Справа № 816/1010/14
Суддя: М.В. Довгопол
Дата ухвалення: 2014-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2014 року м. ПолтаваСправа №
816/1010/14

Полтавський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Довгопол М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання -
Колодяжного Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Управління Пенсійного фонду
України Октябрського району в м.
Полтаві до Публічного акціонерного
товариства "Завод "Лтава" про
відшкодування витрат на виплату і
доставку пільгових пенсій, -

В С Т А Н О В И В:

18 березня 2014 року Управління
Пенсійного фонду України Октябрського
району в м. Полтаві звернулося до
Полтавського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Публічного акціонерного товариства
"Завод "Лтава" про відшкодування витрат
на виплату і доставку пільгових пенсій,
призначених за списком №2, в сумі 40038
грн 49 коп.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилався на те, що в порушення
положень частини 2 Прикінцевих
положень Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» відповідачем не
відшкодовано фактичні витрати на
виплату і доставку пільгових пенсій за
списком № 2 за період з грудня 2013 року
по січень 2014 року, у зв'язку з чим
виникла заборгованість, яка підлягає
стягненню у судовому порядку.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, надав через
канцелярію суду заяву, в якій позовні
вимоги підтримав, просив справу
розглянути у його відсутність /а.с.127/.

Відповідач у судове засідання явку
свого уповноваженого представника не
забезпечив, про дату, час та місце
розгляду справи повідомлявся належним
чином та своєчасно, про що свідчить
повідомлення про вручення поштового
відправлення /а.с. 126 /. Про наявність
поважних причин неприбуття до суду
відповідач не повідомив, клопотань про
відкладення розгляду справи не
надіслав.

У письмових запереченнях вказував на
те, що призначення пенсії гр. ОСОБА_1
відбулося з порушенням вимог постанови
Полтавського районного суду від 12.01.2012
у справі № 2а-5205/2011, у мотивувальній
частині якої судом визначено, що при
призначенні пенсії на пільгових
умовах на ОСОБА_1 мають поширюватися
положення статті 100 Закону України «Про
пенсійне забезпечення», тоді як
Управлінням Пенсійного фонду України в
Полтавському районі Полтавської
області включено до розрахунку
зазначену особу, як таку, що набула
право на пенсійне забезпечення за ст. 13
Закону України «Про пенсійне
забезпечення». Також зазначав, що ПАТ
"Завод "Лтава" є правонаступником ВАТ
"Лтава", яке засновано відповідно до
наказу Мінмашпрому України від 26.10.1994
року № 1384а шляхом перетворення
Державного підприємства "Полтавський
електромеханічний завод" у Відкрите
акціонерне товариство "Лтава" та у
подальшому перейменовано в ПАТ "Завод
"Лтава" на виконання вимог Закону
України "Про акціонерні товариства".
Стверджував, що ПАТ "Завод "Лтава" не є
правонаступником заводу "Комплект" ДВО
"Лтава", тому не має обов'язку
відшкодовувати фактичні витрати на
виплату та доставку пільгових пенсій
громадянам ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
які працювали на заводі "Комплект" ДВО
"Лтава" та не мають ніякого відношення
до ПАТ "Завод "Лтава". Крім того,
заперечував щодо повторного включення
до розрахунків фактичних витрат на
виплату і доставку пільгових пенсій
громадян ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8
на підставі Закону України «Про
внесення змін до деяких законів
України щодо добровільної сплати
єдиного внеску», що набрав чинності
28.04.2013, посилаючись на те, що
підприємство закінчило відшкодування
виплати пенсій вказаним особам до
28.04.2013. Вказував також, що позивачем
порушено вимоги пункту 6.4. Інструкції
про порядок обчислення і сплати
страхувальниками та застрахованими
особами внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування до
Пенсійного фонду України, затвердженої
постановою Правління Пенсійного фонду
України від 19.12.2003 № 21-1, оскільки пенсію
вищенаведеним особам поновлено з
28.04.2013, а розрахунок направлено 13.12.2013,
при цьому повідомлення форми «Ю», а
також вимог про сплату недоїмки
відповідач не отримував. З огляду на
викладене відповідач вважає позовні
вимоги безпідставними та такими, що не
підлягають задоволенню /а.с. 29 - 34/.

Відповідно до частини четвертої статті
128 Кодексу адміністративного
судочинства України у разі неприбуття
відповідача, належним чином
повідомленого про дату, час і місце
судового розгляду, без поважних причин
розгляд справи може не відкладатися і
справу може бути вирішено на підставі
наявних у ній доказів.

Суд, вивчивши та дослідивши наявні в
матеріалах справи документи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що відповідач
Публічне акціонерне товариство "Завод
"Лтава" (ідентифікаційний код - 14308479) є
юридичною особою та перебуває на
обліку як платник страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування в Управлінні Пенсійного
фонду України Октябрського району в м.
Полтаві з 01.01.1991 за № 16283483 /а.с. 37/.

Згідно із пунктом "б" статті 13 Закону
України "Про пенсійне забезпечення" від
05.11.1991 № 1788-ХІІ працівники, зайняті
повний робочий день на роботах зі
шкідливими і важкими умовами праці за
списком № 2 виробництв, робіт, професій,
посад і показників, затвердженим
Постановою Кабінету Міністрів, і за
результатами атестації робочих місць,
мають право на пенсію на пільгових
умовах.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих
положень Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" від 09.07.2003 № 1058-ІV пенсійне
забезпечення застрахованих осіб, які
працювали або працюють на підземних
роботах, на роботах з особливо
шкідливими і особливо важкими умовами
праці за списком №1 та на інших роботах
із шкідливими і важкими умовами праці
за списком №2 виробництв, робіт,
професій, посад і показників,
затверджених Кабінетом Міністрів
України, та за результатами атестації
робочих місць, на посадах, що дають
право на призначення пенсії за віком на
пільгових умовах або за вислугу років,
які відповідно до законодавства, що
діяло раніше, мали право на пенсію на
пільгових умовах або за вислугу років,
здійснюється згідно з окремим
законодавчим актом через професійні та
корпоративні фонди. До запровадження
пенсійного забезпечення через
професійні та корпоративні фонди
зберігається порядок покриття витрат
на виплату і доставку цих пенсій, що
діяв до набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" діяв Закон
України "Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування" від
26.06.1997 № 400/97-ВР.

Згідно з абзацом 4 пункту 1 статті 2
Закону України "Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування" від
26.06.1997 № 400/97-ВР (в редакції, яка діє з
28.04.2013) для платників збору, визначених
пунктами 1 та 2 статті 1 цього Закону,
крім тих, які є платниками фіксованого
сільськогосподарського податку,
об'єктом оподаткування є також
фактичні витрати на виплату і доставку
пенсій, призначених відповідно до
пунктів "б" - "з" статті 13 Закону України
"Про пенсійне забезпечення" до
досягнення працівниками пенсійного
віку, передбаченого статтею 26 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування".

Відповідно до абзацу 3 пункту 1 статті 4
Закону № 400/97-ВР встановлюються ставки
збору на обов'язкове державне пенсійне
страхування в розмірі 100 % від об'єкта
оподаткування, визначеного абзацом 4
пункту 1 статті 2 цього Закону, -
фактичних витрат на виплату і доставку
пільгових пенсій.

Таким чином, відповідач зобов'язаний
відшкодовувати органам Пенсійного
фонду 100 % суми фактичних витрат на
виплату і доставку пенсій, призначених
на пільгових умовах його працівникам.

Згідно з пунктом 6.4 Інструкції про
порядок обчислення і сплати
страхувальниками та застрахованими
особами внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування до
Пенсійного фонду України, затвердженої
постановою Правління Пенсійного фонду
України від 19.12.2003 № 21-1 та
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 16.01.2004 за № 64/8663 (надалі -
Інструкція № 21-1), розмір сум до
відшкодування на поточний рік
визначається відділами надходження
доходів органів Пенсійного фонду
України щорічно у розрахунках
фактичних витрат на виплату та
доставку пільгових пенсій, призначених
відповідно до частини 2 Прикінцевих
положень Закону, які надсилаються
підприємствам до 20-го січня поточного
року та протягом 10 днів з
новопризначених (перерахованих)
пенсій.

На виконання вимог Інструкції,
Управлінням Пенсійного фонду України
Октябрського району в м. Полтаві на
адресу відповідача направлено
розрахунки фактичних витрат на виплату
та доставку пенсій, призначених
застрахованим особам: ОСОБА_10, ОСОБА_1,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_2,
ОСОБА_11, ОСОБА_3, ОСОБА_4, відповідно до
пункту "б"-"з" статті 13 Закону України
"Про пенсійне забезпечення", за грудень
2013 року та січень 2014 року, повідомлення
із визначенням суми фактичних витрат,
які було отримано уповноваженою особою
відповідача 17.12.2013 та 23.01.2014
відповідно/а.с. 6 - 18/.

Із наданих суду копій розрахунків
фактичних витрат на виплату і доставку
пенсій, розрахунку суми по
відшкодуванню вказаних витрат,
складеного позивачем, вбачається, що
сума витрат на виплату і доставку
пільгових пенсій за списком № 2, що
підлягали відшкодуванню відповідачем,
за період з грудня 2013 року по січень 2014
року, з урахуванням доплати за 2013 рік,
склала 40 038 грн 49 коп.

Надаючи оцінку доводам
відповідача, викладеним у запереченнях
до позовної заяви, щодо призначення
пенсії ОСОБА_1 з порушенням вимог
чинного законодавства, суд виходить з
наступного.

За змістом норми підпункту 3 пункту 2
Прикінцевих положень Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" особам, які
працювали на роботах із шкідливими і
важкими умовами праці та мали або
матимуть право на пенсію відповідно до
статті 100 Закону України "Про пенсійне
забезпечення", пенсії призначаються за
нормами цього Закону, виходячи з вимог
віку та стажу, встановлених раніше
діючим законодавством.

Підстави для призначення пенсій на
пільгових умовах встановлені статтями
13, 14 та 100 Закону України "Про пенсійне
забезпечення".

Відповідно до абзацу 1 пункту 16
Прикінцевих положень Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", до приведення
законодавства України у відповідність
із цим Законом закони України та інші
нормативно-правові акти
застосовуються в частині, що не
суперечить цьому Закону.

Право на матеріальне забезпечення за
рахунок суспільних фондів споживання
шляхом надання трудових і соціальних
пенсій гарантовано Законом України
"Про пенсійне забезпечення".

При цьому слід зазначити, що згідно із
абзацом 2 пункту 16 Прикінцевих положень
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", положення Закону України
"Про пенсійне забезпечення"
застосовуються в частині визначення
права на пенсію за віком на пільгових
умовах і за вислугу років.

Пунктом 1 Постанови Верховної Ради
України "Про порядок введення в дію
Закону України "Про пенсійне
забезпечення" від 6 грудня 1991 року N
1931-XII, встановлено, що в частині норм, що
стосуються призначення і виплати
пенсій та коригування рівнів пенсій,
призначених до введення цього Закону,
Закон України "Про пенсійне
забезпечення" вводиться в дію з 01 січня
1992 року, а з 1 квітня 1992 року - в повному
обсязі.

Відповідно до пунктів а), б) частини 1
статті 13 Закону України "Про пенсійне
забезпечення" на пільгових умовах
мають право на пенсію за віком,
незалежно від місця останньої роботи
працівники, зайняті повний робочий
день на підземних роботах, на роботах з
особливо шкідливими і особливо важкими
умовами праці, - за списком N 1
виробництв, робіт, професій, посад і
показників, затверджуваним Кабінетом
Міністрів України, і за результатами
атестації робочих місць; працівники,
зайняті повний робочий день на інших
роботах із шкідливими і важкими
умовами праці, - за списком N 2
виробництв, робіт, професій, посад і
показників, затверджуваним Кабінетом
Міністрів України, і за результатами
атестації робочих місць, за умови
досягнення встановленого нормою цієї
статті віку та наявності відповідного
стажу роботи як загального, так і на
зазначених роботах.

Разом з тим, згідно з частиною 4 статті 13
Закону України "Про пенсійне
забезпечення" порядок пенсійного
забезпечення осіб, які працювали до
введення в дію цього Закону на роботах
із шкідливими і важкими умовами праці,
передбачених законодавством, що діяло
раніше, визначається статтею 100 даного
Закону.

При цьому, статтею 100 Закону України
"Про пенсійне забезпечення", яка є
спеціальною нормою, що визначає
порядок призначення пільгових пенсій
особам, які мали право на пенсію на
пільгових умовах до введення в дію
цього Закону, встановлено, що особам,
які працювали до введення в дію цього
Закону на роботах із шкідливими і
важкими умовами праці, передбачених
раніше діючим законодавством, пенсії
за віком призначаються на таких умовах:

а) особам, які мають на день введення в
дію цього Закону повний стаж на
зазначених роботах, що давав право на
пенсію на пільгових умовах, пенсії в
розмірах, передбачених цим Законом,
призначаються відповідно до вимог за
віком і стажем, встановлених раніше
діючим законодавством;

б) особам, які не мають повного стажу
роботи із шкідливими і важкими умовами
праці, вік, необхідний для призначення
пенсії відповідно до статті 12,
знижується пропорційно наявному стажу
в порядку, передбаченому статтями 13 - 14
цього Закону, виходячи з вимог цього
стажу, встановлених раніше діючим
законодавством.

При визначенні права на пенсію за віком
на пільгових умовах відповідно цієї
статті застосовуються "Список N 1
производств, цехов, профессий и
должностей на подземных работах, на
работах с вредными условиями труда и в
горячих цехах, работа в которых дает
право на государственную пенсию на
льготных условиях и в льготных
размерах" і "Список N 2 производств,
цехов, профессий и должностей, работа в
которых дает право на государственную
пенсию на льготных условиях и в
льготных размерах", затверджені
постановою Ради Міністрів СРСР від 22
серпня 1956 р. N 1173.

З огляду на викладене, право на пенсію
відповідно до статті 100 Закону України
"Про пенсійне забезпечення" має особа,
яка набула необхідний стаж роботи із
шкідливими і важкими умовами праці, що
дає право на призначення пенсії за
віком на пільгових умовах до 01 січня 1992
року і після цієї дати не працювала на
цих роботах. При цьому наявності
атестації робочих місць не
вимагається. Особі, яка до і після 01
січня 1992 року працювала на роботах,
передбачених Списками, пенсія
призначається відповідно до статті 13
Закону України "Про пенсійне
забезпечення".

Матеріали справи містять розрахунок
стажу ОСОБА_1, із якого слідує, що дана
особа пропрацювала на підприємстві
відповідача у період з 05.09.1979 року по
21.08.1992 року /а.с.108/. З огляду на вказану
обставину їй правомірно було
призначено пенсію за віком на
пільгових умовах за списком №2 на
підставі положень статті 13 Закону
України "Про пенсійне забезпечення".

Посилання відповідача у своїх
запереченнях на постанову
Полтавського районного суду
Полтавської області по справі №
2а-5205/2011, у мотивувальній частині якої
судом визначено, що при призначенні
пенсії на пільгових умовах на ОСОБА_1
мають поширюватися положення статті 100
Закону України «Про пенсійне
забезпечення», судом оцінюється
критично з огляду на наступне.

Положенням частини першої статті 72
Кодексу адміністративного судочинства
України закріплено, що обставини,
встановлені судовим рішенням в
адміністративній, цивільній або
господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Водночас передбачене частиною першою
статті 72 Кодексу адміністративного
судочинства України звільнення від
доказування не має абсолютного
характеру і не може сприйматися судом
як неможливість спростування під час
судового розгляду обставин, які
зазначені в іншому судовому рішенні.

Зважаючи на те, що з матеріалів справи
вбачається правомірність призначення
позивачем пенсії гр. ОСОБА_1 відповідно
статті 13 Закону України «Про пенсійне
забезпечення», докази скасування
рішення про призначення пенсії
вказаній особі в адміністративному або
судовому порядку відсутні, суд
відхиляє доводи відповідача із
посиланням на постанову Полтавського
районного суду Полтавської області по
справі № 2а-5205/2011 та вважає за необхідне
вирішити справу відповідно до тих
обставин, які встановлені судом при
розгляді даної справи

Стосовно заперечень відповідача щодо
неправомірності включення до
розрахунків фактичних витрат на
виплату та доставку пільгових пенсій
за спірний період сум пенсій
громадянам ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, суд
виходить з наступного.

Відповідач зазначив, що вказаним
громадянам до стажу роботи за списком
№ 2 було зараховано період роботи на
заводі "Комплект" ДВО "Лтава", разом з
тим Публічне акціонерне товариство
"Завод "Лтава", згідно з статутом
товариства, є правонаступником всіх
прав та обов'язків Відкритого
акціонерного товариства "Лтава", яке
засновано відповідно до наказу
Мінмашпрому України від 26.10.1994 року №
1384а на підставі Указу Президента
України від 15.06.1993 року № 210/93 "Про
корпоратизацію державних підприємств"
шляхом перетворення Державного
підприємства "Полтавський
електромеханічний завод" у Відкрите
акціонерне товариство "Лтава" і тому
воно не мало у своєму складі в період з
1979 року Заводу "Комплект" Виробничого
об'єднання "Лтава". Посилався на
постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 30 червня 2009
року у справі № 2а-5286/09.

Судом встановлено, що постановою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 11.10.2012 року
у справі №1622/2а-349/11 задоволено частково
позов ОСОБА_2 до Головного управління
Пенсійного фонду України в Полтавській
області, Комісії при Головному
управлінні Пенсійного фонду України у
Полтавській області, Управління
Пенсійного фонду України Октябрського
району в м. Полтаві за участю третьої
особи - Публічне акціонерне товариство
"Завод "Лтава" про визнання дій
протиправними, зобов'язання вчинити
певні дії; визнано протиправними дії
Головного управління Пенсійного фонду
України в Полтавській області,
Управління Пенсійного фонду України
Октябрського району в м. Полтаві щодо
відмови в призначенні, нарахуванні та
виплаті ОСОБА_2 пенсії за віком на
пільгових умовах; скасовано рішення
Комісії при Головному управлінні
Пенсійного фонду України у Полтавській
області № 249 від 06.12.2010 року про
результати розгляду заяви ОСОБА_2 щодо
відсутності достатніх підстав для
вирішення питання про підтвердження
роботи ОСОБА_2 з 01.06.1981 р. по 22.08.1993 р.,
передбаченої п. "б" ст.13 Закону України
"Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991
року № 1788-ХІІ; зобов'язано Головне
управління Пенсійного фонду України у
Полтавській області підтвердити стаж
роботи ОСОБА_2 з 01.06.1981 р. по 22.08.1993 р., як
такий, що дає право на пенсію за віком
на пільгових умовах за Списком № 2
"Виробництв, робіт, професій посад та
показників на роботах із шкідливими і
важкими умовами праці, зайнятість в
яких повний робочий день дає право на
пенсію за віком на пільгових умовах" та
згідно із п. "б" ст. 13 Закону України "Про
пенсійне забезпечення"; зобов'язано
Управління Пенсійного фонду України
Октябрського району м. Полтави
призначити, нарахувати та виплачувати
ОСОБА_2 пенсію за віком на пільгових
умовах за Списком № 2 "Виробництв,
робіт, професій посад і показників на
роботах із шкідливими і важкими у
мовами праці, зайнятість в яких повний
робочий день дає прав на пенсію за
віком на пільгових умовах" та згідно із
п. "б" ст. 13 Закону України "Про пенсійне
забезпечення", починаючи з 28 вересня 2010
року; в іншій частині в задоволенні
позовних вимог - відмовлено /а.с.57-65/.

На виконання зазначеного судового
рішення гр. ОСОБА_2 з 28.09.2010 призначено
пенсію за віком на пільгових умовах
/а.с.54/.

До пільгового стажу гр. ОСОБА_2
зараховано роботу на Заводі "Комплект"
Виробничого об'єднання "Лтава" з 01.06.1981
року по 22.09.1993 року на посаді
шліфувальника абразивними кругами
сухим способом по металу та
інструменту, інструментальної
дільниці № 40.

05 червня 2012 року ухвалою Харківського
апеляційного адміністративного суду у
справі № 2а-3509/11/1609 залишено без змін
постанову Київського районного суду м.
Полтави від 13.02.2012 року, якою задоволено
частково позов ОСОБА_3 до Управління
Пенсійного фонду України Київського
району в м. Полтаві, Головного
Управління Пенсійного фонду України в
Полтавській області про визнання дій
протиправними, зобов'язання вчинити
певні дії; зобов'язано Управління
Пенсійного фонду України в Київському
районі м. Полтава вирішити питання щодо
призначення ОСОБА_3 пенсії на пільгових
умовах за списком № 2 з урахуванням її
стажу роботи на посаді пресувальника
виробів із пластмас з 01 березня 1985 року
по 01 квітня 1989 року та з 01 квітня 1989 року
по 12 серпня 1996 року на посаді ливарника
пластмас заводу "Комплект" виробничого
об'єднання "Лтава"; визнано
протиправним та скасовано рішення
колегіального органу з призначення
пенсій Управління Пенсійного фонду
України Київського району в м. Полтаві
№ 3 від 29 січня 2011 року /а.с.79-81/.

На виконання зазначеного судового
рішення гр. ОСОБА_3 з 22.10.2010 призначено
пенсію за віком на пільгових умовах
/а.с.74/.

До пільгового стажу гр. ОСОБА_3
зараховано роботу на Заводі "Комплект"
Виробничого об'єднання "Лтава" на
посаді пресувальника виробів із
пластмас з 01 березня 1985 року по 12
серпня 1996 року на посаді ливарника
пластмас /а.с. 74, зворотній бік/.

06 червня 2013 року постановою Вищого
адміністративного суду України у
справі № 2а-1398/11/1609 постанову
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 17.04.2012
скасовано в частині відмови у
задоволенні позову про визнання за
ОСОБА_4 права на пенсію за списком № 2
згідно з пунктом "б" статті 13 Закону
України "Про пенсійне забезпечення" з 25
травня 2009 року; щодо зобов'язання
Управління Пенсійного фонду України
Київського району в м. Полтаві
призначити ОСОБА_4 пенсію за віком на
пільгових умовах зі зниженням
пенсійного віку за списком № 2 згідно з
пунктом "б" статті 13 Закону України "Про
пенсійне забезпечення" з 25 травня 2009
року та провести відповідні
виплати-скасовано. Прийнято у даній
частині нове рішення, яким визнано
право ОСОБА_4 на пенсію за списком № 2
згідно з пунктом "б" статті 13 Закону
України "Про пенсійне забезпечення" з 21
липня 2010 року та зобов'язано Управління
Пенсійного фонду України Київського
району в м. Полтаві призначити ОСОБА_4
пенсію за віком на пільгових умовах зі
зниженням пенсійного віку за списком №
2 згідно з пунктом "б" статті 13 Закону
України "Про пенсійне забезпечення" і
провести відповідні виплати з 21 липня
2010 року /а.с. 92-95/.

На виконання зазначеного судового
рішення гр. ОСОБА_4 з 21.07.2010 призначено
пенсію за віком на пільгових умовах
/а.с.90/.

До пільгового стажу гр. ОСОБА_4
зараховано роботу на Заводі "Комплект"
Виробничого об'єднання "Лтава" на
посаді шліфувальника образивними
колами сухим способом,
інструментальної дільниці № 41 з 12.03.1980
до 04.01.1999 року /а.с.90, зворотній бік/.

Згідно зі статтею 23 Цивільного кодексу
Української РСР від 18.07.1963 року
юридичними особами визнаються
організації, які мають відокремлене
майно, можуть від свого імені набувати
майнових і особистих немайнових прав і
нести обов'язки, бути позивачами і
відповідачами в суді, арбітражі або в
третейському суді.

Статтею 31 Цивільного кодексу
Української РСР від 18.07.1963 року
встановлено, що юридична особа може
відкривати філіали і представництва в
порядку, встановленому законодавством
Союзу РСР або Української РСР.

Керівник філіалу або представництва
діє на підставі довіреності, одержаної
від відповідної юридичної особи.

Відповідно до наказу №758 а від 29.08.1979
з 01.09.1979 філіал Полтавського
електромеханічного заводу з 25.05.1979 був
перейменований у Полтавський завод
"Комплект" виробничого об'єднання
"Лтава" /а.с. 196/.

Відтак, філіал Полтавського
електромеханічного заводу, керівник
якого діяв на підставі довіреності,
одержаної від відповідної юридичної
особи Полтавського
електромеханічного заводу, не мав
статусу юридичної особи, зміна
назви філіалу Полтавського
електромеханічного заводу на
Полтавський завод "Комплект"
виробничого об'єднання "Лтава" не
змінила статусу філіалу
Полтавського електромеханічного
заводу.

Відповідно до пункту 1.4 статуту
Полтавського виробничого об'єднання
"Лтава", затвердженого розпорядженням
виконавчого комітету Полтавської
міської ради народних депутатів від
27.02.1992 року №49р, до складу об'єднання
за рішенням трудових колективів
входили: Полтавський
електромеханічний завод - головне
самостійне підприємство, завод
«комплект» м. Полтава (без права
юридичної особи) /а.с. 218-219/.

Отже, Завод "Комплект" м. Полтава (без
права юридичної особи), який був
філіалом Полтавського
електромеханічного заводу, у 1992 році
увійшов до складу Полтавського
виробничого об'єднання "Лтава" разом з
юридичною особою Полтавським
електромеханічним заводом.

Матеріалами справи підтверджено, що
Відкрите акціонерне товариство "Лтава"
утворено відповідно до наказу
Мінмашпрому України від 26.10.1994 №1384а
шляхом перетворення Державного
підприємства "Полтавський
електромеханічний завод" у Відкрите
акціонерне товариство згідно з Указом
Президента України від 15.06.1993 №210/93 "Про
корпоратизацію державних підприємств"
/а. с. 200 - 201 /.

Пунктом 3.3 Статуту ВАТ "Лтава",
затвердженого 25.10.1994 та
зареєстрованого розпорядженням
виконавчого комітету міської Ради
народних депутатів м. Полтави № 989-Р від
29.11.1994, передбачено, що Товариство є
правонаступником Державного
підприємства заводу "ПЕМЗ" (Полтавський
електромеханічний завод) /а.с. 199/.

Відповідно до статті 37 Цивільного
кодексу Української РСР від 18.07.1963
юридична особа припиняється шляхом
ліквідації або реорганізації (злиття,
поділу або приєднання).

При злитті і поділі юридичних
осіб майно (права і обов'язки)
переходить до нововиниклих юридичних
осіб. При приєднанні юридичної особи до
іншої юридичної особи її майно (права і
обов'язки) переходить до останньої.
Майно переходить в день підписання
передаточного балансу, якщо інше не
передбачене законом або постановою про
реорганізацію.

Порядок ліквідації і реорганізації
юридичних осіб визначається
законодавством Союзу РСР і постановами
Ради Міністрів Української РСР.

Порядок ліквідації і реорганізації
кооперативних та інших громадських
організацій може бути визначений їх
статутами (положеннями).

Законодавцем не було передбачено
окремої процедури ліквідації або
реорганізації філіалу юридичної особи,
керівник якої діяв на підставі
довіреності, одержаної від відповідної
юридичної особи.

Відтак, правонаступником юридичної
особи Державного підприємства заводу
"ПЕМЗ", філіалом якого був
завод "Комплект" виробничого об'єднання
"Лтава", стало Відкрите
акціонерне товариство "Лтава".

У свою чергу Публічне акціонерне
товариство "Завод "Лтава" є
правонаступником Відкритого
акціонерного товариства "Лтава", що
підтверджується положеннями статуту
ПАТ "Завод "Лтава", копія якого наявна у
матеріалах справи /а. с. 202-213/.

Таким чином, оскільки Завод
"Комплект" ВО "Лтава" був філіалом
Полтавського електромеханічного
заводу (без права юридичної особи),
правонаступником якого у свою чергу
стало Відкрите акціонерне товариство
"Лтава", яке у подальшому перейменовано
на ПАТ "Завод "Лтава" , суд приходить
до висновку, що ПАТ "Завод "Лтава"
повинен вносити Пенсійному фонду
витрати на виплату та доставку
пільгових пенсій, призначених
громадянам ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, за
період їх роботи на Заводі "Комплект" ВО
"Лтава", оскільки відповідно до пункту
6.3. Інструкції № 21-1 у разі ліквідації
або зміни власника підприємства суми
зазначених витрат Пенсійному фонду
вносять правонаступники.

Доводи відповідача про те, що ПАТ
«Завод «Лтава» не є правонаступником
Заводу «Комплект» Виробничого
об'єднання «Лтава» із посиланням на
рішення суду у справі № 2а-5286/09 суд не
бере до уваги, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 72
Кодексу адміністративного судочинства
України обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Разом з тим, Вищий адміністративний суд
України у своєму листі від 14.11.2012
№2379/12/13-12 "Щодо застосування статті 72
Кодексу адміністративного судочинства
України" зазначив, що у разі, якщо суд
дійде висновку про те, що обставини у
справі, що розглядається, є іншими, ніж
установлені під час розгляду іншої
адміністративної, цивільної або
господарської справи, то справу
належить вирішити відповідно до тих
обставин, які встановлені
безпосередньо судом, який розглядає
справу.

Як вбачається із постанови
Полтавського окружного
адміністративного суду від 30.06.2009 у
справі № 2а-5286/09, на яку посилається
відповідач, судом у мотивувальній
частині зазначено, що ВАТ "Лтава" не є
правонаступником Заводу "Комплект" ВО
"Лтава", оскільки рішенням
господарського суду Полтавської
області від 01.12.2005 року припинено
діяльність ВО «Лтава» і знято з
державного реєстру, а ВАТ «Лтава»
створено відповідно до наказу
Мінмашпрому України від 26ю10.1994 року №
1384а на базі Полтавського
електромеханічного заводу /а.с. 187/.

Таким чином, суд у справі № 2а-5286/09
зробив висновок щодо
правонаступництва лише на підставі
рішення господарського суду
Полтавської області від 01.12.2005 року,
яким припинено діяльність ВО «Лтава».

Враховуючи те, що документи, які були
предметом розгляду у даній справі, і на
підставі яких судом встановлено, що
відповідач є правонаступником Заводу
"Комплект" ВО "Лтава", як філіалу
Полтавського електромеханічного
заводу, не досліджувалися судом у
справі № 2а-5286/09, суд вважає за
необхідне вирішити справу відповідно
до тих обставин, які встановлені судом
у даній справі.

Також суд враховує, що судовими
рішеннями, що набрали законної сили, у
справах № 816/5799/13-а,816 №816/816/13-а, 816/4493/13-а
також встановлено, що відповідач є
правонаступником Державного
підприємства заводу «ПЕМЗ», філіалом
якого був завод «Комплект» виробничого
об'єднання «Лтава» /а.с. 149 - 165, 192 - 195/

З огляду на вищевикладене, суд відхиляє
доводи позивача з посиланням на судове
рішення у справі № 2а-5286/09 та вважає
за необхідне вирішити справу
відповідно до тих обставин, які
встановлені безпосередньо судом при
розгляді даної справи.

Що стосується доводів відповідача про
неправомірність повторного включення
до розрахунків фактичних витрат на
виплату і доставку пільгових пенсій
громадян ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8
на підставі Закону України «Про
внесення змін до деяких законів
України щодо добровільної сплати
єдиного внеску», що набрав чинності
28.04.2013, суд виходить з наступного.

Законом України «Про внесення змін до
деяких законів України щодо
добровільної сплати єдиного внеску» №
184-VII від 04.04.2013 року, який набув чинності
28.04.2013 року, внесено зміни в абз. 4 п. 1 ст.
2 Закону України "Про збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування" № 400/97 (далі - Закон № 184).

Відповідно до абз. 4 п. 1 ст. 2 Закону №
400/97 в редакції Закону № 184 для
платників збору, визначених пунктами 1
та 2 статті 1 цього Закону, крім тих, які
є платниками фіксованого
сільськогосподарського податку,
об'єктом оподаткування є також
фактичні витрати на виплату і доставку
пенсій, призначених відповідно до
пунктів "б" - "з" статті 13 Закону України
"Про пенсійне забезпечення" до
досягнення працівниками пенсійного
віку, передбаченого статтею 26 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування". До
внесення змін редакція абзацу 4 пункту 1
статті 2 Закону визначала об'єктом
оподаткування фактичні витрати на
виплату і доставку пенсій, призначених
відповідно до пунктів "б" - "з" статті 13
Закону України "Про пенсійне
забезпечення" до досягнення
працівниками пенсійного віку,
передбаченого статтею 12 Закону України
"Про пенсійне забезпечення".

З огляду на те, що загальні умови
призначення пенсії за віком визначені
саме статтею 26 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" і згідно із пунктом 16
Прикінцевих положень Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" положення Закону
України "Про пенсійне забезпечення"
застосовуються лише в частині
визначення права на пенсію за віком на
пільгових умовах і за вислугу років,
відповідно і були внесені зміни до абз.
4 п. 1 ст. 2 Закону № 400/97.

Аналіз наведених положень чинного
законодавства дає підстави для
висновку про те, що починаючи з 28.04.2013
року підприємства та організації
повинні вносити до Пенсійного фонду
плату, що покриває фактичні витрати на
виплату і доставку пенсій до набуття
відповідними особами права на пенсію
за віком відповідно до статті 26 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" №
1058-IV.

Згідно із ч. 1 ст. 26 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" особи мають право на
призначення пенсії за віком після
досягнення 60-річного віку та наявності
страхового стажу не менше 15 років.

До досягнення віку, встановленого
абзацом першим цієї статті, право на
пенсію за віком мають жінки 1961 року
народження і старші після досягнення
ними такого віку:

55 років - які народилися до 30 вересня 1956
року включно;

55 років 6 місяців - які народилися з 1
жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року;

56 років - які народилися з 1 квітня 1957
року по 30 вересня 1957 року;

56 років 6 місяців - які народилися з 1
жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року;

57 років - які народилися з 1 квітня 1958
року по 30 вересня 1958 року;

57 років 6 місяців - які народилися з 1
жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року;

58 років - які народилися з 1 квітня 1959
року по 30 вересня 1959 року;

58 років 6 місяців - які народилися з 1
жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року;

59 років - які народилися з 1 квітня 1960
року по 30 вересня 1960 року;

59 років 6 місяців - які народилися з 1
жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року;

60 років - які народилися з 1 квітня 1961
року по 31 грудня 1961 року.

Як вбачається з протоколів
призначення пенсій, копії яких наявні у
матеріалах справи, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2,
ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_7 -
ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_8 - ІНФОРМАЦІЯ_5 /а.с.
40, 45, 50, 116/.

Враховуючи вищевикладене,
позивачем у розрахунках фактичних
витрат на виплату та доставку пенсій,
призначених відповідно до частини 2
Прикінцевих положень Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" в частині пенсій,
призначених відповідно до пунктів
"б"-"з" статті 13 Закону України "Про
пенсійне забезпечення" з 28.04.2013 по
жовтень 2013 року (додатковий), з грудня
2013 року, з січня 2014 року вказано дати
досягнення пенсійного віку: ОСОБА_5 -
ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_7,
ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_8, ОСОБА_8-
ІНФОРМАЦІЯ_9, та відповідно суми пенсій
включено до розрахунків.

Зважаючи на те, що у спірному періоді
вказані особи отримували пенсію на
пільгових умовах за списком № 2
відповідно до пункту «б» статті 13
Закону України «Про пенсійне
забезпечення», не набувши права на
пенсію за віком на загальних умовах,
відповідач має обов'язок з 28.04.2013 року
відшкодовувати витрати на виплату та
доставку таких пільгових пенсій до
досягнення зазначеними особами
пенсійного віку, передбаченого ст. 26
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Посилання відповідача на те, що
підприємство закінчило відшкодування
виплати пенсій зазначеним особам до
28.04.2013, а тому відповідно до рішення
Конституційного Суду України від 05.04.2001
року № 3-рп/2001 на правовідносини, що
закінчилися до набрання чинності
відповідним законом, дія цього закону
не може поширюватися, суд оцінює
критично.

У рішенні Конституційного Суду України
від 05.04.2001 № 3-рп/2001 "У справі за
конституційним поданням Президента
України щодо відповідності
Конституції України (конституційності)
Закону України "Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України"
(справа про податки)" зазначено, що
Конституція України закріпила принцип
незворотності дії в часі законів та
інших нормативно-правових актів
(частина перша статті 58). Це означає, що
дія закону та іншого
нормативно-правового акта не може
поширюватися на правовідносини, які
виникли і закінчилися до набрання
чинності цим законом або іншим
нормативно-правовим актом.

Аналізуючи правовідносини, що виникли
у зв'язку із прийняттям Закону України
№ 184-VII від 04.04.2013 року, що набув чинності
28.04.2013 року, яким внесено зміни в абз. 4 п.
1 ст. 2 Закону України "Про збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування" № 400/97, суд приходить до
висновку, що дія даного закону не
поширюється на правовідносини, які
виникли до набрання ним чинності,
натомість нормами закону врегульовано
відносини після набрання ним чинності,
а відтак принцип незворотності дії в
часі закону не порушено.

Що стосується доводів відповідача про
порушення позивачем вимог пункту 6.4.
Інструкції № 21-1, у зв'язку з тим, що
пенсію вищенаведеним особам поновлено
з 28.04.2013, а розрахунок направлено 13.12.2013,
суд бере до уваги наступне.

Направлення розрахунків фактичних
витрат на виплату та доставку пенсій у
грудні 2013 року представник позивача
пояснює тим, що лише 01.11.2013 Управління з
координації та контролю за виплатою
пенсій Головного управління
Пенсійного фонду України в Полтавській
області направило на адресу Управлінь
Пенсійного фонду України в районах,
містах та районах у містах зміни до
програмного забезпечення стосовно
перевизначення пенсійного віку жінкам
згідно ст. 26 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" по особових рахунках,
розмір пенсії по яких був визначений
згідно пунктів "б"-"з" статті 13 Закону
України "Про пенсійне забезпечення" , що
підтверджується копією листа від
01.11.2013 № 508/04-07-04 /а.с.133-135/.

Суд зазначає, що включення
фактичних витрат на виплату та
доставку пенсій у грудні 2013 року за
період з 28.04.2013 по жовтень 2013 року по
громадянам ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 до розрахунків фактично
змінило строк виконання обов'язку
відповідача відшкодувати такі витрати,
але не позбавило відповідача
встановленого законодавством України
обов'язку відшкодовувати органам
Пенсійного фонду суми фактичних витрат
на виплату і доставку пенсій,
призначених на пільгових умовах.

Пунктом 6.8. Інструкції регламентовано,
що підприємства щомісяця до 25-го числа
вносять до Пенсійного фонду зазначену
в повідомленні місячну суму фактичних
витрат на виплату та доставку пенсій,
призначених на пільгових умовах.

Так, у відповідача виник
обов'язок щодо сплати зазначених у
розрахунках фактичних витрат на
виплату та доставку пенсій,
призначених на пільгових умовах,
стягнення яких є предметом спору у
даній справі, після отримання вказаних
розрахунків - до 25.12.2013 та до 25.01.2014
відповідно.

Посилання відповідача на те, що ним
не отримано вимог про сплату недоїмки,
суд вважає такими, що не мають значення
для справи, оскільки законодавством не
покладено обов'язок на органи
Пенсійного фонду щодо виставлення
вимог відносно сплати фактичних витрат
на виплату і доставку пільгових пенсій.

З урахуванням вище викладеного, суд
приходить до висновку, що відповідач
зобов'язаний відшкодувати Управлінню
Пенсійного фонду України Октябрського
району в м. Полтаві витрати на виплату
та доставку пенсій, призначених за
списком № 2 застрахованим особам, у
розмірі 100 відсотків фактичних витрат,
за період грудень 2013 року - січень 2014
року.

В порушення вимог законодавства
витрати на виплату та доставку
пільгових пенсій відповідачем не
відшкодовано, що підтверджується
витягом з картки особового рахунку
відповідача.

Згідно наданого позивачем розрахунку
суми заборгованості, розрахунків
фактичних витрат на виплату і доставку
пенсій, призначених за списком № 2, за
грудень 2013 року та січень 2014 року,
картки особового рахунку
заборгованість відповідача за
вказаний період складає 40038 грн 49 коп.

Недійсність спірних розрахунків
стосовно визначених відповідачу сум не
встановлена, тому відповідач не
позбавлений обов'язку їх сплати.

Відповідно до статті 23 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" спори, що
виникають із правовідносин за цим
Законом, вирішуються органами
Пенсійного фонду та в судовому порядку.

З огляду на викладене, позовні вимоги є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Згідно із частиною 4 статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах, в яких позивачем є суб'єкт
владних повноважень, а відповідачем -
фізична чи юридична особа, судові
витрати, здійснені позивачем, з
відповідача не стягуються.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 94, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Управління
Пенсійного фонду України Октябрського
району в м. Полтаві до Публічного
акціонерного товариства "Завод "Лтава"
про відшкодування витрат на виплату і
доставку пільгових пенсій
задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Завод "Лтава" () на користь Управління Пенсійного
фонду України Октябрського району в м.
Полтаві ( )
невідшкодовану суму витрат на виплату
і доставку пільгових пенсій,
призначених за списком № 2, за грудень
2013 року та січень 2014 року в розмірі 40038,49
грн (сорок тисяч тридцять вісім гривень
сорок дев'ять копійок).

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Полтавський окружний адміністративний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення постанови з одночасним
надісланням її копії до суду
апеляційної інстанції. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 Кодексу адміністративного
судочинства України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Повний текст постанови складено 11
квітня 2014 року.

Суддя
М.В. Довгопол