Справа № 2а-12664/12/2670
Суддя: Борисенко І.В.
Дата ухвалення: 2014-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" квітня 2014 р. м. Київ
К/800/14406/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:головуючого
суддіБорисенко І.В.суддів Кошіля
В.В. Моторного О.А.за участю
секретаряГончар Н.О.та представників
сторін: від позивача не з'явився від
відповідачаДекань М.І.,розглянувши у
відкритому судовому
засіданнікасаційну скаргуТовариства з
обмеженою відповідальністю
«Будівельна компанія «Комершіал
Констракшн»на постанову
Київського апеляційного
адміністративного суду від 29.01.2013у
справі № 2а-12664/12/2670за
позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю «Будівельна
компанія «Комершіал
Констракшн»доДержавної податкової
інспекції у Голосіївському районі м.
Києва Державної податкової
службипровизнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Будівельна компанія
«Комершіал Констракшн» звернулося до
Окружного адміністративного суду м.
Києва з адміністративним позовом до
Державної податкової інспекції у
Голосіївському районі м. Києва
Державної податкової служби про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення №
від 22.08.2012.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
26.09.2012 позов задоволено, визнано
протиправними та скасовано податкове
повідомлення-рішення № від 22.08.2012.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 29.01.2013
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 26.09.2012 у даній справі
скасовано та прийнято нову постанову,
якою в задоволені позову Товариству з
обмеженою відповідальністю
«Будівельна компанія «Комершіал
Констракшн» відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції, позивач подав
касаційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 29.01.2013 та залишити в силі постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 26.09.2012, оскільки вважає, що
постанову суду апеляційної інстанції
було прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні суду касаційної
інстанції відповідачем заявлено
клопотання про заміну відповідача
(Державної податкової інспекції у
Голосіївському районі м. Києва
Державної податкової служби) його
правонаступником - Державною
податковою інспекцією у
Голосіївському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві.

Суд касаційної інстанції, розглянувши
заявлене клопотання, дійшов висновку
про його обґрунтованість та
необхідність його задоволення.

Переглянувши судові рішення в межах
касаційної скарги, заслухавши
пояснення представника відповідача,
перевіривши повноту встановлення
судовими інстанціями фактичних
обставин справи та правильність
застосування ними норм матеріального
та процесуального права, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про наявність підстав для
задоволення касаційної скарги,
виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що:

- ДПІ у Голосіївському районі м. Києва
ДПС проведена перевірка позивача в
частині своєчасності сплати податку на
додану вартість, за результатами якої
складено акт №715-15/20-213 від 14.08.2012;

- вказаною перевіркою встановлені
порушення позивачем п.57.1 ст.57 або п.57.3
ст.57 розділу 2 Податкового кодексу
України, зокрема, щодо несвоєчасної
сплати податку на додану вартість
внаслідок несвоєчасного подання
платіжного доручення;

- за наслідками перевірки ДПІ у м
Голосіївському районі м. Києва ДПС було
прийнято податкове
повідомлення-рішення № від 22.08.2012,
яким за порушення граничного строку
сплати суми грошового зобов'язання з
податку на додану вартість до позивача
застосовано штраф у розмірі 10% на суму 5
250,30 грн.

Судами попередніх інстанції також
встановлено наступне:

- 19.07.2011 позивач подав до податкового
органу податкову декларацію з податку
на додану вартість за червень 2011 року,
відповідно до якої у рядках 19 та 20.2 було
відображено від'ємне значення різниці
між сумою податкового зобов'язання та
сумою податкового кредиту поточного
звітного (податкового) періоду в
розмірі 52 507,00 грн., та передбачене
зарахування такого від'ємного значення
до складу податкового кредиту
наступного звітного (податкового)
періоду;

- 19.08.2011 позивач подав до податкового
органу податкову декларацію з податку
на додану вартість за липень 2011 року,
при поданні якої платником помилково
не було відображено належне до
зарахування до складу податкового
кредиту в цьому періоді вищевказане
від'ємне значення в розмірі 52 507,00 грн.,
внаслідок чого позивачем було завищено
суму податкового зобов'язання з ПДВ;

- 14.09.2011 позивачем було подано до ДПІ у
Голосіївському районі м. Києва ДПС
уточнюючий розрахунок податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість у зв'язку з виправленням
самостійно виявлених помилок за липень
2011.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позов, визнав необґрунтованим
застосування до позивача штрафних
санкцій, оскільки не встановив в діях
платника податків (позивача) порушень
тих приписів податкового
законодавства, на які посилається
відповідач, та дійшов висновку, що
твердження податкового органу про
наявність порушень належним чином не
доведені.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи
постанову суду першої інстанції та
відмовляючи у позові, дійшов висновку
про те, що застосування до позивача
штрафних санкцій за порушення
граничних строків сплати узгодженої
суми податкового зобов'язання за
липень 2011 є правомірним, оскільки
уточнюючий розрахунок податкових
зобов'язань з ПДВ у зв'язку з
виправленням самостійно виявлених
помилок позивачем було подано лише
14.09.2011 (з пропуском законодавчо
визначених строків сплати узгодженої
суми податкових зобов'язань).

Суд касаційної інстанції не
погоджується з такими висновками суду
апеляційної інстанції та вважає
безпідставним притягнення позивача до
відповідальності, передбаченої п.126.1
ст.126 ПК України, з огляду на наступне.

У відповідності до п.57.1 ст.57 ПК України
платник податків зобов'язаний
самостійно сплатити суму податкового
зобов'язання, зазначену у поданій ним
податковій декларації, протягом 10
календарних днів, що настають за
останнім днем відповідного граничного
строку, передбаченого цим Кодексом для
подання податкової декларації, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 50.1 ст.50 ПК України передбачено,
що у разі, якщо у майбутніх податкових
періодах (з урахуванням строків
давності, визначених статтею 102 цього
Кодексу) платник податків самостійно
виявляє помилки, що містяться у раніше
поданій ним податковій декларації
(крім обмежень, визначених цією
статтею), він зобов'язаний надіслати
уточнюючий розрахунок до такої
податкової декларації за формою
чинного на час подання уточнюючого
розрахунку.

У відповідності до п.126.1 ст.126 ПК України
у разі, якщо платник податків не
сплачує узгоджену суму грошового
зобов'язання та/або авансових внесків з
податку на прибуток підприємств
протягом строків, визначених цим
Кодексом, такий платник податків
притягується до відповідальності у
вигляді штрафу у таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів
включно, наступних за останнім днем
строку сплати суми грошового
зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків
погашеної суми податкового боргу;

при затримці більше 30 календарних днів,
наступних за останнім днем строку
сплати суми грошового зобов'язання, - у
розмірі 20 відсотків погашеної суми
податкового боргу.

Як правильно встановлено судами
попередніх інстанцій, позивачем при
поданні 19.08.2011 податкової декларації за
липень 2011р. помилково в ній не було
відображено від'ємне значення різниці
між сумою податкового зобов'язання та
сумою податкового кредиту
попереднього звітного (податкового)
періоду в розмірі 52 507,00 грн. (яке у
відповідності до поданої податкової
декларації за червень 2011 підлягало
зарахуванню до складу податкового
кредиту наступного звітного періоду),
внаслідок чого позивачем було завищено
суму податкового зобов'язання з
податку на додану вартість за липень
2011. У зв'язку з допущеною помилкою
позивачем 14.09.2011 у встановленому
порядку було подано уточнюючий
розрахунок податкових зобов'язань з
податку на додану вартість у зв'язку з
виправленням самостійно виявлених
помилок.

Згідно п.79.1 ст.79 ПК України
документальна невиїзна перевірка
здійснюється на підставі зазначених у
пп.75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України документів
та даних, наданих платником податків у
визначених цим Кодексом випадках, або
отриманих в інший спосіб, передбачений
законом.

Оскільки уточнюючий розрахунок - це
документ, що виправляє дані податкової
декларації, то у разі його подання
платником податків у встановленому
порядку, контролюючим органом при
перевірці мають враховуватись дані, що
уточнені таким розрахунком.

Разом з тим, як правильно встановлено
судом першої інстанції, відповідачем
станом на момент винесення спірного
податкового повідомлення-рішення
(серпень 2012р.) не були враховані дані, що
були вказані позивачем в уточнюючому
розрахунку податкових зобов'язань з
податку на додану вартість у зв'язку з
виправленням самостійно виявлених
помилок, поданому у вересні 2011р.

Судова колегія зазначає, що з п.126.1 ст.126
ПК України вбачається, що притягнення
платника податків до відповідальності
у вигляді штрафу з підстав, визначених
цією нормою, передбачене саме за
несплату узгодженої суми грошового
зобов'язання. При цьому, за змістом
вказаної норми розмір штрафу залежить
від кількості днів затримки строку
сплати суми грошового зобов'язання та
визначається у відсотках від погашеної
суми податкового боргу.

Таким чином, оскільки подання
платником податків у встановленому
порядку контролюючому органу
уточнюючого розрахунку податкових
зобов'язань чинним податковим
законодавством не визначено як джерело
погашення податкового боргу, то, з
врахуванням встановлених у даній
справі обставин, застосування до
позивача штрафу, передбаченого п.1 ст.126
ПК України, судова колегія вважає
безпідставним.

За таких обставин колегія суддів
касаційної інстанції не може вважати
обґрунтованими висновки суду
апеляційної інстанції про
правомірність прийнятого відповідачем
податкового повідомлення-рішення.

Отже, з врахуванням вищенаведеного та
встановлених попередніми судовими
інстанціями обставин у даній справі,
судова колегія вважає правильним
висновок суду першої інстанції про те,
що спірне податкове
повідомлення-рішення № від 22.08.2012
є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ст.226 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції скасовує
судове рішення суду апеляційної
інстанції та залишає в силі рішення
суду першої інстанції, яке ухвалено
відповідно до закону і скасоване або
змінене помилково.

Зважаючи на викладене, постанова суду
апеляційної інстанції підлягає
скасуванню, а помилково скасована
постанова суду першої інстанції -
залишенню в силі.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 55, 160, 220, 221, 223, 226, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Допустити заміну відповідача
(Державної податкової інспекції у
Голосіївському районі м. Києва
Державної податкової служби) його
правонаступником - Державною
податковою інспекцією у
Голосіївському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві.

2. Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Будівельна компанія «Комершіал
Констракшн» задовольнити.

3. Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 29.01.2013
скасувати та залишити в силі постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 26.09.2012 у справі № 2а-12664/12/2670.

4. Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, передбачених статтею 237
Кодексу адміністративного судочинства
України, у порядку та в строки,
встановлені статтями 236 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя І.В. Борисенко
СуддіВ.В. Кошіль О.А. Моторний