Справа № 826/1224/14
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2014-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/1224/14
Головуючий у 1-й інстанції: Качур
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

15 квітня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого - судді
Мацедонської В.Е.,

суддів Грищенко
Т.М., Лічевецького І.О.,

при секретарі
Горяіновій Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Києві справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу
Окружного адміністративного суду
м.Києва від 05 лютого 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Міністерства внутрішніх справ України,
Управління Міністерства внутрішніх
справ України на Придніпровській
залізниці про скасування наказу №1186
о/с від 06 липня 2010 року, визнання
неправомірними дій,-

в с т а н о в и в:

Ухвалою Окружного адміністративного
суду м.Києва від 05 лютого 2014 року позов
ОСОБА_2 до Міністерства внутрішніх
справ України, Управління Міністерства
внутрішніх справ України на
Придніпровській залізниці про
скасування наказу №1186 о/с від 06 липня
2010 року, визнання неправомірними дій
залишено без розгляду з підстав,
передбачених ст.ст.99, 100 КАС України.

Не погоджуючись з вказаним судовим
рішенням, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати ухвалу
суду першої інстанції як таку, що
постановлена з порушенням норм
процесуального права та направити
справу для продовження розгляду. Свої
вимоги апелянт обгрунтовує тим, що
ухвала була прийнята неправомірно,
оскільки судом не було повно та
всебічно з'ясовано обставини справи,
натомість, позивачем надано копії
документів на підтвердження обставин,
що вказують на поважність причин
пропуску строку звернення до суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення учасників процесу, які
з'явилися у судове засідання,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню, з
наступних підстав:

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_2 з липня 2005 року проходив службу
на посаді заступника начальника ОВБ на
Придніпровській залізниці ДВБ ГУБОЗ
МВС України, однак наказом МВС України
№71 від 12 березня 2007 року про
реорганізацію підрозділів внутрішньої
безпеки ГУБОЗ МВС України посаду, яку
займав позивач, скорочено.

Відповідно до вимог п.21 Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 29 липня 1991 року №114, наказом МВС
України від 21 вересня 2007 року №1238 о/с
полковника міліції ОСОБА_2 відряджено в
розпорядження ЛУ на Придніпровській
залізниці УМВС України на транспорті.

Наказом МВС України від 06 липня 2010 року
№1186 о/с ОСОБА_2 звільнено з органів
внутрішніх справ у запас (із
поставленням на військовий облік) за
пунктом 64 «є» (порушення дисципліни)
відповідно Положення про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ, на підставі
наказу УМВС України на Придніпровській
залізниці від 05 липня 2010 року №405,
прийнятого за результатами службового
розслідування та подання УМВС України
на Придніпровській залізниці від 06
липня 2010 року №5/6712.

Згідно з висновком службового
розслідування від 05 липня 2010 року,
проведеного УМВС України на
Придніпровській залізниці, підставою
для винесення дисциплінарного наказу
УМВС України на Придніпровській
залізниці від 05 липня 2010 року №405 та
звільнення ОСОБА_2 був невихід на
службу без поважних причин протягом
тривалого часу.

Суд першої інстанції, приймаючи ухвалу
про залишення позову без розгляду,
зазначив, що позивачем пропущено строк
звернення до суду, встановлений ст.99
КАС України, з огляду на те, що
адміністративний позов подано 03 лютого
2014 року, однак про факт порушення своїх
прав позивач повинен був дізнатися
після отримання наказу МВС України від
06 липня 2010 року №1186 о/с про звільнення.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.155 КАС України
суд своєю ухвалою залишає позовну
заяву без розгляду, зокрема, якщо
позовну заяву подано з пропущенням
встановленого законом строку
звернення до адміністративного суду і
суд не знайшов підстав для визнання
причин пропуску строку звернення до
адміністративного суду поважними.

Статтею 99 КАС України передбачено, що
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами. Для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів. Для захисту прав, свобод та
інтересів особи цим Кодексом та іншими
законами можуть встановлюватися інші
строки для звернення до
адміністративного суду, які, якщо не
встановлено інше, обчислюються з дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів. Для звернення до
суду у справах щодо прийняття громадян
на публічну службу, її проходження,
звільнення з публічної служби
встановлюється місячний строк.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.100 КАС України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд на підставі позовної заяви та
доданих до неї матеріалів не знайде
підстав для визнання причин пропуску
строку звернення до адміністративного
суду поважними, про що постановляється
ухвала. Позовна заява може бути
залишена без розгляду як на стадії
вирішення питання про відкриття
провадження в адміністративній справі
без проведення судового засідання, так
і в ході підготовчого провадження чи
судового розгляду справи.

При цьому, у випадку пропуску строку
звернення до суду підставами для його
поновлення є лише наявність поважних
причин, тобто обставин, які є об'єктивно
непереборними, не залежать від
волевиявлення особи, та пов'язані з
дійсними істотними перешкодами чи
труднощами для своєчасного вчинення
відповідних дій і підтверджені
належними доказами.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
пропуску позивачем строку звернення до
суду, передбаченого ст.99 КАС України, з
огляду на наступне:

03 лютого 2014 року позивач звернувся до
Окружного адміністративного суду
м.Києва з позовом, в якому просив
визнати неправомірними дії
Міністерства внутрішніх справ України,
які полягають у звільненні позивача з
органів внутрішніх справ згідно наказу
від 06 липня 2010 року №1186 о/с; скасувати
наказ Міністерства внутрішніх справ
України від 06 липня 2010 року №1186 о/с;
визнати неправомірними дії УМВС
України на Придніпровській залізниці,
які полягають у притягненні ОСОБА_2 до
дисциплінарної відповідальності
згідно наказу від 05 липня 2010 року №405 та
накладення на нього дисциплінарного
стягнення; скасувати наказ УМВС
України на Придніпровській залізниці
від 05 липня 2010 року №405; зобов'язати
Міністерство внутрішніх справ України
змінити підставу звільнення позивача
та звільнити останнього у зв'язку зі
скороченням штатів з 12 березня 2007 року.

При цьому, позивачем було подано заяву,
в якій останній просив визнати причини
пропуску строку до суду поважними та
поновити такий строк.

Як вбачається з наказу МВС України від
06 липня 2010 року № 1186 о/с ОСОБА_2
звільнено з органів внутрішніх справ у
запас за пунктом 64 «є» (порушення
дисципліни) відповідно Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ, на підставі наказу
УМВС України на Придніпровській
залізниці від 05 липня 2010 року №405,
прийнятого за результатами службового
розслідування, та подання УМВС України
на Придніпровській залізниці від 06
липня 2010 року №5/6712.

За твердженням апелянта, про існування
оскаржуваного наказу від 06 липня 2010
року № 1186 о/с про звільнення з органів
внутрішніх справ та наказу від 05 травня
2010 року №405, він дізнався лише
наприкінці 2010 року.

Згідно п.15 ч.1 ст.3 КАС України публічна
служба - це діяльність на державних
політичних посадах, професійна
діяльність суддів, прокурорів,
військова служба, альтернативна
(невійськова) служба, дипломатична
служба, інша державна служба, служба в
органах влади Автономної Республіки
Крим, органах місцевого
самоврядування.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про
державну службу» (в редакції, що була
чинною на час спірних правовідносин)
державна служба в Україні - це
професійна діяльність осіб, які
займають посади в державних органах та
їх апараті щодо практичного виконання
завдань і функцій держави та одержують
заробітну плату за рахунок державних
коштів. Ці особи є державними
службовцями і мають відповідні
службові повноваження.

Віднесення служби до державної, тобто
публічної, можливе, якщо професійна
діяльність осіб, які її обіймають,
здійснюється на основі Конституції,
законів та інших нормативно-правових
актів, за змістом полягає у виконанні
завдань та функцій держави,
оплачується з державних коштів.

Згідно ст.1 Закону України «Про
міліцію» міліція в Україні - державний
озброєний орган виконавчої влади, який
захищає життя, здоров'я, права і свободи
громадян, власність, природне
середовище, інтереси суспільства і
держави від протиправних посягань.

За таких обставин, оскільки органи
Міністерства внутрішніх справ України
є державними органами виконавчої
влади, службу в органах внутрішніх
справ України слід розглядати як
публічну службу.

Позивач у своєму клопотанні про
поновлення пропущеного строку
звернення до суду зазначив, що про
звільнення з органів внутрішніх справи
йому стало відомо лише наприкінці 2010
року, та в обґрунтування поважності
пропущеного строку звернення до суду
позивач зазначав, що оскільки наказом
МВС України №71 від 12 березня 2007 року
посаду, яку займав позивач, скорочено,
він вважав себе достроково звільненим
з органів внутрішніх справ у
відповідності п.8 Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 29 липня 1991 року №114.

Крім того, у клопотанні про поновлення
пропущеного строку звернення до суду
позивач зазначив, що він не знав про
факт розгляду Окружним
адміністративним судом м.Києва справи
№2а-8783/11/2670 за позовом ОСОБА_2 до
Міністерства внутрішніх справ України
про скасування наказу від 06 липня 2010
року №1186 о/с про звільнення позивача з
органів внутрішніх справ та
зобов'язання вчинити дії, поданого в
інтересах позивача адвокатом ОСОБА_3 в
межах укладеного між ОСОБА_2 та
вказаним адвокатом договору про
надання правової допомоги від 11
листопада 2010 року, внаслідок
неналежного виконання адвокатом
взятих на нього зобов'язань по
представництву інтересів позивача в
суді.

Суд першої інстанції обґрунтовано не
взяв до уваги вищезазначені посилання
позивача, оскільки наказом МВС України
від 21 вересня 2007 року №1238 о/с
полковника міліції ОСОБА_2 відряджено в
розпорядження ЛУ на Придніпровській
залізниці УМВС України на транспорті,
однак чинне законодавство розмежовує
поняття звільнення з органів
внутрішніх справ та відрядження в
розпорядження. Так, після відрядження у
розпорядження служба в органах
внутрішніх справ не припиняється, а
фактично змінюються умови проходження
такої служби, відтак працівник міліції
продовжує виконувати певні обов'язки, і
позивач не міг не бути обізнаним з
такими обставинами.

При цьому, відповідачем надано докази
щодо повідомлення ОСОБА_2 про прийнятий
наказ №1238 о/с від 21 вересня 2007 року та
відрядження його в розпорядження ЛУ на
Придніпровській залізниці УМВС
України на транспорті, а саме лист ЛУ на
Придніпровській залізниці №5/7236 від 09
жовтня 2007 року з доказами відправлення
та отримання його позивачем 16 жовтня 2007
року, що підтверджується повідомленням
про вручення поштового відправлення.

Також позивач підтверджує факт
обізнаності про звільнення з органів
внутрішніх справ ще у 2010 році та факт
укладення договору про надання
правової допомоги від 11 листопада 2010
року, тому ОСОБА_2, як особа, яка вважала,
що звільнення з органів внутрішніх
справ є незаконним, спірним наказом
порушуються його законні права та
інтереси була заінтересована у
скасуванні наказу про звільнення та
поновлення на службі в органах
внутрішніх справ і мала можливість
контролювати виконання адвокатом
зобов'язань щодо представництва його
інтересів в суді, запитувати у адвоката
інформацію щодо руху судової справи за
своїм позовом у суді, а також
безпосередньо особисто приймати
участь в розгляді справи або змінити
представника.

Суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку, що доводи
позивача про його необізнаність на
протязі трьох років про факт подачі
ОСОБА_3 в межах укладеного договору про
надання правової допомоги від 11
листопада 2010 року позову в інтересах
ОСОБА_2 та факт розгляду судом
вказаного позову є необґрунтованими та
безпідставними, а неналежне виконання
обов'язків по представництву інтересів
позивача не може свідчити про
поважність причин пропуску строку
звернення до суду.

З матеріалів справи вбачається, що
листом УМВС на Придніпровській
залізниці №5/6669 від 05 липня 2010 року
позивача повідомлено, що наказом
Управління від 05 липня 2010 року №405 його
притягнуто до дисциплінарної
відповідальності у вигляді звільнення
з органів внутрішніх справ України за
п.64 «є» (за порушення дисципліни).
Листом УМВС на Придніпровській
залізниці №5/6876 від 08 липня 2010 року
позивача повідомлено, що наказом МВС
України від 06 липня 2010 року №1186 о/с його
звільнено з органів внутрішніх справ
України та запропоновано прибути до
відділу кадрового забезпечення для
проведення відповідного розрахунку,
отримання трудової книжки і
військового квитка та вирішення
питання пенсійного забезпечення.

Згідно повідомлення про вручення
поштового відправлення, 10 липня 2010 року
позивачем отримано вищезазначені
повідомлення, що свідчить про його
обізнаність щодо притягнення його до
дисциплінарної відповідальності та
звільнення його з органів внутрішніх
справ України.

Крім того, згідно листа ОСОБА_2 від 10
серпня 2010 року, який надійшов до УМВС
України на Придніпровській залізниці 30
серпня 2010 року, позивачем зазначено про
отримання від відповідача листа від 19
липня 2010 року №5/7247, а також висловлено
прохання щодо надіслання завіреного
витягу з наказу МВС України №1186 о/с від
06 липня 2010 року, що свідчить про те, що
фактично позивач був обізнаний щодо
його звільнення з органів внутрішніх
справ України. Отримання позивачем
копій оскаржуваних наказів про
звільнення та притягнення до
дисциплінарної відповідальності в
січні 2014 року не може свідчити про
поважність причин пропуску строку
звернення до суду, оскільки в силу ст.99
КАС України строки для звернення до
адміністративного суду обчислюються з
дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів. Таким чином,
позивач з повідомлень відповідачів
щодо притягнення його до
дисциплінарної відповідальності та
звільнення з органів внутрішніх справ
повинен був дізнатися про порушення
своїх прав, свобод та інтересів, навіть,
за можливої відсутності копій
оскаржуваних наказів у позивача,
оскільки КАС України надає право
сторонам не лише подавати наявні
документи, але і просити суд
витребувати докази.

Доводи апелянта щодо неознайомлення з
матеріалами службового розслідування,
з поданням на звільнення, з атестацією,
яка є обов'язковою перед звільненням,
неотримання трудової книжки, які
свідчать про необізнаність ОСОБА_2 до
цього часу про винесення наказу МВС
України від 06 липня 2010 року №1186 о/с та
наказу УМВС України на Придніпровській
залізниці від 05 липня 2010 року №405,
притягнення його до дисциплінарної
відповідальності та звільнення, судом
не приймаються, оскільки позивач двічі
звертався до суду з позовом про
скасування вищенаведеного наказу та
зобов'язання вчинити дії. Крім того,
небажання позивача особисто отримати
трудову книжку у відповідача не може
впливати на продовження або поновлення
строку звернення до суду, зважаючи на
те, що позивач був повідомлений
відповідачем про необхідність
отримання трудової книжки та
проведення розрахунку.

За таких обставин колегія суддів
дійшла висновку, що судом першої
інстанції на підставі ст.ст.99, 100 КАС
України правомірно залишено без
розгляду адміністративний позов
ОСОБА_2 до Міністерства внутрішніх
справ України, Управління Міністерства
внутрішніх справ України на
Придніпровській залізниці про
скасування наказів № 1186 о/с від 06 липня
2010 року, №405 від 05 липня 2010 року,
визнання неправомірними дій, оскільки
позивач звернувся до суду з порушенням
строку, встановленого ст.99 КАС України,
за відсутності підстав для визнання
причин пропуску строку звернення до
адміністративного суду поважними.

На підставі вищенаведеного, приймаючи
до уваги, що судом першої інстанції
правильно встановлено обставини
справи, судове рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, висновки суду
першої інстанції доводами апелянта не
спростовані, колегія суддів приходить
до висновку про відсутність підстав
для зміни або скасування ухвали суду.

Керуючись ст.ст.195, 196, 199, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без
задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного
суду м.Києва від 05 лютого 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня її
складення в повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлено 18
квітня 2014 року.

Головуючий суддя
В.Е.Мацедонська

Судді
Т.М.Грищенко

І.О.Лічевецький

.

Головуючий суддя
Мацедонська В.Е.

Судді:
Лічевецький І.О.

Грищенко Т.М.