Справа № 818/237/14
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2014-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2014 р.Справа № 818/237/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Перцової Т.С.

Суддів: Дюкарєвої С.В. , Жигилія С.П.

за участю секретаря судового засідання
Мороз Є.В.,

представника позивача - Паламаренко
Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Публічного акціонерного
товариства "Сумихімпром" на постанову
Сумського окружного адміністративного
суду від 20.02.2014р. по справі № 818/237/14

за позовом Публічного
акціонерного товариства "Сумихімпром"

до Сумської митниці Міндоходів

про скасування рішення та зобов'язання
вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство
"Сумихімпром" (далі по тексту - ПАТ
«Сумихімпром», позивач) звернулося до
суду з адміністративним позовом до
Сумської митниці Міністерства доходів
і зборів України (далі по тексту -
Сумська митниця, відповідач), в якому
просив:

- скасувати рішення Сумської митниці
Державної митної служби України від
29.07.2013 № 805130000/2013/000145/1 про коригування
митної вартості товарів;

- стягнути з Державного бюджету України
на користь ПАТ "Сумихімпром" суму
надмірно сплаченого ввізного мита у
розмірі 22 667, 57 грн.;

- стягнути з Державного бюджету України
на користь ПАТ "Сумихімпром" суму
надмірно сплаченого ПДВ у розмірі 231 209,
16 грн.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 20.02.2014 року
по справі № 818/237/14 у задоволенні
адміністративного позову Публічного
акціонерного товариства "Сумихімпром"
до Сумської митниці Міністерства
доходів і зборів України про
скасування рішення Сумської митниці
Державної митної служби України від
29.07.2013 р. № 805130000/2013/000145/1 про коригування
митної вартості товарів, стягнення сум
надмірно сплаченого мита та податку на
додану вартість - відмовлено.

Позивач, не погодившись із вказаною
постановою суду першої інстанції,
подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції при прийнятті оскаржуваної
постанови норм матеріального та
процесуального права, просить суд
апеляційної інстанції скасувати
постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 20.02.2014 року
по справі № 818/237/14 та прийняти нову
постанову, якою задовольнити позовні
вимоги ПАТ «Сумихімпром».

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги пояснив, що рішення Сумської
митниці № 805130000/2013/000145/1 про коригування
митної вартості товарів на рівні 155
доларів США за 1 тону метричну,
другорядним методом - за ціною договору
щодо подібних (аналогічних) товарів є
незаконним, оскільки у відповідача
були відсутні підстави для
витребування додаткових документів. На
думку позивача, жодних обставин та
доказів на підтвердження того, що
позивач в декларації митної вартості
від 23.07.2013 № 805130000/2013/008906 з визначенням
митної вартості товару в розмірі 2 770 480,
11 грн. за методом 1, тобто за ціною
договору щодо товару, який
імпортується, зазначив не всі складові
числового значення митної вартості,
неправильно здійснив розрахунок, вніс
до декларації недостовірні або неточні
відомості, або що надані митному органу
документи містили розбіжності, ознаки
підробки або не всі відомості, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості
задекларованих товарів митним органом,
не наведено. Документи, які витребувано
митним органом (перелік наведено у
декларації митної вартості) не є
необхідними для визначення митної
вартості товарів задекларованої в
митній декларації. Крім того, ненадання
витребуваних митним органом
додаткових документів зумовлено
об'єктивними причинами - відсутністю
таких документів. Разом з тим,
застосовуючи другорядний метод
визначення митної вартості товарів
митний орган не зазначив, які саме
обставини не підтверджені позивачем та
не надав доказів того, що документи,
подані позивачем для митного
оформлення товару, є недостатніми чи
такими, що у своїй сукупності
викликають сумнів у достовірності
наданої інформації. З огляду на
викладене, вважає рішення відповідача
таким, що підлягає скасуванню. Крім
того, наполягав на неправомірному
визначенні митницею митної вартості
ввезеного позивачем товару призвело до
надмірної сплати останнім ввізного
мита в розмірі 22667,57 грн. та податку на
додану вартість в розмірі 231209,16 грн.,
які позивач просить стягнути з
Державного бюджету України.

Представник позивача в судовому
засіданні вимоги апеляційної скарги
підтримав з підстав, викладених в
останній, просив суд апеляційної
інстанції постанову Сумського
окружного адміністративного суду від
20.02.2014 року по справі № 818/237/14 скасувати,
прийняти нову постанову про
задоволення позовних вимог.

Представник відповідача в надісланих
до суду письмових запереченнях просив
суд апеляційної інстанції вимоги
апеляційної скарги залишити без
задоволення, а оскаржувану постанову
суду першої інстанції - без змін.

Зазначив, що згідно з даними МД
805130000/2013/008906 від 23.07.2013 р. позивачем
здійснювалось декларування 3151030 кг
фосфоритів. Митна вартість товару була
визначена позивачем в розмірі 110 дол.
США за 1 метричну тону згідно першого
методу - за ціною договору щодо товару,
який імпортується. Під час митного
оформлення товару "фосфатів кальцію"
був опрацьований пакет документів та
встановлені наступні розбіжності.
Поставка даного товару здійснювалась
за зовнішньоекономічним контрактом
купівлі-продажу № 1409 RPT від 14 вересня 2012
року, укладеним позивачем з іноземною
фірмою "Tolexis International Limited". Відповідно до
пункту 4.1 цього контракту розрахунки
між сторонами здійснюються шляхом
оплати вартості товару у розмірі 100%
його вартості протягом 5-ти календарних
днів від дати відвантаження. На момент
пред'явлення імпортованого товару до
Сумської митниці рахунки мали бути
сплаченими, однак на момент подачі
відповідної МД будь-яких платіжних
документів декларантом позивача до
митного органу не подано, що
підтверджується відсутністю
реквізитів таких документів у графі 44
МД № 805130000/2013/008906 від 23.07.2013 р. Отже, на
момент здійснення інспектором з
митного оформлення "контролю
правильності обчислення митної
вартості товарів" були наявні підстави
для затребування додаткових
документів, визначених частинами
третьою та четвертою статті 53 Митного
кодексу України. Тому посадова особа
Сумської митниці, діючи на підставі ч. 3
ст. 53 Митного кодексу України на
звороті декларації митної вартості
зазначила перелік документів,
необхідних для підтвердження митної
вартості товарів. 23.07.2013 р. декларантом
позивача на зворотній стороні
декларації митної вартості зроблено
запис: "надати вищенаведені документи
немає можливості". Таким чином, надані
позивачем документи не підтверджують
здійснення оплати за товар, який
поставлявся згідно рахунку-фактури від
04.07.2013 р. № 03531. Тобто, позивачем були
надані не всі документи та відомості,
що підтверджують числові значення
складових митної вартості
задекларованих товарів. З огляду на
викладене, не вбачає підстав для
задоволення позовних вимог.

Представник відповідача в судове
засідання не прибув, про дату, час та
місце апеляційного розгляду справи
повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України,
неприбуття в судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час та місце апеляційного
розгляду, не перешкоджає судовому
розгляду справи.

З огляду на наведену норму, враховуючи,
що відповідач по справі належним чином
повідомлений про дату, час та місце
судового розгляду, надав письмові
заперечення на апеляційну скаргу,
колегія суддів вважає за можливе
розглянути адміністративну справу без
участі представника відповідача.

Колегія суддів, вислухавши
суддю-доповідача, пояснення
представника позивача, перевіривши в
межах апеляційної скарги рішення суду
першої інстанції, доводи апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
14 вересня 2012 року між ПАТ "Сумихімпром"
(Покупець) та компанія "Tolexis International"
(Продавець) укладено контракт № 1409 RPT,
відповідно до якого Продавець
зобов'язується поставити на адресу
покупця фосфорити виробництва Алжир на
умовах поставки CIF порт
Миколаїв/Бердянськ (а.с. 8-13).

Додатковими угодами від 23.10.2012 р. № 2 та
від 02.07.2013 р. № 10 до контракту
встановлено, що розрахунки
здійснюються шляхом 100% оплати вартості
поставленої партії товару протягом 5-ти
календарних днів від дати
відвантаження або попередня оплата
(а.с. 14, 15).

З метою митного оформлення 3 151 030 кг
фосфоритів позивачем до Сумської
митниці було подано митну декларацію
(МД) від 23.07.2013 р. № 805130000/2013/008906 з
визначенням митної вартості товару в
розмірі 2 770 480, 11 грн. за методом 1, тобто
за ціною договору щодо товару, який
імпортується (а.с. 27-31).

Сумською митницею прийнято рішення №
805130000/2013/000145/1 (а.с. 32-33) про коригування
митної вартості товарів на рівні 155
доларів США за 1 тону метричну, за
другорядним методом - за ціною договору
щодо подібних (аналогічних) товарів, та
видано картку відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформленні
чи пропуску товарів і транспортних
засобів комерційного призначення №
805130000/2013/00148 (а.с. 34-35).

Не погодившись з вказаним рішенням
відповідача, позивач звернувся до суду
з даним позовом про його скасування та
стягнення з Державного бюджету України
надмірно сплачених сум ввізного мита
та податку на додану вартість.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
правомірності спірного рішення
відповідача про коригування митної
вартості за другорядним методом,
оскільки позивачем, в порушення вимог
ст. 53 Митного кодексу України, були
надані не всі відомості, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості
задекларованих товарів.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції, з
огляду на таке.

За визначенням ст. 49 Митного кодексу
України митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з ч. 2 ст. 51 Митного кодексу
України митна вартість товарів, що
ввозяться на митну територію України
відповідно до митного режиму імпорту,
визначається відповідно до глави 9
цього Кодексу.

Глава 9 Митного кодексу України регулює
методи визначення митної вартості
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, та порядок їх
застосування

Так, статтею 57 Митного кодексу України
встановлено, що визначення митної
вартості товарів, які ввозяться в
Україну відповідно до митного режиму
імпорту, здійснюється за такими
методами:

1. основний - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції);

2. другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних
товарів;

б) за ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості
(обчислена вартість);

ґ) резервний.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції)
(ч.2 ст.57 МК України).

Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу (ч.6
ст.57 МК України).

За приписами ч. 2 ст.58 МК України метод
визначення митної вартості товарів за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні.

Відповідно до ст. 53 МК України у
випадках, передбачених цим Кодексом,
одночасно з митною декларацією
декларант подає митному органу
документи, що підтверджують заявлену
митну вартість товарів і обраний метод
її визначення. Документами, які
підтверджують митну вартість товарів,
зокрема, є: 1) декларація митної
вартості, що подається у випадках,
визначених у частинах п'ятій і шостій
статті 52 цього Кодексу, та документи, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості, на підставі
яких проводився розрахунок митної
вартості; 2) зовнішньоекономічний
договір (контракт) або документ, який
його замінює, та додатки до нього у разі
їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо
рахунок сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; 5) за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару; 6)
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів; 7) копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

Отже, якщо рахунок сплачено, то
обов'язковим документом, який
підтверджує митну вартість товарів є
банківські, платіжні документи, що
стосуються оцінюваного товару.

Також частиною 3 статті 53 МК України
передбачено, що в разі якщо документи,
зазначені у частині другій цієї статті,
містять розбіжності, наявні ознаки
підробки або не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари, декларант або
уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу зобов'язані
протягом 10 календарних днів надати (за
наявності) такі додаткові документи: 1)
договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; 2) рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); 3)
рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту); 4) виписку з бухгалтерської
документації; 5) ліцензійний чи
авторський договір покупця, що
стосується оцінюваних товарів та є
умовою продажу оцінюваних товарів; 6)
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару; 7) копію
митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

З наведеного слідує, що витребування
додаткових документів може мати місце
тільки у випадку наявності
обґрунтованих сумнівів у
достовірності поданих декларантом
відомостей.

Згідно зі ст. 54 Митного кодексу України
контроль правильності визначення
митної вартості товарів здійснюється
митним органом під час проведення
митного контролю і митного оформлення
шляхом перевірки числового значення
заявленої митної вартості. Контроль
правильності визначення митної
вартості товарів за основним методом -
за ціною договору (контракту) щодо
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється митним органом
шляхом перевірки розрахунку,
здійсненого декларантом, за
відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у ст.58 цього Кодексу.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджено в суді апеляційної
інстанції, що за умовами
зовнішньоекономічного контракту № 1409
RPT від 14 вересня 2012 року, укладеного
позивачем з іноземною фірмою "Tolexis
International Limited", з урахуванням додаткової
угоди від 23.10.2012 року, розрахунки між
сторонами здійснюються шляхом оплати
вартості товару у розмірі 100% його
вартості протягом 5-ти календарних днів
від дати відвантаження або на умовах
передоплати (а.с.10, 14).

На момент пред'явлення імпортованого
товару до Сумської митниці (23.07.2013 року)
рахунки мали бути сплаченими.

Проте, в порушення вимог п. 2 ч. 2 ст. 53
Митного кодексу України, на момент
подачі відповідної МД будь-яких
платіжних документів декларантом
позивача до митного органу не подано,
що підтверджується відсутністю
реквізитів таких документів у графі 44
МД № 805130000/2013/008906 від 23.07.2013 р. (а.с. 27-28).

Тому, посадова особа Сумської митниці,
діючи на підставі ч. 3 ст. 53 МК України на
звороті декларації митної вартості
зазначила перелік документів,
необхідних для підтвердження митної
вартості товарів, а саме:

- договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається;

- рахунки про здійснення платежів
третім особам на користь продавця, якщо
такі платежі здійснюються за умовами,
визначеними договором (угодою,
контрактом);

- каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару;

- висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини, копію митної
декларації країни відправлення (а.с.31).

Підставою затребування додаткових
документів (договору з третіми особами,
пов'язаного з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається) стали
умови п. 5.9 контракту, де зазначено
вантажовідправником Товару №1 по цьому
контракту "SOMIPHOS" (Filiale "Ferphos Group").

Тобто, в самому контракті зазначено про
наявність третіх осіб, пов'язаних з
поставкою товарів, митна вартість яких
визначається.

Отже, у митного органу виникли
обґрунтовані сумніви у достовірності
поданих декларантом відомостей, у
зв'язку з чим виникла необхідність
витребування додаткових документів.

23.07.2013 р. декларантом позивача на
зворотній стороні декларації митної
вартості зроблено запис "надати
вищенаведені документи немає
можливості" (а.с. 31).

Стосовно наданого позивачем до
матеріалів справи платіжного
доручення від 21.10.2013 р. № 571 про
здійснення нібито авансових платежів
по контракту (а.с. 64), колегія суддів
зазначає наступне.

В графі № 70 платіжного доручення № 571
зазначено лише номер та дату контракту
(№ 1409 від 14.09.2013) та не зазначено номер і
дату додаткової угоди, рахунку-фактури,
що не дає можливості визначити за який
товар та яку поставку здійснювався
платіж.

Так, за умовами контракту № 1409 позивачу
поставляється 3 види товарів по різній
ціні. Сума контракту на момент його
укладання становить 141700000 дол. США.
Покупець повинен здійснити попередню
оплату не пізніше ніж за 5 днів від
відвантаження товару банківським
переказом 100% вартості партії товару на
підставі рахунку продавця.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачем до митного оформлення
пред'явлена партія товару: фосфати
кальцію - фосфорит природний
розмелений, у кількості 3 151 030 кг. на
суму 2 770 480, 11 грн. (346 613, 30 дол. США).

Проте, у платіжному дорученні № 571 сума
оплати за товар вказана 1 350 000 дол. США
без визначення назви товару та його
кількості.

Тобто, вказане платіжне доручення не
підтверджує числові значення
складових митної вартості
задекларованого товару.

Крім того, колегія суддів зауважує, що
оплату згідно вищевказаного
платіжного доручення проведено значно
пізніше, ніж передбачають умови
контракту № 1409 від 14.09.2013 року.
Додаткових угод, які б дозволяли
позивачеві відстрочити проведення
оплати за поставлену партію
фосфоритів, ПАТ «Сумихімпром» до
матеріалів справи не надано. Зазначене
унеможливлює співвіднесення
проведеної оплати згідно з вказаним
платіжним дорученням з поставкою
партії товару згідно МД від 23.07.2013 р. №
805130000/2013/008906.

Слід відмітити, що платіжне доручення
№ 571 від 21.10.2013 року було відсутнє у
розпорядженні митного органу станом на
час подання позивачем спірної митної
декларації, а тому не було і не могло
бути враховано під час прийняття
відповідачем оскаржуваного рішення
про коригування митної вартості.

Таким чином, позивачем, в порушення
вимог ст. 53 Митного кодексу України,
були надані не всі відомості, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості
задекларованих товарів.

За приписами ст. 59 Митного кодексу
України у разі якщо митна вартість
оцінюваних товарів не може бути
визначена згідно з положеннями статті
58 цього Кодексу, за основу для її
визначення береться вартість операції
з ідентичними товарами, що продаються
на експорт в Україну з тієї ж країни і
час експорту яких збігається з часом
експорту оцінюваних товарів або є
максимально наближеним до нього. При
застосуванні цього методу визначення
митної вартості за основу береться
прийнята митним органом вартість
операції з ідентичними товарами з
дотриманням умов, зазначених у цій
статті. При цьому під ідентичними
розуміються товари, однакові за всіма
ознаками з оцінюваними товарами, у тому
числі за такими, як: фізичні
характеристики; якість та репутація на
ринку; країна виробництва; виробник.

Колегія суддів зазначає, що
відповідачем на виконання ухвали суду
апеляційної інстанції від 03.04.2014 року
було надано пояснення, з яких
вбачається, що при визначенні митної
вартості ввезеного позивачем товару за
ціною ідентичних товарів в якості
джерела інформації використані наявні
у САІС Держмитслужби України відомості
митної декларації № 600080000/2013/007948 від
01.07.2013 року, згідно з якою було ввезено
товар фосфати кальцію - фосфорит
природний розмелений. Мінерал має
вигляд сипучої речовини
світло-коричневого кольору зі змістом
P205 29,50%, BPL-63/65, CaO 49,56%. Використовується
для виробництва добрива амофос
(складне мінеральне добриво). Умови
поставки - CIF Ніка-Тера. Продавець - «Tolexis
International Ltd», Кіпр. Відправник - «SOMIPHOS»
(Filiale «Ferphos Group») BP 122 ZHUN II. 12 000 Tebessa, Algeria.
Країна виробництва (походження) - Алжир.
Обсяг поставки - 998550 кг, митне
оформлення товару здійснене за рівнем
митної вартості 0,155 дол. США за 1 кг.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем у спірних відносинах було
ввезено товар фосфати кальцію:
фосфорит природний розмелений. Мінерал
має вигляд сипучої речовини
світло-коричневого кольору зі змістом
P205 29,50%, BPL-63/65, CaO 49,4-49,5%. Використовується
у виробництві складних мінеральних
добрив. Умови поставки - CIF Ніка-Тера.
Продавець - «Tolexis International Ltd», Кіпр.
Відправник - «SOMIPHOS» (Filiale «Ferphos Group») BP 122
ZHUN II. 12 000 Tebessa, Algeria. Країна виробництва
(походження) - Алжир. Обсяг поставки - 3 151
030 кг.

Тобто, відповідачем при визначенні
митної вартості ввезеного позивачем
товару було використано відомості щодо
товару, який є ідентичним (подібним)
відносно ввезеного позивачем у спірних
відносинах, оскільки його ознаки
(фізичні характеристики; якість; країна
виробництва; виробник; продавець)
збігаються (крім незначного відхилення
у вмісті кальцію на користь товару,
ввезеного за МД від 01.07.2013 р. №
600080000/2013/007948.

Час експорту товару та його митного
декларування товару за МД 01.07.2013 р. №
600080000/2013/007948 є максимально наближеним
до часу експорту та митного
декларування товару, що ввозився
позивачем у спірних відносинах.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що відповідачем в
оскаржуваному рішенні № 805130000/000145/1
правомірно визначено митну вартість
ввезеного позивачем товару на рівні 0,155
дол. США за 1 кг за ціною договору щодо
ідентичних товарів.

Також, у даному рішенні міститься
інформація щодо причин, з яких
застосування основного методу
визначення митної вартості неможливе,
а саме використання декларантом
позивача відомостей, які не є
об'єктивними та достатньо
підтвердженими документально.

Як вбачається зі змісту наявної в
матеріалах справи копії декларації
митної вартості, винесенню спірного
рішення, у відповідності до ч.4 ст.57 МК
України, передувала проведена між
митним органом та позивачем по справі
консультація, яка, однак, не призвела до
усунення наявних у митного органу
обґрунтованих сумнівів щодо
правильності визначення позивачем
митної вартості ввезеного товару
основним методом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцію та
законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5)добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

З огляду на встановлені у справі
фактичні обставини та досліджені
докази, колегія суддів вважає, що
відповідач при прийнятті
оскаржуваного рішення про коригування
митної вартості № від 29.07.2013 №
805130000/000145/1, діяв на підставі та у
спосіб, що передбачені Митним кодексом
України, з дотриманням вимог ч.3 ст.2 КАС
України.

Посилання апелянта на розмитнення
відповідачем в подальшому подібного
товару за митними деклараціями від 10 та
13 вересня 2013 року за першим методом не
спростовують правомірності дій
митниці у спірних відносинах.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку про відсутність підстав для
скасування рішення Сумської митниці
Міністерства доходів і зборів України
від 29.07.2013 р. № 805130000/000145/1 про
коригування митної вартості товарів,
стягнення з державного бюджету України
надмірно сплаченого ввізного мита у
розмірі 22 667, 57 грн. та податку на додану
вартість у розмірі 231 209, 16 грн.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справа
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі викладеного, колегія
суддів, погоджуючись з висновками суду
першої інстанції, вважає, що суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення фактичних обставин
справи і правильно застосував до
спірних правовідносин норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Сумихімпром"
залишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 20.02.2014р. по
справі № 818/237/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Перцова
Т.С.Судді(підпис) (підпис) Дюкарєва С.В.
Жигилій С.П. Повний текст ухвали
виготовлений та підписаний 15.04.2014 р.