Справа № 2а-1670/5189/12
Суддя: О.О. Кукоба
Дата ухвалення: 2014-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

14 квітня 2014 року м. ПолтаваСправа
№2а-1670/5189/12

Полтавський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Кукоби О.О.,

за участю:

секретаря судового засідання -
Марченко О.Є.,

позивача - ОСОБА_1

та представників сторін:

від позивача - ОСОБА_2,

від відповідача - Павленко К.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 до Кременчуцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області про визнання
нечинним податкового
повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1
(далі по тексту - позивач, ФОП ОСОБА_1)
звернувся до суду з позовом до
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції (далі по тексту -
відповідач, Кременчуцька ОДПІ) про
визнання нечинним податкового
повідомлення-рішення від 26 червня 2012
року №/24804, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем: "Податок на додану
вартість, " загалом в розмірі 22 486
грн 50 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що контролюючим органом
порушено права та законні інтереси ФОП
ОСОБА_1 у сфері публічно-правових
відносин через безпідставне
донарахування грошового зобов'язання
зі сплати податку на додану вартість.
Стверджував, що доводи контролюючого
органу про нікчемність господарських
операцій з ТОВ "Монолітбудкомплект" та,
як наслідок, заниження платником
податків ПДВ загалом в розмірі 14 991 грн
спростовуються належним чином
оформленими податковою накладною та
первинними документами
бухгалтерського обліку, копії яких
позивачем надано на письмовий запит
Кременчуцької ОДПІ та залучено до
матеріалів справи.

Відповідач позов не визнав. У наданих
до суду письмових запереченнях просив
відмовити у задоволенні позовних
вимог, посилаючись на обставини,
встановлені документальною
позаплановою невиїзною перевіркою ФОП
ОСОБА_1 та викладені в акті перевірки
від 29 травня 2012 року №1483/17-311/НОМЕР_2.

Позивач та представник позивача в
судовому засіданні позовні вимог
підтримали та просили їх задовольнити
з підстав, наведених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечував,
просив відмовити у задоволенні
позовних вимог з підстав та мотивів,
викладених у письмових запереченнях
Кременчуцької ОДПІ.

Заслухавши пояснення позивача та
представників сторін, дослідивши
матеріали справи, з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, оцінивши докази, що мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, суд
встановив наступні факти та відповідні
до них правовідносини.

ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової
картки платника податків НОМЕР_2) є
фізичною особою - підприємцем,
зареєстрований виконавчим комітетом
Комсомольської міської ради
Полтавської області 19 квітня 2001 року,
номер запису про державну реєстрацію
0000761 /т. І, а.с. 59/.

Позивач перебуває на податковому
обліку в Комсомольському відділенні
Кременчуцької ОДПІ з 04 травня 2001 року
за №2044, зареєстрований платником
податку на додану вартість (свідоцтво
НОМЕР_3, видане Комсомольським
відділенням Кременчуцької ОДПІ),
індивідуальний податковий номер
НОМЕР_2 /т. І, а.с. 60/.

Видами діяльності позивача за КВЕД
визначено: 60.24.0 - діяльність
автомобільного вантажного транспорту,
51.53.2 - оптова торгівля будівельними
матеріалами /а.с. 10/.

У період з 21 травня 2012 року по 25 травня
2012 року посадовими особами
Кременчуцької ОДПІ проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку позивача з питань дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства по взаємовідносинам із
ТОВ "Монолітбудкомплект" за період з 01
липня 2011 року по 30 вересня 2011
року.

Перевіркою встановлено та зафіксовано
у акті перевірки від 29 травня 2012 року
№1483/17-311/НОМЕР_2 порушення ФОП ОСОБА_1
вимог пункту 44.1 статті 44, пункту 198.1,
пункту 198.4 статті 198, пункту 201.1 статті 201
Податкового кодексу України, що
виявилося у завищенні податкового
кредиту загалом в розмірі 14 991 грн, в
тому числі: за липень 2011 року - в розмірі
5 691 грн та за вересень 2011 року - в
розмірі 9300 грн /т. І, а.с. 9-18/.

На підставі даних висновків перевірки,
Кременчуцькою ОДПІ 26 червня 2012 року
винесено податкове
повідомлення-рішення №/24804, яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем: "Податок на
додану вартість, " загалом в
розмірі 22 486 грн 50 коп. (в т.ч., за
основним платежем - 14 991 грн, за
штрафними (фінансовими) санкціями - 7495
грн 50 коп.).

Позивач, не погодившись із зазначеним
податковим повідомленням-рішенням,
оскаржив його до суду.

Надаючи правову оцінку спірному
рішенню суб'єкта владних повноважень,
суд виходить з критеріїв правомірності
такого рішення, що встановлені
частиною третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у зв'язку з чим перевіряє чи
прийнято дане рішення: на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України; з використанням повноваження
з метою, з якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення; безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення;
з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення; своєчасно,
тобто протягом розумного строку.

Судом встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що позивачем, на
підставі податкових накладних,
виписаних ТОВ "Монолітбудкомплект",
зараховано до складу податкового
кредиту за липень 2011 року суму податку
на додану вартість в розмірі 5691 грн та
за вересень 2011 року - 9300 грн.

Однак, документальною позаплановою
невиїзною перевіркою ФОП ОСОБА_1
виявлено безпідставне віднесення до
складу податкового кредиту
вищезазначених сум, внаслідок чого
відповідач дійшов висновку щодо
заниження позивачем податку на додану
вартість у вказаному періоді загалом в
розмірі 14 991 грн.

Даний висновок контролюючий орган
мотивував тим, що в ході проведення
перевірки не встановлено факту
передачі ПММ від продавця до покупця, у
зв'язку з відсутністю (не наданням на
перевірку) актів приймання-передачі
товару, довіреностей, документів, що
засвідчують транспортування. Таким
чином, ревізори дійшли висновку, що
вказані операції мали безтоварний
характер.

Крім того, посилався на акт ДПІ у
Печерському районі м. Києва від 28
березня 2012 року №506/22-2/34979064 про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ "Монолітбудкомлект"
через відсутність останнього за
місцезнаходженням та інформацію,
надану СБУ в Полтавській області, в
доповнення до листа від 08 грудня 2011
року №66/3/436. Зокрема, аналізуючи зміст
зазначених документів, відповідач
дійшов висновку про те, що ТОВ
"Монолітбудкомплект" проводило
діяльність, спрямовану на здійснення
операцій, пов'язаних із наданням
податкової вигоди третім особам.

На підставі наведеного, відповідач
дійшов висновку про те, що
взаємовідносини позивача з ТОВ
"Монолітбудкомплект" не спрямовані на
реальне настання правових наслідків, а
лише оформлювалися документально з
метою штучного формування податкового
кредиту.

Суд не погоджується з наведеними
доводами контролюючого органу, з
огляду на наступне.

Правовідносини щодо формування
платником податків податкового
кредиту з ПДВ з 01 січня 2011 року
врегульовано статтею 198 Податкового
кодексу України від 02 грудня 2010 року
№2755-VI.

Зокрема, абзацом "а" пункту 198.1 статті 198
Податкового кодексу України визначено,
що право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

За змістом пункту 198.2 статті 198
Податкового кодексу України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається: дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду /пункт 198.3 статті 198
Податкового кодексу України/.

При цьому, пунктом 198.6 статті 198
Податкового кодексу України визначено,
що не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог статті
201 цього Кодексу)

З огляду на викладене, правові наслідки
у вигляді виникнення права платника
податку на податковий кредит можуть
мати лише реально вчинені господарські
операції з придбання товарів (послуг)
із метою використання таких
товарів/послуг в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності.

Відсутність зазначених чинників в їх
сукупності виключає можливість
формування платником податків
податкового кредиту навіть за
наявності належним чином оформлених
первинних та розрахункових документів.

Відтак, надаючи правову оцінку рішенню
контролюючого органу про визначення
платнику податку грошового
зобов'язання, суд досліджує факт
здійснення господарської операції (її
реальність/товарність), на підставі
якої таким платником сформовано дані
податкового обліку.

Судом встановлено, що позивач у спірний
період мав фінансово-господарські
відносини із ТОВ "Монолітбудкомплект"
на підставі договорів купівлі-продажу
від 25 липня 2011 року №25/07 та від 15
вересня 2011 року №15/09 /т. І, а.с. 30, 35/.

За умовами зазначених договорів ТОВ
"Монолітбудкомплект" зобов'язувалось
продати позивачу паливно-мастильні
матеріали (дизельне пальне та оливу), а
позивач - прийняти товар у повному
обсязі та оплатити його вартість на
підставі рахунку та у строки, визначені
договором.

Як пояснив в судовому засіданні
позивач, на виконання умов даного
договору ТОВ "Монолітбудкомплект"
продало ФОП ОСОБА_1 дизельне пальне
загальною кількістю 9000 л (в т.ч., у липні
2011 року - 3000 л, у вересні 2011 року - 6000 л) та
оливу М8В12 кількістю 480,09 л.

На підтвердження даних господарських
операцій ТОВ "Монолітбудкомплект"
виписано та передано позивачу
податкові накладні від 25 липня 2011 року
№72 на загальну суму 34 145 грн, в т.ч. ПДВ -
5690 грн 83 коп. та від 15 вересня 2011 року №97
на загальну суму 55 800 грн, в т.ч. ПДВ - 9300
грн, копії яких залучено до матеріалів
справи /т. І, а.с. 29, 34/.

Дані податкові накладні відповідачем
включено до реєстрів виданих та
отриманих податкових накладних за
липень, вересень відповідно та на їх
підставі віднесено до складу
податкового кредиту суму ПДВ загалом в
розмірі 14 991 грн, що відображено у
податкових декларацій з ПДВ за
відповідні звітні (податкові) періоди
та додатку №5 "Розшифровка податкових
зобов'язань і податкового кредиту в
розрізі контрагентів" /т. І, а.с. 41-57/.

Дослідивши в судовому засіданні
вищевказані копії податкових
накладних, судом встановлено, що їх
оформлено у відповідності до вимог
пункту 201.1 статті 201 Податкового
кодексу України.

Зауваження щодо змісту та форми
податкових накладних в Акті перевірки
та письмових запереченнях відповідача
проти позову відсутні.

Відповідач не оспорює той факт, що на
момент складення зазначених
податкових накладних ТОВ
"Монолітбудкомплект" мало статус
платника податку на додану вартість та
було зареєстроване як юридична особа у
встановленому законодавством порядку
/т. І, а.с. 61-63/.

Відтак, наведені податкові накладні
підтверджують факт придбання
позивачем у ТОВ
"Монолітбудкомплект" товарів загальною
вартістю 89 945 грн (в т.ч., ПДВ - 14 990 грн 83
коп.), є підставою для віднесення суми
ПДВ до складу податкового кредиту та в
силу положень статті 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
є належним доказом у справі.

Згідно з частиною першою статті 9
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

Відповідно до приписів частини другої
статті 3 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" бухгалтерський
облік є обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

Відвантаження товару позивач
підтвердив залученими до матеріалів
справи копіями видаткових накладних
від 25 липня 2011 року №381-2 /т. ІІ, а.с. 28/ та
від 15 вересня 2011 року №598 /т. І, а.с.
33/.

Дослідивши в судовому засіданні
зазначені копії видаткових накладних,
суд встановив, що їх оформлено у
відповідності до вимог Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", Положення про
документальне забезпечення записів в
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24 травня 1995 року №88 та
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 05 червня 1995 року за
№168/704, тобто вони є первинними
документами бухгалтерського обліку в
розумінні частини першої статті 9
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
та в силу положень статті 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
приймаються судом в якості належного
доказу у справі.

Оплату придбаних товарів позивачем
проведено у повному обсязі на підставі
виставлених ТОВ "Монолітбудкомплект"
рахунків від 25 липня 2011 року №381-2 /т. І,
а.с. 27/ та від 15 вересня 2011 року №598
шляхом перерахування коштів на
розрахунковий рахунок продавця, на
підтвердження чого до матеріалів
справи залучено копії платіжних
доручень від 02 серпня 2011 року №0208, від 26
серпня 2011 року №2084, від 20 вересня 2011
року, від 21 вересня 2011 року №2091 /т. І,
а.с. 37-40/.

Зауваження щодо форми та порядку
розрахунків в Акті перевірки та
письмових запереченнях відповідача
проти позову відсутні.

Як пояснив судовому засіданні
позивача, доставка дизельного палива
здійснювалась транспортом ТОВ
"Монолітбудкомплект", на підтвердження
чого останнім передано позивачу
примірник товарно-транспортної
накладної від 25 липня 2011 року №000621 /т. І,
а.с. 31/ та від 15 вересня 2011 року №000608 /т.
І, а.с. 36/.

З приводу посилань відповідача на
ненадання на перевірку вказаних
товарно-транспортних накладних,
позивачем зазначено, що такі не надано
з огляду на не зазначення у запиті
податкової інспекції про необхідність
їх подання.

Що стосується тих обставин, що
зазначені товарно-транспортні
накладні складено за формою №1-ТН, а не
за формою №1-ТТН, яка передбачена для
перевезення нафтопродуктів та
складення якої регламентовано
Інструкцією про порядок приймання,
транспортування, зберігання відпуску
та обліку нафти і нафтопродуктів на
підприємствах і організаціях України,
затвердженою спільним наказом
Міністерства палива та енергетики
України, Міністерства економіки
України, Міністерства транспорту та
зв'язку України, Державного комітету
України з питань технічного
регулювання та споживчої політики від
20 травня 2008 року №281/171/578/155,
зареєстрованою в Міністерстві юстиції
України 02 вересня 2008 року за №805/15496, суд
звертає увагу на те, що об'єктом спірних
господарських операцій було придбання
товарно-матеріальних цінностей, а не
послуг транспортного експедирування.
Крім того, спірні операції не носили
постійного характеру, обсяг придбаних
позивачем паливно-мастильних
матеріалів є незначним.

Вказані вище товарно-транспортні
накладні містять відмітку про
отримання товарно-матеріальних
цінностей позивачем на підставі
довіреностей від 25 липня 2011 року №ЯМУ
284524, від 15 вересня 2011 року №ЯМУ 284529 /т. І,
а.с. 165-166/.

Суд зазначає, що сама собою наявність
або відсутність окремих документів, а
так само помилки у їх оформленні не
можуть слугувати беззаперечною
підставою для висновків про
відсутність господарської операції,
якщо з інших даних буде встановлено, що
фактичний рух активів або зміни у
власному капіталі чи зобов'язаннях
платника податків у зв'язку з його
господарською діяльністю мали місце.

Придбані товарно-матеріальні цінності
ФОП ОСОБА_1 використав у власній
господарській діяльності, на
підтвердження чого до матеріалів
справи залучено відомості про власні
та орендовані транспортні засоби,
складські приміщення, відомості про
укладення позивачем договорів підряду
щодо виконання робіт з навантаження
гранітного відсіву та щебеню, копії
подорожніх листів з відмітками про
фактичне використання пального,
розрахунок витрат пального, докази
фактичного виконання робіт з
навантаження гранітного відсіву та
щебеню, копію книги обліку доходів та
витрат /т. І, а.с. 121-187; т. ІІ, а.с. 68-150/.

Враховуючи вищевикладене в своїй
сукупності, суд дійшов висновку, що
матеріалами справи в повному обсязі
підтверджено реальність спірних
господарських операцій, факт сплати
позивачем в ціні придбаних у ТОВ
"Монолітбудкомплект" товарів податку
на додану вартість та рух активів
(товарів) в ході проведення
господарських операцій.

За таких обставин, суд вважає, що
позивачем, при розрахунку податкового
кредиту, правомірно враховано суму ПДВ
загалом в розмірі 14 990 грн 83 коп. по
господарським операціям з ТОВ
"Монолітбудкомплект".

Посилання контролюючого органу на
відомості, викладені в акті ДПІ у
Печерському районі м. Києва від 28
березня 2012 року №506/22-2/34979064, суд не
приймає в якості достатніх
обґрунтувань правомірності
оскарженого податкового
повідомлення-рішення, оскільки
отримання контролюючим органом акта
перевірки контрагента платника
податків, в якому викладені висновки
про вчинення таким контрагентом
нікчемного правочину або відображення
в звітності показників господарських
операцій, які фактично не відбулись, не
звільняє такий контролюючий орган
орган від виконання обов'язку по
самостійному встановленню та
доведенню факту вчинення платником
податків порушення закону, адже акт
перевірки контрагента не має
преюдиційного значення та не є
документом, що достовірно та
безсумнівно підтверджує обставини
фактичної дійсності.

Крім того, як визначено частиною другою
статті 61 Конституції України, юридична
відповідальність особи має
індивідуальний характер.

Частиною першою статті 218
Господарського кодексу України
передбачено, що підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Таким чином, зважаючи на принцип
персональної відповідальності
платника податку, право добросовісного
платника податків на податковий кредит
не може ставитись у пряму залежність
від додержання податкової дисципліни
третіми особами.

Аналогічну думку викладено в рішенні
Європейського Суду з прав людини від
22 січня 2009 року (справа "Булвес" АД
проти Болгарії") та численних рішеннях
Верхового Суду України в даній
категорії справ (постанови ВСУ від 09
вересня 2008 року у справі №21-500во08, від 01
червня 2010 року у справі №21-573во10, від 31
січня 2011 року у справі за позовом ЗАТ
"Мукачівський лісокомбінат" до
Мукачівської ОДПІ про визнання
недійсним податкового
повідомлення-рішення, від 31 січня 2011
року у справі за позовом ТОВ "Фірма "ВІК"
до ДПІ у м. Херсоні про визнання
недійсними податкових
повідомлень-рішень), що враховуються
судом з огляду на приписи частини
другої статті 8, частини другої статті
161 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає,
що висновок податкової інспекції про
порушення позивачем вимог пункту 44.1
статті 44, пункту 198.1, пункту 198.4 статті
198, пункту 201.1 статті 201 Податкового
кодексу України здійснено при
помилковому розумінні норм діючого на
час виникнення спірних відносин
законодавства України та фактичних
обставин справи.

Виходячи з визначення поняття штрафна
санкція, що міститься в підпункті 14.1.265
пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу
України, відповідно до якого дана
санкція може бути застосована до
платника податків лише у разі вчинення
останнім порушення вимог податкового
законодавства, а такі порушення в діях
позивача відсутні, суд дійшов висновку,
що контролюючим органом також
неправомірно застосовано до ФОП ОСОБА_1
штрафні (фінансові) санкції в розмірі
7495 грн 50 коп.

В силу частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до підпункту 21.1.1 пункту 21.1
статті 21 Податкового кодексу України
посадові особи контролюючих органів
зобов'язані дотримуватися Конституції
України та діяти виключно у
відповідності з цим Кодексом та іншими
законами України, іншими нормативними
актами.

Згідно із частиною першою статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

У відповідності до частини другої
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Отже, обов'язок доведення обставин, які
стали підставою для прийняття
оскарженого податкового
повідомлення-рішення покладено на
контролюючий орган.

Однак, відповідачем суду таких доказів
не надано. Разом з тим, матеріалами
справи в повному обсязі підтверджено
товарність спірних господарських
операцій, факт сплати позивачем у ціні
придбаних товарів податку на додану
вартість в розмірі 14 990 грн 83 коп.,
наявність в діях позивача ділової мети
та рух активів в ході ведення
господарської діяльності.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає
доведеним належними та допустимими
доказами той факт, що при прийнятті
оскарженого податкового
повідомлення-рішення суб'єкт владних
повноважень діяв всупереч
встановленому законом порядку,
необґрунтовано, упереджено, без
з'ясування необхідних обставин, що мали
значення для прийняття рішення, без
дотримання необхідного балансу між
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів позивача і цілями,
на досягнення яких спрямовано це
рішення, чим порушено законні інтереси
позивача.

За таких обставин, суд дійшов висновку
про задоволення адміністративного
позову ФОП ОСОБА_1 у повному обсязі.

При цьому, зважаючи на те, що податкове
повідомлення-рішення є правовим актом
індивідуальної дії та згідно з
частиною другою статті 162 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у разі його неправомірності,
визнається судом протиправним і
скасовується, суд вважає за необхідне,
відповідно до частини другої статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України, вийти за межі позовних вимог,
визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Кременчуцької ОДПІ від 26 червня 2012
року №/24804.

У відповідності до частини першої
статті 94 Кодексу адміністративного
судочинства України, якщо судове
рішення ухвалене на користь сторони,
яка не є суб'єктом владних повноважень,
суд присуджує всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України.

Керуючись статтями 2, 7-11, 69-71, 86, 94, 158-163
Кодексу адміністративного судочинства
України,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов фізичної особи
- підприємця ОСОБА_1 до Кременчуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Полтавській області про
визнання нечинним податкового
повідомлення-рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції від 26 червня 2012
року №/24804.

Стягнути з Державного бюджету України
за рахунок бюджетних асигнувань за
зобов'язаннями Кременчуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Полтавській області () на користь фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 (реєстраційний номер
облікової картки платника податків
НОМЕР_2) витрати зі сплати судового
збору в розмірі 224 (двісті двадцять
чотири) гривні 87 (вісімдесят сім)
копійок.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Полтавський окружний адміністративний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня отримання її
копії з одночасним надісланням копії
апеляційної скарги до суду апеляційної
інстанції.

Повний текст постанови складено 17
квітня 2014 року.

Суддя
О.О. Кукоба