютні рахунки в
уповноважених банках у строки виплати
заборгованостей, зазначені в
контрактах, але не пізніше 180
календарних днів з дати митного
оформлення (виписки вивізної вантажної
митної декларації) продукції, що
експортується, а в разі експорту робіт
(послуг), прав інтелектуальної
власності - з моменту підписання акта
або іншого документа, що засвідчує
виконання робіт, надання послуг,
експорт прав інтелектуальної
власності. Перевищення зазначеного
строку потребує висновку центрального
органу виконавчої влади з питань
економічної політики.

Згідно ч. 4 ст. 2 вказаного Закону
Національний банк України має право
запроваджувати на строк до шести
місяців інші строки розрахунків, ніж
ті, що визначені частиною першою цієї
статті.

Реалізуючи надане приведеною статтею
право, правлінням Національного банку
України 16.11.2012 прийнято постанову №475
«Про зміну строків розрахунків за
операціями з експорту та імпорту
товарів і запровадження обов'язкового
продажу надходжень в іноземній валюті»
(далі - Постанова №475), якою встановлено,
що розрахунки за операціями з експорту
та імпорту товарів, передбачені в
статтях 1 та 2 Закону України «Про
порядок здійснення розрахунків в
іноземній валюті», повинні
здійснюватися у строк, що не перевищує
90 календарних днів.

Відповідно до статті 4 Закону України
«Про порядок здійснення розрахунків в
іноземній валюті» порушення
резидентами строків, передбачених
статтями 1 і 2 цього Закону, тягне за
собою стягнення пені за кожний день
прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми
неодержаної виручки (вартості
недопоставленого товару) в іноземній
валюті, перерахованої у грошову
одиницю України за валютним курсом
Національного банку України на день
виникнення заборгованості. Загальний
розмір нарахованої пені не може
перевищувати суми неодержаної виручки
(вартості недопоставленого товару).

Частинами 2-4 статті 4 Закону України
«Про порядок здійснення розрахунків в
іноземній валюті» передбачено, що у
разі прийняття до розгляду судом,
Міжнародним комерційним арбітражним
судом чи Морською арбітражною комісією
при Торгово-промисловій палаті України
позовної заяви резидента про стягнення
з нерезидента заборгованості, яка
виникла внаслідок недотримання
нерезидентом строків, передбачених
експортно-імпортними контрактами,
строки, передбачені статтями 1 і 2 цього
Закону або встановлені Національним
банком України відповідно до статей 1 і
2 цього Закону, зупиняються і пеня за їх
порушення в цей період не сплачується.

У разі прийняття судом рішення про
відмову в позові повністю або частково
або припинення (закриття) провадження у
справі чи залишення позову без
розгляду строки, передбачені статтями 1
і 2 цього Закону або встановлені
Національним банком України
відповідно до статей 1 і 2 цього Закону,
поновлюються і пеня за їх порушення
сплачується за кожний день
прострочення, включаючи період, на який
ці строки було зупинено.

У разі прийняття судом рішення про
задоволення позову пеня за порушення
строків, передбачених статтями 1 і 2
цього Закону або встановлених
Національним банком України
відповідно до статей 1 і 2 цього Закону,
не сплачується з дати прийняття позову
до розгляду судом.

Як вбачається з матеріалів справи
арбітражне провадження відкрито
Міжнародним комерційним арбітражним
судом ad hoc 05.06.2013, тобто з цієї дати
нарахування пені за порушення
розрахунків в сфері ЗЕД припиняється
та з урахуванням вирішення спору на
користь позивача не мало бути
поновлене, тоді як з розрахунку пені,
який є додатком №№4 до акту перевірки
№2250/26-56-22-06-10/33153962 видно, що відповідач
нарахував ТОВ «Технофора» пеню за
порушення розрахунків по Контракту №1,
а саме: несвоєчасне перерахування суми
184 977,50 дол. США за період 13.06.2013 по 02.07.2013
у розмірі 88 711,51 грн. та з 03.07.2013 по 18.08.2013
у розмірі 143 483,56 грн. (а.с. 17).

Доводи апелянта про те, що оскільки
арбітражне провадження у справі про
стягнення з СП ТОВ «Musavartex» на користь
ТОВ «Технофора» суми заборгованості у
розмірі 1 125 200,00 дол. США було припинене
в частині стягнення 184 977,50 дол. США, то в
цій частині фактично міжнародний суд
відмовив у задоволенні позову є
безпідставними з огляду на те, що
припинення Міжнародним комерційним
арбітражним судом ad hoc провадження у
справі у зв'язку з добровільним
виконанням нерезидентом позовних
вимог є позитивним вирішенням спору на
користь позивача, оскільки у рішенні
цього суду встановлений факт порушення
нерезидентом прав позивача на
отримання валютних коштів згідно з
умовами зовнішньоекономічного
контракту та обґрунтованість його
позовних вимог.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
підстава для нарахування пені за
порушення термінів має визначатися з
урахуванням підстав припинення
провадження у справі. Зокрема, якщо
такою підставою є добровільне
виконання відповідачем заявлених
позовних вимог в рамках арбітражного
провадження, тобто виконання
відповідачем умов контракту, що
свідчить про порушення відповідних
строків нерезидентом, підстави для
поновлення строків та нарахування
резиденту пені відсутні.

Аналогічна правова позиція викладена в
постановах Верховного Суду України від
27.02.2012 №21-387а11 та від 13.02.2012 №.21-422а11.

Згідно до ч. 2 ст. 161 КАС України при
виборі правової норми, що підлягає
застосуванню до спірних правовідносин,
суд зобов'язаний враховувати висновки
Верховного Суду України, викладені у
рішеннях, прийнятих за результатами
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої статті 237 цього
Кодексу.

Крім того, колегія суддів не бере до
уваги посилання апелянта на те, що
оскільки справа була розглянута
Міжнародним комерційним арбітражем ad
hoc, а не Міжнародним комерційним
арбітражним судом при
Торгово-промисловій палаті України, то
рішення від 31.10.2013, на яке посилається
позивач, не може бути підставою для
зупинення нарахування пені з огляду на
наступне.

Указом Президії Верховної Ради від
25.01.1963 була ратифікована Європейська
конвенція про зовнішньоторговельний
арбітраж, яка передбачає вирішення
спорів як арбітрами, призначеними по
кожній окремій справі (арбітраж ad hoc),
так і постійно діючими арбітражними
органами (стаття 1).

Статтею 4 Європейської конвенції про
зовнішньоторговельний арбітраж
передбачено право сторін арбітражної
угоди на власний розсуд, зокрема,
призначати арбітрів або встановлювати,
у разі виникнення якої-небудь
суперечки, методи їх призначення;
встановлювати місцезнаходження
арбітражного суду; встановлювати
правила процедури, яких повинні
дотримуватися арбітри.

Статтею 2 Закону України «Про
міжнародний комерційний арбітраж»
визначено, що «арбітраж» - це будь-який
арбітраж (третейський суд) незалежно
від того, чи утворюється він спеціально
для розгляду окремої справи, чи
здійснюється постійно діючою
арбітражною установою, зокрема
Міжнародним комерційним арбітражним
судом або Морською арбітражною
комісією при Торгово-промисловій
палаті України (додатки № 1 і № 2 до
цього Закону).

Таким чином, позивач мав право
звернутись до узгодженого між ним та
контрагентом за зовнішньоекономічним
контрактом, арбітражу ad hoc та рішення
Міжнародного комерційного арбітражу
мали бути взяті відповідачем до уваги
при нарахуванні пені за порушення
розрахунків в сфері ЗЕД.

Аналогічна правова позиція викладена в
ухвалах Вищого адміністративного суду
України від 20.03.2013 №К/9991/38517/12, від 16.11.2011
№К-219/08

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що суд
першої інстанції ухвалив законне та
обґрунтоване рішення, з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Апелянт не надав до суду належних
доказів, що б підтверджували факт
правомірності винесення податкового
повідомлення-рішення.

Таким чином, колегія суддів вирішила
згідно ст. 200 КАС України залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, з урахуванням
того, що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС
України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Подільському
районі Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у м. Києві залишити без задоволення, а
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 13.02.2014 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України в порядку та строки,
встановлені статтею 212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий:
Василенко Я.М.

Судді:
Кузьменко
В.В.

Шурко О.І.

Повний текст ухвали виготовлений
14.04.2014.

.

Головуючий суддя
Василенко Я.М.

Судді:
Кузьменко В. В.

Шурко О.І.