Справа № 2а-8344/11/030/
Суддя: Судова-Хомюк Н.М.
Дата ухвалення: 2014-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2014 року
Справа № 26006/12/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі колегії
суддів:

головуючого судді
Судової-Хомюк Н.М.,

суддів
Гуляка В.В., Глушка І.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Луцької міської ради на
постанову Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 01.11.2011р. у
справі за позовом ОСОБА_1 до Луцької
міської ради про визнання нечинним та
скасування рішення Луцької міської
ради № 11/73 від 29.06.2011р. «Про відмову у
продовженні договору оренди земельної
ділянки підприємцю ОСОБА_1 для
обслуговування кіоску з майданчиком
для торгівлі пиво-безалкогольними
напоями по АДРЕСА_1»,-

В С Т А Н О В
И В :

До суду звернулась ОСОБА_1 з
адміністративним позовом до Луцької
міської ради та Луцького міського
управління земельних ресурсів про
визнання недійсним рішення Луцької
міської ради від №11/73 від 29.06.2011 року .
Позовні вимоги мотивує тим, що
позивачу, як суб'єкту підприємницької
діяльності, було відмовлено у
продовженні договору оренди земельної
ділянки для обслуговування кіоску з
майданчиком, а тому вважає таке рішення
порушенням власних цивільних прав, що
стало підставою для звернення до суду з
метою відновлення порушеного
становища, що існувало до порушення
права.

Постановою Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 01.11.2011 року
позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено,
визнано нечинним та скасовано рішення
Луцької міської ради № 11/73 від 29.06.2011
року «Про відмову у продовженні
договору оренди земельної ділянки
підприємцю ОСОБА_1 для обслуговування
кіоску з майданчиком для торгівлі
пиво-безалкогольними напоями на
АДРЕСА_1», яким постановлено відмовити
позивачу у продовженні договору оренди
земельної ділянки / землі житлової та
громадської забудови на АДРЕСА_1
загальною площею 10 кв.м для
обслуговування кіоску з майданчиком
для торгівлі пиво-безалкогольними
напоями.

З висновками суду не погодився апелянт
- Луцька міська рада, котра просить
задовольнити апеляційну скаргу та
скасувати постанову суду першої
інстанції, а в задоволенні позовних
вимог відмовити повністю. В
обґрунтування помилковості висновків
суду першої інстанції покликається на
норми Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» та норми
Земельного кодексу України, що дають
підстави відповідачу як органу
комунальної власності вирішувати
питання щодо володіння та користування
земельними ділянками, що перебувають у
комунальній власності. Дії Луцької
міської ради були вчиненні на
виконання встановлених законом
повноважень, а судом першої інстанції
при скасуванні акта владних
повноважень не було встановлено, що
такий прийнятий з порушенням
встановленого законом порядку.

У відповідності до ст.197 КАС України,
суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі: відсутності клопотань
від усіх осіб, які беруть участь у
справі, про розгляд справи за їх участю
та неприбуття жодної з осіб, які беруть
участь у справі, у судове засідання,
хоча вони були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового засідання.

Заслухавши виступ судді головуючого та
перевіривши правильність висновків
апеляційної скарги до обставин справи,
колегія суддів встановила наступне.

Судом першої інстанції на підставі
долучених документів встановлено, що
за умовами договору купівлі-продажу
від 13.04.2007 року як суб'єкт
підприємницької діяльності придбала
кіоск з торговим майданчиком, що
знаходиться по АДРЕСА_1 про що
додатково засвідчує витяг з реєстрації
права власності на нерухоме майно (
а.с.6-7). Придбаний кіоск потребував
використання земельної ділянки, що
стало підставою для укладення договору
оренди землі у 2007 році, що
підтверджується рішенням Луцької
міської ради від 29.04.2009 року №39/107 «Про
продовження договору оренди земельної
ділянки підприємцю ОСОБА_1 для
обслуговування кіоску з майданчиком
для торгівлі пиво-безалкогольними
напоями на АДРЕСА_1» ( а.с.21), котрий в
подальшому після закінчення терміну
дії договору був продовжений .

Договір оренди земельної ділянки був
укладений 12.05.2009 року між позивачем та
Луцькою міською радою, котра як
орендодавець передала в строкове
платне користування земельну ділянку
несільськогосподарського призначення
- землі житлової та громадської
забудови земельну ділянку загальною
площею 10 (десять) кв. м терміном на два
роки для обслуговування кіоску з
майданчиком для торгівлі
пиво-безалкогольними напоями. Умовами
договору передбачено, після закінчення
строку договору орендар має переважне
право на поновлення договору на новий
строк, а у разі припинення дії договору
орендар повертає орендодавцю земельну
ділянку у стані не гіршому у порівнянні
з тим, у якому він одержав її в оренду.
Вказаний договір зареєстрований у
Волинській районній філії ДП «Центр
Державного земельного кадастру», про
що у Державному реєстрі вчинено запис
від 01.06.2009 року за № 16.

Матеріалами справи підтверджується, що
листом від 28.04.2011 року (вих..22) позивач
звертається до Луцького міського
голови з проханням продовжити термін
дії договорів оренди земельних ділянок
для обслуговування кіосків з торговими
майданчиками за декількома адресами у
м. Луцьку на п'ять років та додатково
зазначає про те, що кіоски за вказаними
адресами є об'єктами права власності
на нерухоме майно. У відповідь на це
звернення, рішенням Луцької міської
ради від 29.06.2011 року було відмовлено
підприємцю ОСОБА_1 в поновленні
договору оренди землі, зареєстрованому
в Державному реєстрі земель від 01.06.2009
за № 16, згідно якого передано в
оренду земельну ділянку на АДРЕСА_1
площею 0,0010 га для обслуговування
кіоску з торговим майданчиком.

Суд першої інстанції скасовуючи
рішення міської ради, покликався на
частину 1 ст.154 Земельного кодексу
України якою передбачено, що органи
виконавчої влади та органи місцевого
самоврядування без рішення суду не
мають права втручатись у здійснення
власником повноважень щодо володіння,
користування і розпорядження належною
йому земельною ділянкою або
встановлювати непередбачені
законодавчими актами додаткові
обов'язки чи обмеження.

При цьому визнав, що прийняття спірного
рішення суперечить вимогам статті 141
Земельного кодексу України, якими
чітко передбачено підстави припинення
права користування земельною ділянкою.
Суд першої інстанції зазначив, що жодна
з наведених у статі 141 Земельного
кодексу України підстав не мали місця
при здійсненні користування земельною
ділянкою позивачем, а тому Луцька
міська рада безпідставно прийняла
рішення про відмову у продовженні
договору оренди земельної ділянки,
оскільки право позивача на
користування спірною земельною
ділянкою не було припинено.

Колегія суддів не погоджується з
такими висновками суду та оцінкою
відповідності вимогам законодавства
обставин справи, з огляду на наступне.

Суд першої інстанції правильно лишень
відмітив, що відповідно до частини 3
статті 2 Кодексу адміністративного
судочинства України у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють чи прийняті вони на
підставі, у межах та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

У відповідності до статті 83 Земельного
кодексу України, землі, які належать на
праві власності територіальним
громадам сіл, селищ, міст, є комунальною
власністю. У комунальній власності
перебувають усі землі в межах
населених пунктів, крім земельних
ділянок приватної та державної
власності.

Статтею 92 цього названого кодексу
передбачено, що право постійного
користування земельною ділянкою - це
право володіння і користування
земельною ділянкою, яка перебуває у
державній або комунальній власності,
без встановлення строку. Права
постійного користування земельною
ділянкою із земель державної та
комунальної власності набувають:
підприємства, установи та організації,
що належать до державної та
комунальної власності; громадські
організації інвалідів України, їх
підприємства (об'єднання), установи та
організації; релігійні організації
України, статути (положення) яких
зареєстровано у встановленому законом
порядку, виключно для будівництва і
обслуговування культових та інших
будівель, необхідних для забезпечення
їх діяльності;

З врахуванням цього, помилковим є
висновок суду першої інстанції щодо
наявності у позивача права
користування земельною ділянкою. У
позивача існувало право оренди
земельної ділянки, що передбачено
статтею 93 Земельного кодексу України .

У відповідності до частини 1 статті 124
Земельного кодексу України передача в
оренду земельних ділянок, що
перебувають у державній або
комунальній власності, здійснюється на
підставі рішення відповідного органу
виконавчої влади або місцевого
самоврядування шляхом укладення
договору оренди земельної ділянки.

За змістом статті 16 Закону України «Про
оренду землі» сторони укладають
договір оренди землі лише у разі згоди
орендодавця передати земельну ділянку
в оренду.

У відповідності до частини першої
статі 19 Закону України «Про оренду
землі» строк дії договору оренди землі
визначається за згодою сторін, але не
можу перевищувати 50 років. У силу
частини першої статт1 31 цього закону
договір оренди землі припиняється,
зокрема, в разі закінчення строку, на
який його було укладено.

Щодо поновлення договору оренди
земельної ділянки Закон України «Про
оренду землі» містить положення, які не
є тотожними відповідним нормам
Цивільного кодексу України.

Згідно з пунктом 34 статі 26 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» до виключної компетенції
міської ради належить вирішення
відповідно до закону питань
регулювання земельних відносин, які
розглядаються виключно на пленарному
засіданні ради - сесії. Таким чином,
враховуючи, що чинним законодавством
не передбачено автоматичного
поновлення договорів оренди землі,
реалізація переважного права на
поновлення договору оренди земельної
ділянки в разі відсутності заперечень
з боку сторін можлива лише за наявності
відповідного рішення органу місцевого
самоврядування. Пунктом 2 статті 77
вказаного закону також передбачено, що
питання регулювання земельних
відносин ( у тому числі надання
земельної ділянки в оренду та
поновлення договору оренди земельної
ділянки ) вирішується на пленарному
засіданні ради - сесії, а спори про
поновлення порушених прав юридичних і
фізичних осіб, що виникають у
результаті рішень, дій чи
бездіяльності органів або посадових
осіб місцевого самоврядування,
вирішуються в судовому порядку.

За таких обставин, суд першої інстанції
передчасно скасувавши дію рішення
міської ради про відмову у продовження
терміну користування земельною
ділянкою із земель комунальної
власності, не встановив змісту
порушення у діях органу міського
самоврядування при прийнятті спірного
рішення.

У відповідності до вимог закону Луцьке
міське управління земельних ресурсів у
межах своєї компетенції здійснює
управління земельними ресурсами міста,
забезпечує проведення в місті
земельної реформи, раціональне
використання та охорону земель на його
території. У відповідності до своїх
повноважень управління земельних
ресурсів готує та подає в
установленому порядку проекти рішень,
розпоряджень для міської ради та
міського голови, готує свої висновки,
зокрема, з питань : розпорядження
землями в межах міста, та передачі
земельних ділянок у власність або
оренду громадян та юридичних осіб.

З врахуванням цих обставин судом
першої інстанції не досліджено
сутності правопорушення зі сторони
Луцького міського управління
земельних ресурсів на час прийняття
спірного рішення.

Термін кіоск являє собою тимчасову
споруду. Під будівлями прийнято
розуміти об'єкти нерухомості, які
призначаються для постійного
перебування в них людей з метою
проживання або роботи. У загальному і
цілому під будівлею або спорудою слід
розуміти будь-який штучно зведений на
земельній ділянці (або під земельною
ділянкою) самостійний об'єкт,
фундаментально пов'язаний із земельною
ділянкою, який використовується (або
може бути використаний) за цільовим
призначенням та переміщення якого без
невідповідного збитку його
призначенням неможливо.

Обов'язковою ознакою будівель і споруд
як нерухомого майна - їх нерозривний
зв'язок із землею, неможливість
переміщення в просторі без заподіяння
невідповідного збитку їх призначенню.
Тому правила про оренду нерухомості
взагалі і про оренду будівель і споруд,
зокрема, не відносяться до договорів
оренди кіосків, кіосків, павільйонів та
інших подібних конструкцій, які можуть
переміщатися в просторі. Тут мова може
йти тільки про оренду нерухомості у
вигляді земельних ділянок, на яких вони
стоять.

Законом України «Про регулювання
містобудівної діяльності»
передбачено, що тимчасова споруда
торговельного, побутового,
соціально-культурного чи іншого
призначення для здійснення
підприємницької діяльності -
одноповерхова споруда, що
виготовляється з полегшених
конструкцій з урахуванням основних
вимог до споруд, визначених технічним
регламентом будівельних виробів,
будівель і споруд, і встановлюється
тимчасово, без улаштування фундаменту.
Розміщення малих архітектурних форм
здійснюється відповідно до Закону
України «Про благоустрій населених
пунктів».

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає необґрунтованим і таким, що не
відповідає фактичним обставинам
справи висновок суду першої інстанції
про задоволення позовних вимог.

Підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд першої інстанції вважає
встановленими, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи або
питання.

Керуючись ст.ст. 160, 163, 195, 196, 197, п.3 ч.1
ст.198, ст.202, ч.2 ст. 205, ст.ст.207, 254 КАС
України, суд,-

П О С Т А Н О В
И В:

Апеляційну скаргу Луцької міської ради
задовольнити. Постанову Луцького
міськрайонного суду від 01.11.2011 року у
справі № 2а-8344/11 скасувати та прийняти
нову постанову, якою в задоволенні
позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі, та може бути оскаржена
у касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання постановою законної сили.

Головуючий суддя
Н.М. Судова-Хомюк

Судді
В.В. Гуляк

І.В. Глушко