Справа № 2а-2292/11/0308
Суддя: Шавель Р.М.
Дата ухвалення: 2014-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2014 р. Справа № 107243/11/9104

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Костіва М.В. та
Савицької Н.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження у м.Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в м. Луцьку Волинської обл. на
постанову Луцького міськрайонного
суду Волинської обл. від 09.03.2011р. в
адміністративній справі за позовом
ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду
України в м. Луцьку Волинської обл. про
нарахування і виплату підвищення до
пенсії, -

В С Т А Н О В И Л А:

31.01.2011р. ОСОБА_1 (надалі - позивач)
звернувся до суду з адміністративним
позовом, у якому просив визнати
неправомірними дії управління
Пенсійного фонду України в м. Луцьку
Волинської обл. (надалі - відповідач,
пенсійний орган); зобов'язати
нарахувати та виплатити йому
підвищення до пенсії в розмірі 30
відсотків мінімальної пенсії за віком
за період з 01.01.2010р. по січень 2011р.
включно, відповідно до ст.6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни».

Ухвалою суду від 09.03.2011р. заявлений
позов у частині вимог за період з
01.01.2010р. до 31.07.2010р. залишено без
розгляду через пропуск строку
звернення до суду та відсутності
поважних причин для його поновлення.

Постановою Луцького міськрайонного
суду Волинської обл. від 09.03.2011р. позов
задоволено, визнано протиправними дії
пенсійного органу, зобов'язано
відповідача здійснити перерахунок і
виплатити позивачу підвищення до
пенсії у розмірі 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком, як дитині
війни, за період з 01.08.2010р. по 31.01.2011р., на
підставі положень ст.6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни» з
врахуванням ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» та виплачених
сум; стягнуто з Державного бюджету на
користь позивача понесені судові
витрати в розмірі 3 (три) грн. 40 коп.

Не погодившись із постановою суду, її
оскаржив пенсійний орган, який
покликаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, просить постанову суду першої
інстанції скасувати, прийняти нове
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог.

Вимоги за апеляційною скаргою
обґрунтовує тим, що чинним
законодавством не встановлено розміру
мінімальної пенсії за віком, з якого
повинно обчислюватися підвищення
пенсії за віком дітям війни; приписами
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» не визначено, які органи
зобов'язані виплачувати спірне
підвищення, за рахунок яких коштів і
джерел, в якому порядку та яким чином
обчислювати вказаний розмір.

На підставі ст.197 КАС України розгляд
наведеної справи проводиться в порядку
письмового провадження, оскільки
справу може бути вирішено на основі
наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів приходить до
переконання, що подана скарга підлягає
до часткового задоволення, з наступних
підстав.

Приймаючи рішення по справі, суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку
про підставність та обґрунтованість
заявлених позовних вимог, при цьому
правильно визначив період часу, за який
вказані вимоги підлягають задоволенню.

Безспірно встановлено, що позивач
відноситься до категорії громадян,
яким встановлено статус дитини війни,
відповідно до ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» (у
редакції, що була чинною на час
виникнення спірних правовідносин)
останній має право на отримання
підвищення виплачуваної йому пенсії за
віком.

Відповідно до ст.70 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2010 рік»
надано право КМ України у 2010 році
встановлювати розміри соціальних
виплат, які відповідно до
законодавства визначаються залежно
від розміру мінімальної заробітної
плати, в абсолютних сумах у межах
асигнувань, передбачених за
відповідними бюджетними програмами.

Оскільки названа норма передбачає
встановлення в абсолютних сумах
розмірів лише тих виплат, вихідним
критерієм розрахунку яких є розмір
мінімальної заробітної плати, розмір
соціальних виплат згідно із Законом
України «Про соціальний захист дітей
війни» залежить від розміру
мінімальної пенсії за віком, тому її
дія не поширюється на спірні відносини.

За таких умов виплата спірного
підвищення за вищевказаний період
повинна здійснюватися в розмірах,
передбачених ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни».

Згідно положень Закону України «Про
Державний бюджет України на 2011рік»
нарахування та виплата у 2011 році
позивачу підвищення до пенсії або
щомісячного грошового довічного
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, повинні здійснюватися
відповідно до норм Закону України «Про
соціальний захист дітей війни».

Законом України від 14.06.2011р. «Про
внесення змін до Закону України «Про
Державний бюджет України на 2011 рік»
внесено зміни до Прикінцевих положень
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2011 рік» та делеговано КМ
України визначення порядку та розмірів
виплат підвищення до пенсії дітям
війни. Постановою КМ України від
06.07.2011р. № 745 «Про встановлення деяких
виплат, що фінансуються за рахунок
коштів державного бюджету», яка
набрала чинності 23.07.2011р., обмежено
виплату спірного підвищення до пенсії
дітям війни.

Також визначений в рішенні суду першої
інстанції період часу, за які
задоволені позовні вимоги, обчислений
судом першої інстанції із дотриманням
вимог ст.ст.99, 100 КАС України.

У зв'язку з тим, що функції з
призначення, нарахування та виплати
пенсії позивача здійснює Пенсійний
фонд України в особі відповідача, а
також виходячи з вимог п.15 Положення
про Пенсійний фонду України, затв.
постановою КМ України № 1261 від 24.10.2007р.,
відповідний обов'язок слід покласти на
відповідача у справі.

В частині доводів апелянта колегія
суддів враховує, що питання
фінансування відповідних видатків з
державного бюджету не виступає
предметом даного спору; проблеми
надання бюджетних коштів пенсійному
органу для виконання покладених на
нього обов'язків у справах цієї
категорії виходять за межі заявлених
вимог; також суд першої інстанції не
ухвалював рішення про проведення
виплат з власних джерел фінансування
пенсійного органу, а тому покликання
останнього на можливість нецільового
використання коштів Пенсійного фонду
України є безпідставними.

Покликання апелянта про неправильне
застосування судом вимог ч.1 ст.28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
колегія суддів до уваги не приймає,
оскільки розмір мінімальної пенсії за
віком визначається за правилами лише
цього Закону, чинним законодавством
інший мінімальний розмір пенсії за
віком не визначений, тому слід
застосовувати цей розмір.

Таким чином, заявлений позов підлягає
до задоволення з вищевикладених
мотивів.

12.02.2014р. управлінням Пенсійного фонду
України в м. Луцьку Волинської обл.
подано клопотання про закриття
провадження у справі у зв'язку зі
смертю позивача, що засвідчується
копією витягу з Державного реєстру
актів цивільного стану громадян про
смерть для отримання допомоги на
поховання № 7, виданим 09.07.2012р.

Згідно вказаного документа ОСОБА_1
померла 09.07.2012р., про що в книзі
реєстрації смертей зроблено
відповідний актовий запис № 1126.

З врахуванням приписів п.5 ч. 1 ст. 157, ч. 1
ст.203 КАС України, а також враховуючи
вимоги ст.ст. 1219, 1227 ЦК України, згідно
яких спірне підвищення до пенсії, яке
не було нараховано пенсійним органом, а
відтак не належало ОСОБА_1, і не входить
до складу спадщини; приймаючи до уваги
ту обставину, що розглядувані
правовідносини не допускають
правонаступництва, колегія суддів
вважає за необхідне визнати нечинним
рішення суду першої інстанції,
оскільки спір вирішено судом першої
інстанції правильно, та закрити
провадження у справі.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів прийшла до висновку, що оскільки
спірні відносини не допускають
правонаступництва, провадження у
справі слід закрити.

Керуючись п.5 ч.1 ст. 157, ст.160, 183-2, 195-197, п.5
ч.1 ст.198, ч.2 ст.203, п.5 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 254
КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м. Луцьку
Волинської обл. задоволити частково

Постанову Луцького міськрайонного
суду Волинської обл. від 09.03.2011р. в
адміністративній справі № 2а-2292/11
визнати нечинною та провадження по
справі закрити у зв'язку зі смертю
позивача.

Ухвала апеляційного суду є остаточною
і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:

Р.М.Шавель

Судді:

В.М.Костів

Н.В.Савицька