Справа № 810/1867/14
Суддя: Скрипка І.М.
Дата ухвалення: 2014-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2014 року 810/1867/14

Київський окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді Скрипки
І.М., секретар судового засідання
Маджар О.М., за участю:

представника позивача - Наконечного
В.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фоззі-Фуд» до
Державної екологічної інспекції у
Чернівецькій області про визнання
протиправним та скасування припису,

в с т а н о в и в:

19 березня 2014 року до Київського
окружного адміністративного суду
звернулось Товариство з обмеженою
відповідальністю «Фоззі-Фуд» (ТОВ
«Фоззі-Фуд», товариство) із позовом до
Державної екологічної інспекції у
Чернівецькій області (екологічна
інспекція, Інспекція) про визнання
протиправним та скасування припису
№04/12 від 31 січня 2014 року.

Зазначали, що припис екологічної
інспекції у Чернівецькій області
прийнятий без урахування реальних
обставин здійснення позивачем
господарської діяльності.
Стверджували, що товариство не
проводить діяльності, пов'язаної з
поводженням із відходами, не здійснює
їх збирання, перевезення, зберігання,
оброблення, утилізацію, знешкодження,
видалення або захоронення;
підкреслювали, що основним видом
діяльності позивача є торгівля.
Вказали на забезпечення приймання та
утилізації використаних пакувальних
матеріалів і тари відповідно до
договору із ліцензованим суб'єктом
господарювання у цій сфері, а також на
відсутність обов'язку забезпечення
мінімальних норм утилізації
використаних пакувальних матеріалів і
тари. Стверджували безпідставність
вимоги щодо подання декларації про
утворення відходів до обласної
державної адміністрації.

Посилаючись на порушення відповідачем
положень Конституції України, Законів
України «Про відходи», «Про основні
засади державного нагляду (контролю) у
сфері господарської діяльності», «Про
місцеві державні адміністрації»,
Порядку організації та проведення
перевірок суб'єктів господарювання
щодо дотримання вимог
природоохоронного законодавства,
інших підзаконних актів, які регулюють
відносини у сфері поводження з
відходами, просили визнати
протиправним та скасувати
оскаржуваний припис.

Представник позивача у судових
засіданнях позовні вимоги підтримав у
повному обсязі та просив їх
задовольнити.

Представник відповідача у судові
засідання не з'явися, направив
заперечення на адміністративний позов
та пояснення з приводу обставин справи.
Стверджував правомірність дій під час
проведення перевірки, а також
правомірність оскаржуваного припису.
Вказав, що діяльність позивача
пов'язана із утворенням відходів
виробництва, у зв'язку із чим до нього
застосовуються положення щодо
суб'єктів господарської діяльності у
сфері поводження з відходами; звертав
увагу на необхідності забезпечення
мінімальних норм утилізації
використаних пакувальних матеріалів і
тари, укладенні договору з
ліцензованим суб'єктом господарювання
на їх утилізацію та обов'язку подання
декларації з утворення відходів.
Просив відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши інші докази,
зокрема письмові, що містяться в
матеріалах справи, суд дійшов висновку
про необхідність часткового
задоволення позову, виходячи із такого.

Судом встановлено, що Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Фоззі-Фуд» є юридичною особою,
зареєстроване 2 грудня 2002 року
Києво-Святошинською районною
державною адміністрацією Київської
області.

Основним видом його діяльності є:
роздрібна торгівля в
неспеціалізованих магазинах переважно
продуктами харчування, напоями та
тютюновими виробами (а.с.43).

Як вбачається з Акта, у період з 24 по 31
січня 2014 року Державною екологічною
інспекцією у Чернівецькій області
проведено планову перевірку
дотримання вимог природоохоронного
законодавства в галузі охорони
атмосферного повітря, водних і
земельних ресурсів щодо поводження з
відходами та небезпечними хімічними
речовинами ТОВ «Фоззі-Фуд» за адресою:
місто Чернівці, вул. Головна, 265 А та
місто Чернівці, вул. Червоноармійська,
71 (а.с.11-16). Перевірка проведена на
підставі наказу №349 від 30 грудня 2013
року (а.с.77), направлення від 14 січня 2014
року (а.с.82) та у відповідності із
квартальним планом роботи Державної
екологічної інспекції у Чернівецькій
область (а.с.79-80).

За результатами перевірки та на
підставі Акта перевірки відповідачем
винесено припис від 31 січня 2014 року
№04/12 щодо усунення виявлених під час
перевірки порушень природоохоронного
законодавства, згідно з якими позивачу
висунуто 5 вимог:

1) вести первинний поточний облік
кількості, типу і складу відходів, що
утворюються, збираються, перевозяться,
зберігаються, обробляються,
утилізуються, знешкоджуються та
видаляються (пункт 1);

2) визначити та погодити склад і
властивості відходів, що утворюються,
ступінь їх небезпечності для
навколишнього природного середовища
(пункт 2);

3) заключити договір з
ліцензованим суб'єктом господарювання
на утилізацію використаного
пакувального матеріалу (пункт 3);

4) забезпечити мінімальні норми
утилізації використаних пакувальних
матеріалів і тари, який застосовується
для пакування продукції (пункт 4);

5) подати через дозвільний центр до
обласної державної адміністрації
декларацію про утворення відходів.

Суд зазначає, що правові та
організаційні засади, основні принципи
і порядок здійснення державного
нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності,
повноваження органів державного
нагляду (контролю), їх посадових осіб і
права, обов'язки та відповідальність
суб'єктів господарювання під час
здійснення державного нагляду
(контролю) визначаються Законом
України № 877-V «Про основні засади
державного нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності»; а правові,
організаційні та економічні засади
діяльності, пов'язаної із запобіганням
або зменшенням обсягів утворення
відходів, їх збиранням, перевезенням,
зберіганням, обробленням, утилізацією
та видаленням, знешкодженням та
захороненням, а також з відверненням
негативного впливу відходів на
навколишнє природне середовище та
здоров'я людини на території України,
визначається Законом України №187/98-ВР
«Про відходи».

Зокрема, щодо пунктів 1, 2, 3 припису, то
відповідач при їх винесенні керувався
перш за все положеннями статті 17 Закону
України «Про відходи».

Тому вирішення питання правомірності
їх винесення залежить, перш за все, від
з'ясування того, чи є позивач суб'єктом
господарської діяльності у сфері
поводження з відходами.

Так, за визначенням, наданим у статті 1
Закону України №187/98-ВР «Про відходи»
(Закон №187/98-ВР), поводження з відходами
- це дії, спрямовані на запобігання
утворенню відходів, їх збирання,
перевезення, сортування, зберігання,
оброблення, перероблення, утилізацію,
видалення, знешкодження і захоронення,
включаючи контроль за цими операціями
та нагляд за місцями видалення. Цією ж
статтею закріплено, що операціями
поводження з відходами є збирання,
перевезення, зберігання, сортування,
оброблення (перероблення), утилізація,
видалення, знешкодження і захоронення
відходів; а об'єктами поводження з
відходами - місця чи об'єкти, що
використовуються для збирання,
зберігання, сортування, оброблення,
перероблення, утилізації, видалення,
знешкодження та захоронення відходів.

Обов'язки суб'єктів господарської
діяльності у сфері поводження з
відходами передбачені статтею 17 Закону
№187/98-ВР (зокрема і ті, виконання яких
визнано необхідним для позивача
пунктами 1, 2, 3 оскаржуваного припису), а
саме: запобігати утворенню та
зменшувати обсяги утворення відходів;
забезпечувати приймання та утилізацію
використаних пакувальних матеріалів і
тари, в яких знаходилася продукція цих
підприємств, установ та організацій -
суб'єктів господарської діяльності,
або укладати угоди з відповідними
організаціями на їх збирання та
утилізацію; визначати склад і
властивості відходів, що утворюються, а
також за погодженням із уповноваженими
органами виконавчої влади у сфері
поводження з відходами ступінь їх
небезпечності для навколишнього
природного середовища та здоров'я
людини; на основі
матеріально-сировинних балансів
виробництва виявляти і вести первинний
поточний облік кількості, типу і складу
відходів, що утворюються, збираються,
перевозяться, зберігаються,
обробляються, утилізуються,
знешкоджуються та видаляються, і
подавати щодо них статистичну
звітність у встановленому порядку;
забезпечувати повне збирання, належне
зберігання та недопущення знищення і
псування відходів, для утилізації яких
в Україні існує відповідна технологія,
що відповідає вимогам екологічної
безпеки; здійснювати організаційні,
науково-технічні та технологічні
заходи для максимальної утилізації
відходів, реалізації чи передачі їх
іншим споживачам або підприємствам,
установам та організаціям, що
займаються збиранням, обробленням та
утилізацією відходів, а також
забезпечувати за власний рахунок
екологічно обґрунтоване видалення тих
відходів, що не підлягають утилізації;
не допускати зберігання та видалення
відходів у несанкціонованих місцях чи
об'єктах; призначати відповідальних
осіб у сфері поводження з відходами;
забезпечувати розробку в
установленому порядку та виконання
планів організації роботи у сфері
поводження з відходами; мати ліцензії
на здійснення операцій у сфері
поводження з небезпечними відходами
і/або на право провадження діяльності,
пов'язаної із збиранням і заготівлею
окремих видів відходів як вторинної
сировини, і/або дозвіл на транскордонне
перевезення небезпечних відходів; мати
погоджений із уповноваженими органами
виконавчої влади план дій на випадок
виникнення надзвичайної ситуації,
пов'язаної з поводженням з
небезпечними відходами тощо.

Отже, здійснення відповідних
зобов'язань покладається саме на
суб'єктів господарської діяльності у
сфері поводження з відходами.

Стосовно вимоги у пункті 1
оскаржуваного припису, то вона
обґрунтована як положеннями пункту «г»
частини першої статті 17 Закону України
«Про відходи», так і підпунктом 1.4
пункту 1 Інструкції щодо заповнення
типової форми первинної облікової
документації N 1-ВТ «Облік відходів та
пакувальних матеріалів і тари»,
затвердженої наказом Міністерства
охорони навколишнього природного
середовища України від 7 липня 2008 року
№342.

За нормами підпункту 1.4 пункту 1 такої
Іструкції терміни в цій Інструкції
вживаються згідно з визначеннями,
наведеними в ДСТУ 3911-99 Охорона природи.
Поводження з відходами. Виявлення
відходів і подання інформаційних даних
про відходи. Загальні вимоги та ДСТУ
3910-99 Охорона природи. Поводження з
відходами. Класифікація відходів.
Порядок найменування відходів за
генетичним принципом і віднесення їх
до класифікаційних категорій
(Запровадження типової форми N1-ВТ на
підприємстві може здійснюватися за
наказом керівника чи технічного
директора або за письмовим
розпорядженням начальника цеху
(відділення, дільниці, іншого
підрозділу) чи керівника відповідної
служби підприємства, зразок якого
наведено в додатку 1 до цієї Інструкції.
Облік відходів і упаковки за типовою
формою N1-ВТ рекомендується проводити
на паперових або електронних носіях за
кожним технологічним процесом, окремою
операцією, одиницею устаткування, де
утворюються відходи і
використовується упаковка. Інформація,
наведена в типовій формі N1-ВТ, може
використовуватися для ведення
державного обліку і паспортизації
відходів, складання адміністративних
данних, проведення контролю,
експертизи проектів та об'єктів,
підготовки технічної документації,
реєстраційних карток для реєстрів
місць утворення, перероблення та
видалення відходів, проведення
інвентаризації, затвердження лімітів і
отримання дозволів на утворення і
розміщення відходів, отримання
ліцензій та дозволів на поводження з
відходами і упаковкою, оперативного
вирішення питань поводження з
неякісною та небезпечною продукцією,
ідентифікації та паспортизації
потенційно небезпечних об'єктів і
укладання декларацій безпеки,
заповнення документів для
транскордонних перевезень відходів
тощо.

Таким чином, суд констатує помилкове
застосування положень підпункту 1.4
пункту 1 Інструкції щодо заповнення
типової форми первинної облікової
документації N 1-ВТ в обґрунтування
викладеного у пункті 1 припису
порушення.

В якості обґрунтування утворення у
позивача відходів виробництва, а отже і
того, що ТОВ «Фоззі-Фуд» є суб'єктом
господарської діяльності у сфері
поводження з відходами, відповідач у
запереченнях посилається на Державний
класифікатор відходів ДК 005-96,
затверджений наказом Держстандарту
України від 29 лютого 1996 року N 89, та
договір товариства із комунальним
підприємством
«Чернівціспецкомунтранс».

У той же час, наказ Держстандарту
України від 29 лютого 1996 року №89 не
зареєстрований у Міністерстві юстиції
України.

Як передбачено у пункті 1 Указу
Президента України «Про державну
реєстрацію нормативно-правових актів
міністерств та інших органів
виконавчої влади» від 3 жовтня 1992 року
N493/92 з 1 січня 1993 року
нормативно-правові акти, які видаються
міністерствами, іншими органами
виконавчої влади, органами
господарського управління та контролю
і які зачіпають права, свободи й
законні інтереси громадян або мають
міжвідомчий характер, підлягають
державній реєстрації.

У відповідності із пунктом 3 такого
Указу нормативно-правові акти,
зазначені в статті 1 цього Указу,
набувають чинності через 10 днів після
їх реєстрації, якщо в них не
встановлено пізнішого строку надання
їм чинності.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів
України від 28 грудня 1992 року №731 «Про
затвердження Положення про державну
реєстрацію нормативно-правових актів
міністерств та інших органів
виконавчої влади» зобов'язано
міністерства, інші органи виконавчої
влади не допускати випадків
направлення на виконання
нормативно-правових актів, що не
пройшли державну реєстрацію та не
опубліковані в установленому
законодавством порядку.

За приписами пункту 5.6 наказу
Міністерства юстиції України від 12
квітня 2005 року N34/5 «Про вдосконалення
порядку державної реєстрації
нормативно-правових актів у
Міністерстві юстиції України та
скасування рішення про державну
реєстрацію нормативно-правових актів»,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 12 квітня 2005 року за N
381/10661, суб'єкти нормотворення
направляють нормативно-правові акти
для виконання лише після їх державної
реєстрації та офіційного
опублікування. У разі порушення
зазначених вимог нормативно-правові
акти вважаються такими, що не набрали
чинності, не тягнуть за собою правових
наслідків і не можуть бути підставою
для регулювання відповідних
правовідносин, застосування санкцій до
фізичних та юридичних осіб за
невиконання приписів, що в них
містяться. Посилання на дату і номер
державної реєстрації зареєстрованого
нормативно-правового акта є
обов'язковим.

Стосовно договору між ТОВ «Фоззі-Фуд»
та міським комунальним підприємством
«Чернівціспецкомунтранс» (а.с.70-71), то
ним передбачено надання послуг із
збирання (викачування) та вивезення
рідких побутових відходів (рідких
нечистот); також надано транспортні
накладні, оформлені у результаті
виконання умов такого договору (а.с.63-69).

Пункт 2 припису у випадку, який
розглядається, у свою чергу,
обґрунтовується положеннями пункту
«в» частини першої статті 17 Закону
України «Про відходи».

У зв'язку із викладеним, суд не може
вважати доведеним утворення у
результаті діяльності позивача саме
відходів виробництва та наявністю у
нього статусу суб'єкта господарської
діяльності у сфері поводження з
відходами.

Тому, за неспростованих пояснень
позивача про те, що він не є суб'єктом
господарської діяльності у сфері
поводження з відходами, суд вважає
обґрунтованими вимоги про скасування
пунктів 1 та 2 оскаржуваного припису.

Щодо вимоги про необхідність укладення
договору з ліцензованим суб'єктом
господарювання на утилізацію
використаного пакувального матеріалу,
то такий обов'язок позивача
обґрунтований як положеннями статті 17
Закону України «Про відходи», так і
постановою Кабінету Міністрів України
від 26 липня 2001 року №915 «Про
впровадження системи збирання,
заготівлі та утилізації відходів як
вторинної сировини».

При цьому, обов'язок для укладання
відповідного договору закріплений у
абзаці другому пункту 5 такої
постанови, зокрема підприємства,
установи та організації усіх форм
власності, які використовують в
Україні тару і пакувальні матеріали
або імпортують їх разом з продукцією,
зобов'язані самостійно з дотриманням
вимог законодавства забезпечити
приймання та утилізацію використаних
тари і пакувальних матеріалів
відповідно до встановлених пунктом 3
цієї постанови мінімальних норм
утилізації або укласти з Компанією
договори про організацію їх збирання,
заготівлі та утилізації з оплатою
послуг за тарифами, затвердженими
пунктом 2 цієї постанови.

Разом із тим, дію абзацу другого пункту
5 цієї постанови зупинено Указом
Президента України від 8 вересня 2009
року N 718/2009.

Також судом з'ясовано, що товариством
«Фоззі-Фуд» укладено договір
постачання №703-ГСП07/11 від 1 грудня 2010
року із приватним підприємством
«Львівська екологічна компанія»,
згідно якого позивач продає пакувальні
матеріали (макулатуру, поліетилен,
пластмасу) для подальшої переробки
(а.с.20-21). На підтвердження виконання
умов договору надано видаткові
накладні (а.с.22-35).

Встановлено і те, що приватне
підприємство «Львівська екологічна
компанія» має ліцензію серії АВ №487757
на збирання, заготівлю окремих видів
відходів як вторинної сировини
(макулатури, склобою, відходів
полімерних, відходів гумових), із
строком дії з 28 грудня 2009 року по 28
грудня 2014 року (а.с.36).

У зв'язку із цим, суд констатує
безпідставність винесення пункту 3
оскаржуваного припису.

Із приводу забезпечення мінімальних
норм утилізації використаних
пакувальних матеріалів і тари, який
застосовується для пакування
продукції (пункт 4 припису), суд
зазначає наступне.

Вказана вимога обґрунтована як
положеннями статті 17 Закону України
«Про відходи», так і пунктом 5 постанови
Кабінету Міністрів України від 26 липня
2001 року №915 «Про впровадження системи
збирання, заготівлі та утилізації
відходів як вторинної сировини».

Зокрема, нормами пункту 5 названої
постанови установлено, що
підприємства, установи та організації
усіх форм власності, які
використовують в Україні тару і
пакувальні матеріали або імпортують їх
разом з продукцією, зобов'язані:

- самостійно з дотриманням вимог
законодавства забезпечити приймання
та утилізацію використаних тари і
пакувальних матеріалів відповідно до
встановлених пунктом 3 цієї постанови
мінімальних норм утилізації або
укласти з Компанією договори про
організацію їх збирання, заготівлі та
утилізації з оплатою послуг за
тарифами, затвердженими пунктом 2 цієї
постанови;

- забезпечити виконання встановлених
пунктом 3 цієї постанови норм
утилізації, незалежно від того,
самостійно чи на підставі укладених
договорів вони здійснюють збирання і
заготівлю використаних тари і
пакувальних матеріалів;

- подавати щороку до 10 грудня
територіальним органам Міністерства
охорони навколишнього природного
середовища інформацію про обсяги
використаних ними тари і пакувальних
матеріалів.

Так, у пункті 3 постанови Кабінету
Міністрів України від 26 липня 2001 року
№915 закріплено такі мінімальні норми
утилізації використаних тари і
пакувальних матеріалів для
підприємств, установ, організацій усіх
форм власності у відсотках загальної
маси тари і пакувальних матеріалів, які
вони використовують в Україні або
імпортують разом з продукцією: 2009 рік -
25, 2010 рік - 30, 2011 рік і наступні роки - 35.

При цьому, як вже зазначалося, абзац
другий пункту 5 постанови №915, на що
посилався позивач при обґрунтуванні
вимог у цій частині, зупинений Указом
Президента України від 8 вересня 2009
року N 718/2009.

Разом із тим, обов'язок із виконання
норм утилізації використаних тари і
пакувальних матеріалів закріплений у
абзаці третьому пункту 5 згаданої
постанови, який є чинним. Крім того,
такий обов'язок не залежить від того,
самостійно чи на підставі укладених
договорів вони здійснюють збирання і
заготівлю використаних тари і
пакувальних матеріалів і стосується
підприємств, установ, організацій усіх
форм власності, які використовують в
Україні тару і пакувальні матеріали
або імпортують їх разом з продукцією, і
не обумовлюється наявністю статусу
суб'єкта господарської діяльності у
сфері поводження з відходами.

Оскільки судом встановлено факт
використання позивачем тари і
пакувальних матеріалів, а також
наявність нормативно закріпленого
обов'язку із виконання відповідних
норм утилізації, то, відповідно, ТОВ
«Фоззі-Фуд» зобов'язане забезпечити
мінімальні норми утилізації
використаних пакувальних матеріалів і
тари, який застосовується для
пакування продукції.

Таким чином, вимога у пункті 4 припису є
правомірною та підлягає виконанню, у
зв'язку із чим суд приходить до
висновку про необхідність відмови у
задоволенні позову у цій частині.

Вирішуючи питання щодо правомірності
вимоги, викладеної у пункті 5 припису
(необхідність подання через дозвільний
центр до обласної державної
адміністрації декларації про
утворення відходів до 3 березня 2014
року), суд виходить із такого.

За правилами пункту 10 Порядку
розроблення, затвердження і перегляду
лімітів на утворення та розміщення
відходів, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 3 серпня
1998 року №1218, до категорій власників,
які звільняються від одержання лімітів
на утворення та розміщення відходів,
належать:

- власники відходів як вторинної
сировини, які провадять статутну
діяльність із збирання і заготівлі
таких відходів;

- власники відходів, які не підлягають
включенню до реєстру об'єктів
утворення, оброблення та утилізації
відходів відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України від 31
серпня 1998 року №1360 «Про затвердження
Порядку ведення реєстру об'єктів
утворення, оброблення та утилізації
відходів».

Власники відходів, зазначені в абзаці
третьому цього пункту, подають щороку
через дозвільні центри, центри надання
адміністративних послуг декларацію
про відходи. Реєстрація декларацій про
відходи здійснюється на безоплатній
основі. Декларації про відходи
передаються до Ради міністрів
Автономної Республіки Крим, обласних,
Київської та Севастопольської міських
держадміністрацій.

При цьому, норми щодо необхідності
подання декларації про утворення
відходів були внесені до Порядку
розроблення, затвердження і перегляду
лімітів на утворення та розміщення
відходів постановою Кабінету
Міністрів України №1218 від 7 серпня 2013
року.

Суд звертає увагу, що у відповідному
Порядку термін подання вказаних
декларацій визначено як «щороку». У
зв'язку із чим відповідачем не
обґрунтовано вимогу подання
декларації про утворення відходів
позивачем до 3 березня 2014 року.

Суд враховує і доводи товариства
«Фоззі-Фуд» про те, що Інспекцією не
доведено наявність у неї повноважень
на перевірку подання декларації про
утворення відходів (Згідно із пунктом 6
статті 16 Закону України «Про місцеві
державні адміністрації» місцеві
державні адміністрації в межах,
визначених Конституцією і законами
України, здійснюють на відповідних
територіях державний контроль за
додержанням санітарних і ветеринарних
правил, збиранням, утилізацією і
захороненням промислових, побутових та
інших відходів, додержанням правил
благоустрою; як закріплено у пункті 10
статті 21 цього ж Закону місцева
державна адміністрація здійснює
контроль за використанням відходів з
урахуванням їх ресурсної цінності та
вимог безпеки для здоров'я людей і
навколишнього природного середовища
та розглядає справи про
адміністративні правопорушення або
передає їх матеріали на розгляд інших
державних органів у разі порушення
законодавства про відходи).

За наведеного, суд резюмує
обґрунтованість позовних вимог щодо
протиправності пункту 5 оскаржуваного
припису.

Тому і в цій частині припис екологічної
інспекції не є таким, що прийнятий на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, встановлений законами України.

За нормами статті 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

За правилами частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. Це покладає
на суб'єкта владних повноважень
обов'язок аргументовано, посилаючись
на докази, довести правомірність свого
рішення, дії чи бездіяльності та
спростувати твердження позивача про
порушення його прав, свобод чи
інтересів.

На підставі викладеного та оцінюючи у
сукупності встановлені обставини і
перевівши наявні в матеріалах справи
докази, суд дійшов висновку про
часткове задоволення позову, зокрема
щодо визнання протиправними та
скасування пунктів 1, 2, 3, 5 припису
Державної екологічної інспекції у
Чернівецькій області №04/12 від 31 січня
2014 року. У той же час, вимоги стосовно
скасування пункту 4 оскаржуваного
припису - задоволенню не підлягають.

За положеннями частини третьої статті
94 Кодексу адміністративного
судочинства України, якщо
адміністративний позов задоволено
частково, судові витрати, здійснені
позивачем, присуджуються йому
відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Оскільки обсяг задоволених позовних
вимог охоплює розмір сплаченого
судового збору, то він підлягає
присудженню на користь позивача у
повному обсязі його сплати, тобто у
сумі 73,08 грн.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163,
167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов - задовольнити
частково.

Визнати протиправним та скасувати
пункти 1, 2, 3, 5 припису Державної
екологічної інспекції у Чернівецькій
області №04/12 від 31 січня 2014 року,
винесеного щодо Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фоззі-Фуд».

У задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фоззі-Фуд» судовий
збір у сумі 73 (сімдесят три) грн. 08 коп.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Скрипка І.М.

Дата виготовлення і підписання повного
тексту постанови - 18 квітня 2014 р.