Справа № 404/10458/13-а
Суддя: Галаган О. В.
Дата ухвалення: 2014-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/404/66/14
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2014 року Кіровський районний
суд м. Кіровоград

у складі: головуючого - судді
Галагана О.В.,

при секретарі - Кульчицькій В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Кіровограді справу
за адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Кіровоградській області, про визнання
протиправним рішення державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Кіровоградській
області про закінчення виконавчого
провадження, за участю третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог щодо
предмету спору на стороні відповідача -
Управління пенсійного фонду України в
м. Кіровограді Кіровоградської
області,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з
вищевказаним позовом, просив визнати
протиправним та скасувати рішення
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Кіровоградській області Мехед О.В.,
викладене у вигляді постанови від 14
листопада 2013 року (ВП № 40541960) «Про
закінчення виконавчого провадження», а
виконавчий лист № 2-а-1573/11 виданий 15
квітня 2011 року повернути у відділ
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Кіровоградській області для
подальшого виконання.

В обґрунтування позову зазначено, що
18.11.2013 року позивач отримав копію
постанови державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Кіровоградській області Мехед О.В. від
14.11.2013 року (ВП 40541960) «Про закінчення
виконавчого провадження».

Вказано, що рішенням Кіровського
районного суду м. Кіровограда від 29.08.2011
року по справі № 2а-1573/2011, яке залишено
без змін ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 13.03.2012 року, було зобов'язано
Управління Пенсійного фонду України в
м. Кіровограді призначити й виплатити
ОСОБА_1 пенсію по інвалідності в
мінімальному розмірі та додаткову
пенсію за шкоду заподіяну здоров'ю,
відповідно до ст.ст. 50 та 54 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
виходячи із розміру мінімальної пенсії
за віком, встановленої ч. 1 ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», з 22
квітня 2010 року.

В подальшому було видано виконавчий
лист на примусове стягнення та подано
його до відділу примусового виконання
рішень Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в Кіровоградській
області. Державним виконавцем було
відкрито виконавче провадження з
виконання вказаного виконавчого листа,
але боржником постанова суду не
виконується. Державний виконавець,
отримавши від Управління Пенсійного
фонду листві 12.11.2013 року № 8995/08.21, в
якому повідомлялось про проведення
перерахунку та виплату основної та
додаткової пенсії стягувану лише за
період з 22 квітня 2011 року по 22 липня 2011
року, та копію Розпорядження про
призначення розміру пенсі, не
перевіривши достовірність та
правомірність отриманої інформації
прийняв рішення про закінчення
виконавчого провадження. Позивач
вважає, що така постанова не відповідає
вимогам чинного законодавства, вимогам
постанови суду та виконавчого
документу, порушує його права, оскільки
рішення суду не виконано. Тому просить
суд визнати бездіяльність
відповідачів протиправною, скасувати
постанову про закінчення виконавчого
провадження та зобов'язати відповідача
поновити виконавче провадження,
зобов'язати відповідача провести
виконавчі дії з виконання виконавчого
листа.

Представник позивача та позивач в
судовому засіданні позов підтримали в
повному обсязі, посилаючись на
обставини вказані в позовній заяві та
просили його задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти задоволення позову
заперечив. Надав до суду письмові
заперечення, вважає даний
адміністративний позов
необґрунтованим та таким, що не
підлягає задоволенню, оскільки
державний виконавець діяв відповідно
до Закону України «Про виконавче
провадження». Також, державним
виконавцем зазначено, що позивач не
надав жодних доказів, які б свідчили
про порушення чинного законодавства
України, які були допущені при
винесенні постанови.

Представник третьої особи, в судовому
засіданні проти задоволення позову
заперечив та просив відмовити в його
задоволенні.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення сторін, оцінивши
наявні в матеріалах справи докази, суд
приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що рішенням
Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 29.08.2011 року по справі №
2а-1573/2011, яке залишено без змін ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 13.03.2012 року,
було зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в м. Кіровограді
призначити й виплатити ОСОБА_1 пенсію
по інвалідності в мінімальному розмірі
та додаткову пенсію за шкоду заподіяну
здоров'ю, відповідно до ст.ст. 50 та 54
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», виходячи із розміру
мінімальної пенсії за віком,
встановленої ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», з 22 квітня 2010
року.

ОСОБА_1 звернувся до відділу
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Кіровоградській області з виконавчим
листом, виданим Кіровським районним
судом м. Кіровограда 29.08.2013 року на
підставі якого було відкрито виконавче
провадження з виконання вказаного
виконавчого листа за № 40541960.

В подальшому позивач отримав копію
постанови про закінчення виконавчого
провадження № 40541960 від 14.11.2013 року, в
якій зазначено, що рішення суду
фактично виконано в повному обсязі, про
що свідчить лист № 8995/08-21 від 12.11.2013 року
УПФ України в м. Кіровограді.

Відповідно до листа № 8995/08.21 від 12.11.2013
року Управління Пенсійного фонду
України в м. Кіровограді
Кіровоградської області, надісланого
начальнику відділу примусового
виконання рішень управління ДВС
головного управління юстиції в
Кіровоградській області, повідомлено,
що на виконання виконавчого листа №
2а-1573/11 від 29.08.2013 року, виданого
Кіровським районним судом м.
Кіровограда та постанови державного
виконавця (О.В. Мехед) про відкриття
виконавчого провадження від 04.11.2013 року
та з урахуванням ухвали ДААС від 12.02.2013
року, управлінням Пенсійного фонду
України в м. Кіровограді
Кіровоградської області проведено їх
виконання, що підтверджується
розрахунком. Кошти за період з 22.04.2010
року по 22.07.2011 року нараховані та
виплачені ОСОБА_1 в сумі 76639,69 грн.
протягом червня - липня 2011 року.

Закон України «Про виконавче
провадження» визначає умови і порядок
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб), що відповідно
до закону підлягають примусовому
виконанню у разі невиконання їх у
добровільному порядку.

Згідно з ч.1 ст. 255 КАС України постанова
або ухвала суду, яка набрала законної
сили, є обов'язковою для осіб, які
беруть участь у справі, для їхніх
правонаступників, а також для всіх
органів, підприємств, установ та
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України.

Згідно ст. 1 Закону України «Про
виконавче провадження» виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб)-це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 1 ст. 49 Закону України «Про
виконавче провадження» визначено
вичерпний перелік випадків, коли
державний виконавець вправі закінчити
виконавче провадження, а саме пунктом 11
визначено, що державний виконавець
закінчує виконавче провадження у разі
повернення виконавчого документа до
суду чи іншого органу (посадової особи),
який його видав, у випадку,
передбаченому статтею 75 цього Закону.

Відповідно до пункту 3 ст. 75 Закону
України «Про виконавче провадження», у
разі якщо виконати рішення без участі
боржника неможливо, державний
виконавець накладає на боржника штраф
відповідно до статті 89 цього Закону та
вносить подання (повідомлення)
правоохоронним органам для
притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом,
після чого виносить постанову про
закінчення виконавчого провадження,
яка затверджується начальником
відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
і повертає виконавчий документ до суду
чи іншого органу (посадової особи), що
його видав.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
виконавче провадження» виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Статтею 11 цього Закону передбачений
обов'язок державного виконавця
здійснювати заходи, необхідні для
своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до п. 11 ч.1 ст. 49 Закону
України "Про виконавче провадження"
виконавче провадження підлягає
закінченню у випадку повернення
виконавчого документа до суду чи
іншого органу (посадової особи), який
його видав, у випадку, передбаченому
частиною третьою статті 75 цього Закону.

Згідно ч. 3 ст. 75 Закону України "Про
виконавче провадження" у разі якщо
виконати рішення без участі боржника
неможливо, державний виконавець
накладає на боржника штраф відповідно
до статті 89 цього Закону та вносить
подання (повідомлення) правоохоронним
органам для притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом,
після чого виносить постанову про
закінчення виконавчого провадження,
яка затверджується начальником
відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
і повертає виконавчий документ до суду
чи іншого органу (посадової особи), що
його видав.

Згідно вимог Закону України "Про
виконавче провадження" містить
вичерпний перелік підстав для
закінчення виконавчого провадження, а
саме:

- визнання судом відмови стягувача
від примусового виконання рішення
суду;

- визнання судом мирової угоди між
стягувачем і боржником у процесі
виконання;

- смерті або оголошення померлим
стягувача чи боржника, визнання
безвісно відсутнім боржника або
стягувача, ліквідації юридичної особи -
сторони виконавчого провадження, якщо
виконання їх обов'язків чи вимог у
виконавчому провадженні не допускає
правонаступництва;

- скасування рішення суду або
іншого органу (посадової особи), на
підставі якого виданий виконавчий
документ, або визнання судом
виконавчого документа таким, що не
підлягає виконанню;

- письмової відмови стягувача від
одержання предметів, вилучених у
боржника під час виконання рішення про
передачу їх стягувачу, або знищення
речі, що має бути передана стягувачу в
натурі;

- закінчення строку,
передбаченого законом для
відповідного виду стягнення; передачі
виконавчого документа ліквідаційній
комісії (або ліквідатору) у разі
ліквідації боржника - юридичної особи;

- фактичного виконання в повному
обсязі рішення згідно з виконавчим
документом;

- повернення виконавчого
документа без виконання на вимогу суду
або іншого органу (посадової особи),
який видав виконавчий документ;

- направлення виконавчого
документа за належністю до іншого
відділу державної виконавчої служби
повернення виконавчого документа до
суду чи іншого органу (посадової особи),
який його видав, у випадку,
передбаченому частиною третьою статті
75 цього Закону;

- якщо рішення фактично виконано
під час виконання рішення
Європейського суду з прав людини;

- непред'явлення виконавчого
документа за відновленим виконавчим
провадженням у строки, визначені
статтею 51 цього Закону; списання згідно
із Законом України "Про деякі питання
заборгованості за спожитий природний
газ та електричну енергію"
заборгованості, встановленої рішенням
суду, яке підлягало виконанню на
підставі виконавчого документа.

Як роз'яснено в п. 17 Постанови Пленуму
Вищого адміністративного суду України
від 21.05.2012 року за № 5 «Про внесення змін
до постанови Пленуму Вищого
адміністративного суду України від 13
грудня 2010 року № 3 «Про практику
застосування адміністративними судами
законодавства у справах із приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби», державний виконавець
зобов'язаний здійснювати необхідні
заходи щодо своєчасного виконання
рішення, зазначеного в документі на
примусове виконання рішення, у спосіб і
порядок, визначений виконавчим
документом. Судам слід враховувати, що
виконавці мають право повертати
документи щодо виконання рішень
адміністративних судів про стягнення з
пенсійних органів та суб'єктів владних
повноважень відповідних виплат пенсії,
соціальної допомоги тощо у разі
здійснення державним виконавцем усіх
можливих дій, спрямованих на виконання
рішення.

Частиною 2 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Між тим, відповідачем не надано доказів
про вжиття всіх можливих заходів,
передбачених Законом України "Про
виконавче провадження", спрямованих на
виконання рішення суду, зокрема не
з'ясовано причини невиконання рішення
боржником, не направлено відповідні
запити про наявність грошових коштів
на рахунках боржника.

Враховуючи практику Європейського
суду з прав людини невиконання рішення
суду у зв'язку з відсутністю коштів, є
порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, ратифікованою Україною 17.07.1997
року, та яка є частиною національного
законодавства, а також статті 1
Протоколу №1 до зазначеної Конвенції.

Суд приходить до висновку, що при
винесенні постанови державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Кіровоградській
області не дотримано вимоги п. 11 ч. 1 ст.
49, ч.3 ст.75 Закону України «Про виконавче
провадження», а отже вона є незаконною
та підлягає скасуванню.

Керуючись Закону України « Про
виконавче провадження», ст.ст. 99, 100, 158,
159, 160, 161, 162, 163 КАС України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Кіровоградській
області, про визнання протиправним
рішення державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Кіровоградській області про
закінчення виконавчого провадження, за
участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмету спору
на стороні відповідача - Управління
пенсійного фонду України в м.
Кіровограді Кіровоградської області -
задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати
постанову державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби ГУЮ у Кіровоградській області
Мехед О.В. від 14.11.2013 року про закінчення
виконавчого провадження № 40541960, а
виконавчий лист № 2а-1573/11, виданий 15
квітня 2011 року повернути у відділ
примусового виконання рішень
управління ДВС ГУЮ у Кіровоградській
області для подальшого виконання.

Постанова суду може бути оскаржена до
апеляційної інстанції через суд першої
інстанції, який ухвалив оскаржуване
судове рішення, протягом десяти днів з
дня отримання копії постанови. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається, особою яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Суддя Кіровського районного суду
м.Кіровограда О. В. Галаган