Справа № 812/7465/13-а
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2014-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" квітня 2014 р. м. Київ
К/800/59513/13

Вищий адміністративний суд України у
складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С.
(суддя-доповідач),суддівМаслія В. І.,
Черпіцької Л. Т.,розглянувши в порядку
письмового провадження касаційну
скаргу Товариства з обмеженою
відповідальністю "ЄВРОМЕДІАПРАВО" на
постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 01 жовтня 2013
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від
12 листопада 2013 року у справі за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю
"ЄВРОМЕДІАПРАВО" до Луганської митниці
Міндоходів про визнання незаконною та
скасування картки відмови, визнання
незаконними дій, зобов'язання вчинити
певні дії,

встановив:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «ЄВРОМЕДІАПРАВО»
звернулось до Луганської митниці
Міндоходів з позовом про визнання
незаконною та скасування картки
відмови № 702150504/2013/00017 від 01 серпня 2013
року, визнання незаконними дій щодо
заборони користуватись автомобілем Volvo
S-40 НОМЕР_1 в комерційних цілях,
зобов'язання пропустити на митну
територію України транспортний засіб
Volvo S-40 НОМЕР_1 в митному режимі
тимчасового ввезення та внести у
відповідний реєстр ЄАІС ДМСУ дані про
транспортний засіб Volvo S-40 НОМЕР_1.

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 01 жовтня 2013
року, залишеною без змін ухвалою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 12 листопада
2013 року, в позові відмовлено.

Не погоджуючись із вказаними судовими
рішеннями, позивач подав на них
касаційну скаргу, в якій просить
рішення скасувати та ухвалити нове -
про задоволення позову.

Заслухавши доповідача, перевіривши
правильність застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів приходить до висновку,
що касаційна скарга задоволенню не
підлягає.

Судами встановлено, що 01 серпня 2013 року
керівник ТОВ «ЄВРОМЕДІАПРАВО»
ОСОБА_4 на автомобілі Volvo S-40, р.н. НОМЕР_1,
перетинав кордон України в пункті
пропуску "Ізварине".

До митного оформлення позивачем
митному органу надано заяву про
вивезення відеокамери SAMSUNG від 25 липня
2013 року, наказ ЗАО «БИЛЕВРО» № 97 про
передачу автомобіля Volvo S-40, р.н. НОМЕР_1;
заяву ОСОБА_4 від 25 липня 2013 року про
тимчасове вивезення відеообладнання
для використання в комерційних цілях;
заяву ОСОБА_4 від 25 липня 2013 року про
зворотнє ввезення відео обладнання -
відеокамери SAMSUNG; міжнародну
товарно-транспортну накладну СМR від 01
серпня 2013 року; подорожній лист
службового легкового автомобіля Volvo S-40,
р.н. НОМЕР_1, від 01 серпня 2013 року, водій
ОСОБА_4; свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу D 677883.

Митницею відмовлено у пропуску через
митний кордон України автомобіля Volvo
S-40, р.н. НОМЕР_1, про що складено картку
відмови в прийнятті митної декларації,
митному оформленні, випуску чи
пропуску товарів, транспортних засобів
комерційного призначення
№ 702150504/2013/00017 від 01 серпня 2013
року.

Підставою для відмови у митному
оформленні у заявленому митному режимі
тимчасового ввезення зазначено
ненадання позивачем всіх необхідних
документів для підтвердження фактів
тимчасового ввезення транспортного
засобу на митну територію України, а
також його ввезення в комерційних
цілях. При цьому, митницею вказано, що
митне оформлення транспортного засобу
у заявленому митному режимі можливе у
разі надання громадянином-резидентом
ОСОБА_4, відповідно до пункту 3 статті 380
МК України, письмового зобов'язання про
зворотнє вивезення транспортного
засобу Volvo S-40, р.н. НОМЕР_1, та після
сплати всіх митних платежів, які
відповідно до закону підлягають сплаті
при імпорті таких транспортних
засобів.

Не погоджуючись із карткою відмовою, з
діями митниці по забороні використання
вказаного автомобіля в комерційних
цілях, позивач подав цей позов, в якому
також просив зобов'язати митницю
перепустити на митну територію України
транспортний засіб Volvo S-40, р. н.
НОМЕР_1, в митному режимі тимчасового
ввезення та внести у відповідний
реєстр ЄАІС ДМСУ дані про транспортний
засіб Volvo S-40 НОМЕР_1.

Суд першої інстанції дійшов висновку, з
яким погодився апеляційний суд, щодо
безпідставності заявлених позовних
вимог.

Колегія суддів з висновками судів
погоджується.

Згідно зі статтею 103 МК України
тимчасове ввезення - це митний режим,
відповідно до якого іноземні товари,
транспортні засоби комерційного
призначення ввозяться для конкретних
цілей на митну територію України з
умовним повним або частковим
звільненням від оподаткування митними
платежами та без застосування заходів
нетарифного регулювання
зовнішньоекономічної діяльності і
підлягають реекспорту до завершення
встановленого строку без будь-яких
змін, за винятком звичайного зносу в
результаті їх використання.

Перелік умов поміщення товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення у митний режим тимчасового
ввезення, міститься у статті 104 МК
України.

Митний режим тимчасового ввезення може
бути застосований до товарів, що
надходять на митну територію України,
та до товарів, що зберігаються під
митним контролем або поміщені в інший
митний режим, який передбачає їх
перебування під митним контролем.
Законодавством України з питань
державної митної справи можуть бути
визначені документи, які
використовуються для декларування
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення в митний
режим тимчасового ввезення замість
митної декларації.

Для поміщення товарів у митний режим
тимчасового ввезення особа,
відповідальна за дотримання митного
режиму, повинна:

1) подати митному органу, що здійснює
випуск товарів, транспортних засобів
комерційного призначення у режимі
тимчасового ввезення, документи на
такі товари, транспортні засоби, що
підтверджують мету їх тимчасового
ввезення;

2) у випадках, передбачених
законодавством, надати митному органу
зобов'язання про реекспорт товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення, які тимчасово ввозяться, у
строки, встановлені митним органом;

3) подати митному органу дозвіл
відповідного компетентного органу на
тимчасове ввезення товарів, якщо
отримання такого дозволу передбачено
законодавством;

4) сплатити митні платежі відповідно до
статті 106 цього Кодексу або забезпечити
виконання зобов'язання із сплати
митних платежів відповідно до розділу X
цього Кодексу.

Згідно із частиною 1 статті 105 МК
України, у митний режим тимчасового
ввезення з умовним повним звільненням
від оподаткування митними платежами
поміщуються виключно товари,
транспортні засоби комерційного
призначення, зазначені у статті 189
цього Кодексу та в Додатках В.1-В.9, С, D до
Конвенції про тимчасове ввезення (м.
Стамбул, 1990 рік), на умовах, визначених
цими Додатками, а також повітряні
судна, які ввозяться на митну територію
України українськими авіакомпаніями
за договорами оперативного лізингу.

Відповідно до частини 1 статті 106 МК
України, у митний режим тимчасового
ввезення з умовним частковим
звільненням від оподаткування митними
платежами відповідно до положень
Додатка Е до Конвенції про тимчасове
ввезення (м. Стамбул, 1990 рік) можуть
поміщуватися товари (за винятком
підакцизних), не зазначені у статтях 105,
189 цього Кодексу, а також у Додатках
В.1-В.9, С, D до Конвенції про тимчасове
ввезення (м. Стамбул, 1990 рік), або такі,
що не відповідають вимогам зазначених
Додатків.

Відповідно до п."b" ст. 1 Додатка С до
Конвенції про тимчасове ввезення (далі
- Конвенція), до якої Україна
приєдналась відповідно до Закону
України "Про приєднання України до
Конвенції про тимчасове ввезення",
комерційне використання означає
платне перевезення осіб або промислове
чи комерційне платне або безоплатне
перевезення вантажів.

Умови здійснення міжнародних
перевезень вантажів та пасажирів
(багажу) регламентовано Конвенцію про
договір міжнародного дорожнього
перевезення вантажів (м.
Женева, 1956 року) та Конвенцією про
договір міжнародного автомобільного
перевезення пасажирів та багажу (м.
Женева 1973 р.), до яких Україна
приєдналась 01 серпня 2006 року та
05 грудня 2004 року, відповідно.

Конвенція про договір міжнародного
дорожнього перевезення вантажів (м.
Женева, 1956 року) застосовується
до будь-якого договору дорожнього
перевезення вантажів за винагороду з
використанням автомобілів, коли
вказані в договорі місце прийняття до
перевезення вантажу і місце,
передбачене для здачі вантажу,
знаходяться на території двох різних
країн, з яких принаймні одна являється
учасником Конвенції. Статтями 4 та 5
цієї Конвенції, передбачено, що договір
перевезення встановлюється накладною,
другий примірник якої супроводжує
вантаж.

Відповідно до частини 1 статті 189 МК
України транспортні засоби
комерційного призначення, що
використовуються для переміщення
товарів та/або пасажирів через митний
кордон України, можуть тимчасово
ввозитися на митну територію України
без справляння митних платежів та без
застосування заходів нетарифного
регулювання зовнішньоекономічної
діяльності.

Питання міжнародних перевезень
пасажирів і вантажів врегульовано
розділом IV Закону України "Про
автомобільний транспорт".

Відповідно до статті 53 Закону України
"Про автомобільний транспорт":

- організацію міжнародних перевезень
пасажирів і вантажів здійснюють
перевізники відповідно до міжнародних
договорів України з питань міжнародних
автомобільних перевезень (частини 1
статті 53);

- до міжнародних перевезень пасажирів
та небезпечних вантажів допускаються
резиденти України, які мають досвід
роботи на внутрішніх перевезеннях на
договірних умовах не менше ніж три роки
(частина 2 статті 53);

- при виконанні міжнародних перевезень
вантажів резиденти України повинні
мати: дозволи іноземних країн, по
території яких буде здійснюватися
перевезення; ліцензійну картку в разі
здійснення перевезення небезпечних
вантажів; дозвіл щодо узгодження умов
та режимів перевезення в разі
перевищення вагових або габаритних
обмежень чи документ про внесення
плати за проїзд великовагових
(великогабаритних) транспортних
засобів, якщо перевищення вагових
(габаритних) обмежень над визначеними
законодавством становить менше семи
відсотків; свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу; сертифікат
відповідності транспортного засобу
щодо безпеки руху та екологічної
безпеки вимогам країн, територією яких
буде здійснюватися перевезення, якщо
інше не передбачено міжнародними
договорами України; документи на
вантаж (частина 3 статті 53);

- у транспортних засобах, що здійснюють
міжнародні перевезення пасажирів
та/або вантажів, установлюються і
використовуються контрольні пристрої -
тахографи (частина 6 статті 53).

Відповідно до статті 9 Закону України
"Про транспортно-експедиторську
діяльність" перевезення вантажів
супроводжується товарно-транспортними
документами, складеними мовою
міжнародного спілкування залежно від
обраного виду транспорту або державною
мовою, якщо вантажі перевозяться в
Україні.

Таким документом при автомобільних
перевезеннях може бути міжнародна
автомобільна накладна (СМR).

Пунктом 1 частини 1 статті 335 МК України
визначено перелік документів та
відомостей, які перевізник (декларант,
уповноважена ним особа) надають
митному органу при перевезені товарів
автомобільним транспортом:

а) документи на транспортний засіб,
зокрема ті, що містять відомості про
його державну реєстрацію (національну
належність);

б) транспортні (перевізні) документи
(міжнародні товаротранспортні
накладні);

в) визначений актами Всесвітнього
поштового союзу документ, що
супроводжує міжнародні поштові
відправлення (за їх наявності);

г) комерційні документи (за наявності)
на товари, що перевозяться, які містять
відомості, зокрема, про найменування та
адресу перевізника, найменування
країни відправлення та країни
призначення товарів, найменування та
адреси відправника (або продавця) та
отримувача товарів;

ґ) відомості про кількість вантажних
місць та вид упаковки;

д) найменування товарів;

е) вага брутто товарів (у кілограмах)
або об'єм товарів (у метрах кубічних),
крім великогабаритних вантажів.

Аналіз вказаних норм дає підстави для
висновку, що поміщення транспортного
засобу в митний режим тимчасового
ввезення як транспортного засобу
комерційного використання можливе за
умови доведення його використання для
платного перевезення осіб або
промислового чи комерційного платного
або безоплатного перевезення вантажів,
а також факту його наступного
вивезення з митної території України.

Належними і достатніми доказами
вказаних обставин, є, зокрема,
міжнародна автомобільна накладна (СМR),
документи, що підтверджують здійснення
цією особою діяльності на користь
юридичної особи - власника
(користувача) транспортного засобу;
належний дозвіл користувача права на
тимчасове ввезення транспортного
засобу; документи на транспортний
засіб, що підтверджують його
реєстрацію в іншій державі на ім'я
особи, яка зареєстрована або постійно
проживає за межами України; документи
на транспортний засіб, що
підтверджують мету його тимчасового
ввезення; документи, що підтверджують
комерційне використання транспортного
засобу.

Між тим, жодних з перелічених
документів позивачем до митниці не
подано, не доведено факту здійснення
міжнародного перевезення вантажу,
поміщення транспортного засобу в режим
тимчасового вивезення з іншої країни.
Крім того, позивачем не подано до
митниці зобов'язання вивезти
транспортний засіб протягом певного
строку.

Поданими позивачем документами
підтверджується правильність висновку
митниці про ввезення вказаного
транспортного засобу в особистих
цілях, тобто про відсутність підстав
для його пропуску в митному режимі
тимчасове ввезення.

Таким чином, відмовляючи в позові про
скасування картки відмови та решті
похідних вимог, суди не порушили норми
матеріального і процесуального права,
надали правильну і вичерпну оцінку
всім наявним у справі доказам і
доводам, в тому числі тим, що викладені
в касаційній скарзі.

Так, судами обґрунтовано відхилено
посилання позивача на міжнародну
автомобільну накладну (СМR) від 01 серпня
2013 року, в якій відправником та
отримувачем є ТОВ
«ЄВРОМЕДІАПРАВО», місце навантаження
та розвантаження товару зазначено
юридичну адресу вказаного товариства -
м. Луганськ, вул. Коцюбинського 19-а/28.

Так, Конвенція про договір
міжнародного дорожнього перевезення
вантажів (м. Женева, 1956 року) визначає,
що місце прийняття до перевезення
вантажу і місце, передбачене для здачі
вантажу, мають знаходитися на
території двох різних країн. Натомість,
з накладної вбачається, що місце
прийняття до перевезення вантажу та
місце, передбачене для здачі вантажу,
знаходиться на території однієї країни
та одного міста - Україна, м. Луганськ.

Таким чином, зазначений документ не
підтверджує дійсного (реального)
переміщення товару відеокамери SAMSUNG
через митний кордон України
автомобілем Volvo S-40, р.н. НОМЕР_1.

Щодо переміщення відеокамери
представником позивача при пішому
перетинанні кордону України у напрямку
із України в Росію та подальшого
ввезення протягом години цієї ж
відеокамери транспортним засобом Volvo
S-40, р.н. НОМЕР_1, то вказаний факт сам по
собі не підтверджує та не спростовує
використання транспортного засобу в
комерційних цілях.

З огляду на те, що доводами касаційної
скарги не спростовано правильних і
обґрунтованих висновків судів про
правомірність дій та оскарженої картки
відмови митниці, підстави для
скасування постанови та ухвали судів
попередніх інстанцій відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ухвалив :

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«ЄВРОМЕДІАПРАВО» залишити без
задоволення, а постанову Луганського
окружного адміністративного суду від
01 жовтня 2013 року та ухвалу
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 12 листопада
2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строк та у порядку,
визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС
України.

Судді: