Справа № 2а/0370/3912/12
Суддя: Затолочний В.С.
Дата ухвалення: 2014-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2014 року
Справа № 1087/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Затолочного В.С.,

суддів
Кузьмича С.М., Матковської З.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову Волинського
окружного адміністративного суду від
10.12.2012 року у справі за позовом ОСОБА_1
до Управління праці, соціальних питань
та у справах захисту населення від
наслідків Чорнобильської катастрофи
Горохівської районної державної
адміністрації Волинської області про
визнання незаконною відмови,
зобов'язання вчинити дії та стягнення
матеріальної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2012 року ОСОБА_1 (далі -
Позивач, ОСОБА_1) звернулася до суду з
позовом до Управління праці,
соціальних питань та у справах захисту
населення від наслідків
Чорнобильської катастрофи
Горохівської районної державної
адміністрації Волинської області (далі
- Відповідач, Управління) про визнання
незаконною відмови у надані статусу
вдови померлого учасника бойових дій,
зобов'язати вчинити дії, а саме
встановити статус вдови померлого
учасника бойових дій, видати
посвідчення члена сім'ї загиблого та
стягнути матеріальну шкоду в сумі 739,30
грн.

Позивач мотивує позов тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 року її чоловік ОСОБА_2,
учасник бойових дій на території
Чехословаччини, який за життя був
визнаний інвалідом загального
захворювання, помер. Звернулась із
заявою до Управління праці соціальних
питань та у справах захисту населення
від наслідків Чорнобильської
катастрофи Горохівської районної
державної адміністрації Волинської
області про встановлення статусу вдови
померлого учасника бойових дій, однак
30.05.2012 року отримала відповідь про
відмову в задоволенні її заяви
мотивовану тим, що ОСОБА_2 помер з іншої
причини, не пов'язаної виконанням
обов'язків військової служби.

Вважає, дану відмову незаконною,
оскільки на неї поширюються норми
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту», а тому вона повинна мати
змогу користуватись пільгами
передбаченими цим законом і їй повинні
видати посвідчення з написом «Член
сім'ї загиблого». Вищевказана відмова
спричинила їй втрату 10% надбавки від
прожиткового мінімуму з 01.06.2012 року, що
завдало шкоду в розмірі 739,30 грн.

Волинський окружний адміністративний
суд постановою від 10.12.2012 року у
задоволенні позову відмовив.

Постанова суду першої інстанції
мотивована тим, що Позивачем не було
надано доказів причинного зв'язку
смерті її чоловіка з захворюванням, яке
було отримано ним під час виконання
інтернаціонального обов'язку.

Постанову суду першої інстанції
оскаржила ОСОБА_1, подавши на неї
апеляційну скаргу.

Позивач зазначає, що не погоджується з
висновком суду першої інстанції та
вважає, що постанова підлягає
скасуванню.

Звертає увагу на те, що судом
безпідставно застосовано до спірних
правовідносин положення п. 1 ч. 1 ст. 10
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» та проігноровано положення п.
2 ч. 1 ст. 10 вказаного Закону.

Сторони правом на участь у судовому
засіданні не скористалися, у зв'язку з
чим справа розглядалася в порядку
письмового провадження.

Вислухавши суддю-доповідача,
дослідивши обставини справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
апеляційну скаргу слід задовольнити
частково з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в період з 21.08.1968
року по 12.11.1968 року брав участь у
бойових діях на території
Чехословаччини, що підтверджується
військовим квитком серії НОМЕР_1. 03.04.2009
року йому було видане безтермінове
посвідчення ветерана війни - учасника
бойових дій серії НОМЕР_2.

З матеріалів справи вбачається, що
21.01.1968 року ОСОБА_2 одружився на
громадянці ОСОБА_1, яка взяла прізвище
чоловіка ОСОБА_1, про що був зроблений
відповідний запис в книзі записів
актів громадянського стану про шлюб та
видано свідоцтво про одруження серії
НОМЕР_3.

Згідно з свідоцтва про смерть серії
НОМЕР_4, виданого Лобачівською
сільською радою Горохівського району,
ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер у віці 66
років, про що в Книзі реєстрації
смертей 28.05.2012 року зроблено
відповідний запис за № 11.

30.08.2012 року Лобачівською сільською
радою Горохівського району Волинської
області була видана довідка № 420 про те,
що ОСОБА_1 дійсно поховала свого
чоловіка ОСОБА_2, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

30.05.2012 року ОСОБА_1 звернулася із заявою
до Управління праці, соціальних питань
та у справах захисту населення від
наслідків Чорнобильської катастрофи
Горохівської районної державної
адміністрації Волинської області про
встановлення їй статусу вдови
померлого учасника бойових дій, на
території інших держав.

В той же день листом № 148/5.27 Управління
праці, соціальних питань та у справах
захисту населення від наслідків
Чорнобильської катастрофи
Горохівської районної державної
адміністрації Волинської області
повідомило позивача, що оскільки її
чоловік помер внаслідок іншої причини,
не пов'язаної з виконанням обов'язків
військової служби встановити статус
члена сім'ї померлого ветерана війни
немає законних підстав.

Вірно встановивши обставини справи,
суд першої інстанції неправильно
застосував до правовідносин між
сторонами норми матеріального права.

Закон України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» № 3551-XII від 22.10.1993 року (далі -
Закон № 3551-XII ) визначає правовий статус
ветеранів війни, забезпечує створення
належних умов для їх
життєзабезпечення, сприяє формуванню в
суспільстві шанобливого ставлення до
них.

Відповідно до ч. 5 Закону № 3551-XII
учасниками бойових дій є особи, які
брали участь у виконанні бойових
завдань по захисту Батьківщини у
складі військових підрозділів,
з'єднань, об'єднань всіх видів і родів
військ Збройних Сил діючої армії
(флоту), у партизанських загонах і
підпіллі та інших формуваннях як у
воєнний, так і у мирний час.

До учасників бойових дій відносяться,
зокрема, учасники бойових дій на
території інших країн (п. 2 ч. 1 ст. 6
Закону № 3551-XII).

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 10 Закону № 3551-XII
чинність цього Закону поширюється на
дружин (чоловіків) померлих інвалідів
Великої Вітчизняної війни, а також
дружин (чоловіків) померлих учасників
війни і бойових дій, партизанів і
підпільників, визнаних за життя
інвалідами від загального
захворювання, трудового каліцтва та з
інших причин, які не одружилися вдруге.

З поданих Позивачем документів
вбачається відповідність ОСОБА_1
вказаним у вище критеріям, а отже на неї
поширюється чинність Закону № 3551-XII.
Таким чином, апелянт, має право на
отримання статусу члена сім'ї
померлого учасника бойових дій.

Відповідно до ст. 18 Закону № 3551-XII,
ветеранам війни вручаються
посвідчення та нагрудні знаки. Порядок
виготовлення та видачі посвідчень і
знаків встановлюється Кабінетом
Міністрів України та міжнародними
договорами, в яких бере участь Україна.

На виконання наведеної статті
постановою Кабінету Міністрів України
від 12 травня 1994 року № 302 було
затверджено Положення про порядок
видачі посвідчень і нагрудних знаків
ветеранів війни, відповідно до п. 4
якого, особам, на яких поширюється
чинність Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» (стаття 10
зазначеного Закону) видаються
посвідчення з написом «Посвідчення
члена сім'ї загиблого».

Згідно з визначенням, наведеним в п. 2
Положення, посвідчення є документом, що
підтверджує статус ветеранів війни та
інших осіб, на яких поширюється
чинність Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», на основі якого
надаються відповідні пільги і
компенсації.

З аналізу вищезазначених норм
законодавства вбачається, що набуття
особою статусу члена сім'ї померлого
учасника бойових дій відбувається
відповідно до Закону, тобто сам факт
отримання особою Посвідчення з
відповідним написом і є підтвердженням
набуття такою особою статусу, на
підставі якого надаються певні пільги
і компенсації.

Закон передбачає встановлення статусу
лише у конкретному випадку,
передбаченому ст.. 9 Закону № 3551-ХІІ,
відповідно до якої особам, які
народилися до 31.12.1932 року включно і з
поважних причин не мають можливості
подати документи, що підтверджують
факт роботи в період війни, статус
учасника війни може бути встановлено
за поданням відповідних комісій у
порядку, визначеному Кабінетом
Міністрів України. Особам, які
народилися після 31.12.1932 року, статус
учасника війни може бути встановлено
лише за наявності документів та інших
доказів, що незаперечно підтверджують
факт роботи в період війни.

На виконання ст.. 9 Закону № 3551-ХІІ
створюються комісії згідно постанови
Кабінету Міністрів України від 26.04.1996
року № 458 «Про комісії для розгляду
питань, пов'язаних із встановленням
статусу учасника війни».

Таким чином, до відання вищезазначених
комісій належить виключно розгляд
питань, пов'язаних зі зверненням особі
щодо встановлення статусу учасника
війни, а не статусу члена сім'ї
померлого учасника бойових дій.

Статус члена сім'ї померлого учасника
бойових дій встановлюється лише
Законом, а не створеною комісією.

В даному випадку для набуття позивачем
статусу члена сім'ї померлого учасника
бойових дій як особі, на яку
поширюється дія Закону № 3551-ХІІ, що в
свою чергу підтверджується
матеріалами справи, достатньо
звернутися до Управління із заявою про
отримання посвідчення з відповідним
написом, яке підтвердить такий статус.

Відтак, апеляційний суд вважає, що
позовні вимоги про визнання незаконною
відмови у встановленні статусу члена
сім'ї померлого учасника бойових дій та
про зобов'язання встановити такий
статус не підлягає до задоволення.

Щодо позовних вимог про зобов'язання
видати посвідчення члена сім'ї
померлого учасника бойових дій слід
зазначити наступне.

Так, ст.. 162 КАС України визначено
повноваження суду при вирішенні
справи. Зокрема, частиною 2 зазначеної
статті передбачено, що у разі
задоволення адміністративного позову
суд може прийняти постанову про
зобов'язанні відповідача вчинити певні
дії. При цьому суд повинен зазначити,
яку саме дію має вчинити відповідач,
але не може втручатися в його
компетенцію, тому що суд не може
підміняти державний орган, рішення, дії
або бездіяльність якого оскаржують ся,
приймати замість рішення, яке
визнається протиправним, інше рішення,
яке б відповідало закону, та давати
вказівки, які б свідчили про вирішення
питань, які належать до компетенції
такого суб'єкта владних повноважень.

Отже вирішення питання щодо
зобов'язання відповідача видати
позивачу відповідне посвідчення не
відноситься до компетенції
адміністративного суду, оскільки суд
може дати лише оцінку, в даному випадку,
діям суб'єкта владних повноважень, яка
повинна бути ним врахована при
розгляду спірного питання.

Згідно абзацу 10 частини 2 статті 162 КАС
України суд може прийняти іншу
постанову, яка б гарантувала
дотримання і захист прав, свобод та
інтересів людини і громадянина, інших
суб'єктів у сфері публічно-правових
відносин від порушень з боку суб'єктів
владних повноважень.

Тобто суд, встановивши порушення вимог
законодавства, має захистити права та
охоронювані законом інтереси,
самостійно обравши спосіб, який би
гарантував дотримання і захист прав,
свобод, інтересів від порушень з боку
суб'єктів владних повноважень.

Зважаючи на викладене, з метою
належного захисту прав позивача, суд
вважає за необхідне визнати
протиправними дій Управління щодо
відмови у видачі посвідчення члена
сім'ї померлого учасника бойових дій та
зобов'язати відповідача вирішити
питання щодо його видачі позивачу.

Щодо позовних вимог про стягнення
матеріальної шкоди, слід зазначити
наступне.

Нарахування підвищення до пенсії
позивача в даному випадку має бути
здійснене органами Пенсійного фонду
України. Відомостей про звернення
позивача до органів Пенсійного фонду
України з цього приводу і відмови щодо
виплати сум в справі немає.

Отже стягнення з відповідача в даному
випадку шкоди у зв'язку з невиплатою
такого підвищення до пенсії є
передчасним.

З огляду на викладене, оскаржувана
постанова підлягає скасуванню із
ухваленням нового рішення про часткове
задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207, 254 КАС
України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 10.12.2012 року
у справі № 2а/0370/3912/12 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою
адміністративний позов ОСОБА_1
задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління
праці, соціальних питань та у справах
захисту населення від наслідків
Чорнобильської катастрофи
Горохівської районної державної
адміністрації Волинської області щодо
відмови у видачі ОСОБА_1 посвідчення
члена сім'ї померлого учасника бойових
дій.

Зобов'язати Управління праці,
соціальних питань та у справах захисту
населення від наслідків
Чорнобильської катастрофи
Горохівської районної державної
адміністрації Волинської області
вирішити питання щодо видачі ОСОБА_1
посвідчення члена сім'ї померлого
учасника бойових дій у відповідності
до Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» та Положення про
порядок видачі посвідчень і нагрудних
знаків ветеранів війни, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 12.12.1994 року № 302.

В задоволенні інших позовних вимог
відмовити.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В.С.
Затолочний

Судді С.М. Кузьмич

З.М.
Матковська