Справа № 805/3766/14
Суддя: Смагар С.В.
Дата ухвалення: 2014-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2014 р.
Справа № 805/3766/14

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

10 год. 15 хв.

Суддя Донецького окружного
адміністративного суду Смагар С.В.
розглянувши в порядку письмового
провадження справу за позовом
Управління Пенсійного фонду України в
Центрально-Міському районі м. Горлівки
Донецької області до
Центрально-Міського відділу державної
виконавчої служби Горлівського
міського управління юстиції про
визнання бездіяльності незаконною,
зобов'язання виконати дії, передбачені
статтею 11 Закону України «Про
виконавче провадження» з примусового
виконання постанови щодо накладення
адміністративного стягнення №343 від 19
жовтня 2012 року, а саме: направити
повторні запити до всіх реєстраційних
установ для встановлення майнового
стану боржника; здійснити перевірку
підприємства на предмет виконання
розпорядження про утримання боргу з
заробітної плати боржника; здійснити
вихід за адресою боржника для
встановлення майнового стану; накласти
арешт на виявлене майно та здійснити
його вилучення та передачу для
реалізації; звернутися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника за межі України
до виконання зобов'язання

ВСТАНОВИВ:

Управлінням Пенсійного фонду
України в Центрально-Міському районі м.
Горлівки Донецької області заявлено
позов до Центрально-Міського відділу
державної виконавчої служби
Горлівського міського управління
юстиції про визнання бездіяльності
незаконною, зобов'язання виконати дії,
передбачені статтею 11 Закону України
«Про виконавче провадження» з
примусового виконання постанови щодо
накладення адміністративного
стягнення №343 від 19 жовтня 2012 року, а
саме: направити повторні запити до всіх
реєстраційних установ для
встановлення майнового стану боржника;
здійснити перевірку підприємства на
предмет виконання розпорядження про
утримання боргу з заробітної плати
боржника; здійснити вихід за адресою
боржника для встановлення майнового
стану; накласти арешт на виявлене майно
та здійснити його вилучення та
передачу для реалізації; звернутися до
суду за встановленням тимчасового
обмеження у праві виїзду боржника за
межі України до виконання зобов'язання.

Позивач в обгрунтування позовних
вимог посилається на те, що провадженні
відповідача знаходиться постанова №343
від 19 жовтня 2012 року про накладення
адміністративного стягнення у вигляді
штрафу в розмірі 425 грн. Просив визнати
бездіяльність відповідача з виконання
постанови №343 від 19 жовтня 2012 року
неправомірною та зобов'язати його
виконати дії, передбачені статтею 11
Закону України «Про виконавче
провадження» з примусового виконання
постанови щодо накладення
адміністративного стягнення №343 від 19
жовтня 2012 року.

Позивач через канцелярію суду 17
квітня 2014 року надав письмову заяву, у
якій просив суд розглянути справу у
письмовому провадженні. Відповідач у
судове засідання не з'явився, про час,
дату та місце слухання справи належним
чином повідомлений, про що свідчить
рекомендоване повідомлення про
вручення поштового відправлення в
матеріалах справи. Про причини неявки
суд не повідомив, письмових заперечень
не надав, заяви про розгляд справи без
участі представника суду також не
надав.

Відповідно до частини 6 статті 128 КАС
України якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

Таким чином, суд дійшов висновку
щодо можливості розгляду даної справи
у письмовому провадженні на підставі
наявних у матеріалах справи доказів.

Дослідивши та оцінивши надані
докази за своїм внутрішнім
переконанням, суд встановив наступне.

У відповідності до вимог статті 2
Закону України «Про виконавче
провадження» №606-XIV від 21 квітня 1999 року
(надалі - Закон № 606) примусове
виконання рішень покладається на
державну виконавчу службу, яка входить
до системи органів Міністерства
юстиції України.

Згідно з частиною 3 статті 181 Кодексу
адміністративного судочинства України
відповідачем у справах з приводу
рішень, дій або бездіяльності
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби є відповідний орган державної
виконавчої служби. Тобто, з урахуванням
приписів вищезазначеної норми
відповідачем у даній адміністративній
справі є саме Центрально-Міський
відділ державної виконавчої служби
Горлівського міського управління
юстиції.

Судом встановлено, що 19 жовтня 2012
року Управлінням Пенсійного фонду
України в Центрально-Міському районі м.
Горлівки прийнято постанову № 343 про
накладання на громадянина ОСОБА_1
адміністративного стягнення у вигляді
штрафу в розмірі 425 грн.

12 грудня 2012 року Центрально-Міським
відділом Державної виконавчої служби
Горлівського міського управління
юстиції прийнята постанова про
відкриття виконавчого провадження №
35652482 на підставі постанови УПФУ в
Центрально-Міському районі м. Горлівки
№ 343 від 19 жовтня 2012 року про накладання
на ОСОБА_1 адміністративного стягнення
у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

З протоколу ознайомлення зі станом
реалізації виконавчого провадження
згідно статті 12 Закону України «Про
виконавче провадження» у
Центрально-Міському відділі Державної
виконавчої служби Горлівського
міського управління юстиції від 13
березня 2014 року вбачається, що
державним виконавцем було направлено
запит до МРЕВ від 29 липня 2013 року.
Відповідно до наданої відповіді від 29
серпня 2013 року боржник має 4
транспортних засоби. Запити до ДПІ, БТІ,
земельних ресурсів не направлялися,
вихід за адресою боржника не
проводився. Тобто державним виконавцем
не в повному обсязі вжито заходів
направлених на встановлення майнового
стану боржника. Також боржник не
викликався до державної виконавчої
служби. В матеріалах виконавчого
провадження відсутня постанова про
арешт майна боржника та заборону на
його відчуження.

28 лютого 2014 року державним
виконавцем до ТОВ «Горлівської
паперової фабрики» вдруге було
направлене розпорядження про
утримання боргу з заробітної плати.
Відповідно до пункту 2 частини 3 статті
11 Закону № 606 державний виконавець у
процесі здійснення виконавчого
провадження має право здійснювати
перевірку виконання юридичними
особами всіх форм власності, фізичними
особами, фізичними
особами-підприємцями рішень стосовно
працюючих у них боржників. Вперше
розпорядження про утримання боргу було
направлене 30 липня 2013 року, але
утримань не було. Перевірка державним
виконавцем не проводилась, посадові
особи не притягались до
відповідальності за невиконання
розпорядження державного виконавця.

Постанова про відкриття виконавчого
провадження видана 13 грудня 2012 року,
тобто, строк здійснення виконавчого
провадження вже давно минув, а
державним виконавцем не було зроблено
жодних активних дій, направлених на
стягнення боргу.

У відповідності до статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Умови і порядок виконання рішень
судів та інших органів (посадових осіб),
що відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку визначаються Законом № 606. Так,
відповідно до Закону № 606 виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Згідно з частиною 1 статті 11 Закону №
606 державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до статті 25 Закону № 606 у
постанові державний виконавець вказує
про необхідність боржнику самостійно
виконати рішення у строк до семи днів з
моменту винесення постанови (у разі
виконання рішення про примусове
виселення боржника - у строк до
п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі
ненадання боржником документального
підтвердження виконання рішення буде
розпочате примусове виконання цього
рішення із стягненням з боржника
виконавчого збору і витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.

Статтею 27 Закону № 606 передбачено, що
у разі ненадання боржником у строки,
встановлені частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного
виконання рішення, документального
підтвердження повного виконання
рішення державний виконавець на
наступний день після закінчення
відповідних строків розпочинає
примусове виконання рішення.

Як передбачено статтею 52 Закону № 606
звернення стягнення на майно боржника
полягає в його арешті, вилученні та
примусовій реалізації. Стягнення за
виконавчими документами звертається в
першу чергу на кошти боржника у гривнях
та іноземній валюті, інші цінності, у
тому числі кошти на рахунках і вкладах
боржника у банках та інших фінансових
установах, на рахунки в цінних паперах
у депозитаріях цінних паперів.
Готівкові кошти, виявлені у боржника,
вилучаються. На кошти та інші цінності
боржника, що знаходяться на рахунках,
вкладах та на зберіганні у банках чи
інших фінансових установах,
накладається арешт. Арешт поширюється
також на кошти на рахунках, які будуть
відкриті після винесення постанови про
накладення арешту. У разі відсутності у
боржника коштів та інших цінностей,
достатніх для задоволення вимог
стягувача, стягнення звертається також
на належне боржнику інше майно, за
винятком майна, на яке згідно із
законом не може бути накладено
стягнення. Звернення стягнення на
майно боржника не зупиняє звернення
стягнення на кошти боржника. Боржник
має право запропонувати ті види майна
чи предмети, на які необхідно в першу
чергу звернути стягнення. Черговість
стягнення на кошти та інше майно
боржника остаточно визначається
державним виконавцем. Стягнення на
майно боржника звертається в розмірі і
обсязі, необхідних для виконання за
виконавчим документом, з урахуванням
стягнення виконавчого збору, витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій, штрафів,
накладених на боржника під час
виконавчого провадження. У разі якщо
боржник володіє майном спільно з
іншими особами, стягнення звертається
на його частку, що визначається судом
за поданням державного виконавця. У
разі якщо сума, що підлягає стягненню
за виконавчим провадженням, не
перевищує десяти розмірів мінімальної
заробітної плати, звернення стягнення
на єдине житло боржника та земельну
ділянку, на якій розташоване це житло,
не здійснюється. У такому разі
державний виконавець зобов'язаний
вжити всіх заходів для виконання
рішення за рахунок іншого майна
боржника.

З норми статті 57 Закону № 606
вбачається, що арешт майна боржника
застосовується для забезпечення
реального виконання рішення. Арешт на
майно боржника може накладатися
державним виконавцем шляхом: винесення
постанови про арешт коштів та інших
цінностей боржника, що знаходяться на
рахунках і вкладах чи на зберіганні у
банках або інших фінансових установах;
винесення постанови про арешт коштів,
що перебувають у касі боржника або
надходять до неї; винесення постанови
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження;
проведення опису майна боржника і
накладення на нього арешту.

Як було зазначено судом, державним
виконавцем 12 грудня 2012 року було
відкрито виконавче провадження №35652482
з примусового виконання постанови про
накладання адміністративного штрафу №
343 від 19 жовтня 2012 року, яка видана
Управлінням Пенсійного фонду України в
Центрально-Міському районі міста
Горлівки про стягнення з ОСОБА_1 на
користь Управління штрафу у сумі 850 грн.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідачем не приймаються у повному
обсязі заходи та не вчиняються у
повному обсязі дії направлені на
примусове виконання постанови про
накладання адміністративного штрафу №
343 від 19 жовтня 2012 року, тому суд вважає
таку бездіяльність з боку відповідача
незаконною.

Відповідно до частини 2 статті 30
Закону № 606 державний виконавець
зобов'язаний провести виконавчі дії з
виконання рішення протягом шести
місяців з дня винесення постанови про
відкриття виконавчого провадження, а з
виконання рішення немайнового
характеру - у двомісячний строк.

Судом встановлено, що відповідачем не
було здійснено необхідних заходів
передбачених статтею 11 Закону № 606 щодо
своєчасного і повного виконання
вищевказаних постанов про накладання
адміністративного штрафу, а також не
було прийнято відповідних заходів з їх
примусового виконання у встановлений
Законом строк.

Окрім цього, в матеріалах виконавчого
провадження відсутні докази щодо
звернення відповідача до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника за межі України
до виконання зобов'язання.

Таким чином, приймаючи до уваги
вищенаведене, суд вважає, що з боку
Центрально-Міського відділу державної
виконавчої служби Горлівського
міського управління юстиції при
примусовому виконанні спірної
постанови про накладання
адміністративного штрафу № 343 від 19
жовтня 2012 року, яка видана Управлінням
Пенсійного фонду України в
Центрально-Міському районі міста
Горлівки була допущена бездіяльність,
яка є незаконною.

Відповідно до статті 11 Закону № 606
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець: здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом;
надає сторонам виконавчого
провадження та їх представникам
можливість ознайомитися з матеріалами
виконавчого провадження; розглядає
заяви сторін та інших учасників
виконавчого провадження і їхні
клопотання; заявляє в установленому
порядку про самовідвід за наявності
обставин, передбачених цим Законом;
роз'яснює сторонам їхні права і
обов'язки. Державний виконавець у
процесі здійснення виконавчого
провадження має право: 1) проводити
перевірку виконання боржниками рішень,
що підлягають виконанню відповідно до
цього Закону; 2) здійснювати перевірку
виконання юридичними особами всіх форм
власності, фізичними особами,
фізичними особами - підприємцями
рішень стосовно працюючих у них
боржників; 3) з метою захисту інтересів
стягувача одержувати безоплатно від
органів, установ, організацій,
посадових осіб, сторін та учасників
виконавчого провадження необхідні для
проведення виконавчих дій пояснення,
довідки та іншу інформацію, у тому
числі конфіденційну; 4) безперешкодно
входити до приміщень і сховищ, що
належать боржникам або зайняті ними,
проводити огляд зазначених приміщень і
сховищ, у разі необхідності примусово
відкривати та опечатувати такі
приміщення і сховища; 5) накладати арешт
на майно боржника, опечатувати,
вилучати, передавати таке майно на
зберігання та реалізовувати його в
установленому законодавством порядку;
6) накладати арешт на кошти та інші
цінності боржника, зокрема на кошти,
які перебувають на рахунках і вкладах у
банках, інших фінансових установах, на
рахунки в цінних паперах, а також
опечатувати каси, приміщення і місця
зберігання грошей; 7) за згодою власника
використовувати приміщення, у тому
числі комунальної власності, для
тимчасового зберігання вилученого
майна, а також транспортні засоби
стягувача або боржника для перевезення
майна; 8) звертатися до суду, який видав
виконавчий документ, із заявою про
роз'яснення рішення, про видачу
дубліката виконавчого документа, про
встановлення чи зміну порядку і
способу виконання, про відстрочку та
розстрочку виконання рішення; 9)
звертатися до органу (посадової особи),
який видав виконавчий документ, про
роз'яснення змісту документа; 10)
звертатися до суду з поданням про
розшук боржника - фізичної особи або
дитини чи про постановлення
вмотивованого рішення про примусове
проникнення до житла чи іншого
володіння боржника - фізичної або іншої
особи, в якої перебуває майно боржника
чи майно та кошти, належні боржникові
від інших осіб, або дитина, стосовно
якої складено виконавчий документ про
її відібрання; 11) викликати фізичних
осіб, посадових осіб з приводу
виконавчих документів, що знаходяться
у виконавчому провадженні, а в разі
неявки боржника без поважних причин
виносити постанову про його привід
через органи внутрішніх справ;

12) залучати у встановленому порядку до
провадження виконавчих дій понятих,
працівників органів внутрішніх справ,
інших осіб, а також експертів,
спеціалістів, а для оцінки майна -
суб'єктів оціночної діяльності -
суб'єктів господарювання; 13) накладати
стягнення у вигляді штрафу на фізичних,
юридичних та посадових осіб у випадках,
передбачених законом; 14) застосовувати
під час провадження виконавчих дій
відеозапис, фото- і кінозйомку; 15) у
процесі виконання рішень за наявності
вмотивованого рішення суду про
примусове проникнення до житла чи
іншого володіння фізичної особи
безперешкодно входити на земельні
ділянки, до житлових та інших приміщень
боржника - фізичної особи, особи, у якої
знаходиться майно боржника чи майно та
кошти, належні боржникові від інших
осіб, проводити в них огляд, у разі
необхідності примусово відкривати їх в
установленому порядку із залученням
працівників органів внутрішніх справ,
опечатувати такі приміщення,
арештовувати, опечатувати та вилучати
належне боржникові майно, яке там
перебуває та на яке за законом можливо
звернути стягнення; 16) вимагати від
матеріально відповідальних і
посадових осіб боржників - юридичних
осіб або від боржників - фізичних осіб
надання пояснень за фактами
невиконання рішень або законних вимог
державного виконавця чи іншого
порушення вимог законодавства про
виконавче провадження; 17) з метою
профілактичного впливу повідомляти
органам державної влади, громадським
об'єднанням, трудовим колективам і
громадськості за місцем проживання або
роботи особи про факти порушення нею
вимог законодавства про виконавче
провадження; 18) у разі ухилення
боржника від виконання зобов'язань,
покладених на нього рішенням,
звертатися до суду за встановленням
тимчасового обмеження у праві виїзду
боржника - фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи за межі
України - до виконання зобов'язань за
рішенням; 19) у разі необхідності
залучати до проведення чи організації
виконавчих дій суб'єктів
господарювання, у тому числі на платній
основі, за рахунок авансового внеску
стягувача; 20) здійснювати інші
повноваження, передбачені цим Законом
та іншими законами.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
відповідачем не були виконати дії,
передбачені статтею 11 Закону України
«Про виконавче провадження» з
примусового виконання постанови щодо
накладення адміністративного
стягнення №343 від 19 жовтня 2012 року
протягом усього часу, що вона перебуває
у провадженні.

На підставі викладеного, суд дійшов
висновку щодо задоволення позовних
вимог позивача у повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене та
керуючись статтями 2-15, 17-18, 33-35, 41-42, 47-51,
56-59, 69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 110, 122-143, 151-154, 158,
162, 163, 167, 185-186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов Управління Пенсійного фонду
України в Центрально-Міському районі м.
Горлівки Донецької області до
Центрально-Міського відділу державної
виконавчої служби Горлівського
міського управління юстиції про
визнання бездіяльності незаконною,
зобов'язання виконати дії, передбачені
статтею 11 Закону України «Про
виконавче провадження» з примусового
виконання постанови щодо накладення
адміністративного стягнення №343 від 19
жовтня 2012 року, а саме: направити
повторні запити до всіх реєстраційних
установ для встановлення майнового
стану боржника; здійснити перевірку
підприємства на предмет виконання
розпорядження про утримання боргу з
заробітної плати боржника; здійснити
вихід за адресою боржника для
встановлення майнового стану; накласти
арешт на виявлене майно та здійснити
його вилучення та передачу для
реалізації; звернутися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника за межі України
до виконання зобов'язання,
задовольнити повністю.

Визнати неправомірною бездіяльність
Центрально-Міського відділу державної
виконавчої служби Горлівського
міського управління юстиції з
виконання постанови управління
Пенсійного фонду України в
Центрально-Міському районі м. Горлівки
Донецької області №343 від 19 жовтня 2012
року про накладання на громадянина
ОСОБА_1 адміністративного стягнення у
вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Зобов'язати Центрально-Міський
відділ державної виконавчої служби
Горлівського міського управління
юстиції виконати дії, передбачені
статтею 11 Закону України «Про
виконавче провадження» з примусового
виконання постанови щодо накладення
адміністративного стягнення №343 від 19
жовтня 2012 року, а саме: направити
повторні запити до всіх реєстраційних
установ для встановлення майнового
стану боржника; здійснити перевірку
підприємства на предмет виконання
розпорядження про утримання боргу з
заробітної плати боржника; здійснити
вихід за адресою боржника для
встановлення майнового стану; накласти
арешт на виявлене майно та здійснити
його вилучення та передачу для
реалізації; звернутися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника за межі України
до виконання зобов'язання.

Постанова прийнята у нарадчій
кімнаті 17 квітня 2014 року.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Смагар С.В.