Справа № 2а-1532/11/2205
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2014-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2а-1532/11/2205
Головуючий у 1-й інстанції: Коваль Ф. І.
Суддя-доповідач: Граб Л.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Граб Л.С.

суддів: Боровицького О. А. Сапальової
Т.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління праці та соціального
захисту населення Деражнянської
райдержадміністрації на постанову
Деражнянського районного суду
Хмельницької області від 04 липня 2011
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до управління праці та
соціального захисту населення
Деражнянської райдержадміністрації
про визнання протиправними дій та
зобов'язання нарахування та виплати
недовиплаченої щорічної разової
допомоги, як інваліду війни третьої
групи , -

В С Т А Н О В И В :

У березні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до відповідача про
визнання дій неправомірними по
призначенню і виплаті йому суми
щорічної грошової допомоги до 5 травня
у відповідності до ч. 26 ст. 12 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» від
22.10.1993 року №3551-XII (в редакції Закону від
25.12.1998 року) за 2010 рік у значно менших
розмірах, ніж передбачено чинним
законодавством, а також стягнення суми
щорічної грошової допомоги до 05 травня
за 2010 рік в сумі 4522 грн.

Постановою суду першої інстанції позов
задоволено.

Не погоджуючись з постановленим
рішенням суду першої інстанції,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову як
таку, що винесена з порушенням та
неправильним застосуванням норм
матеріального права, прийнявши нову
постанову про відмову у задоволенні
позову позивачу.

Сторони, будучи належним чином
повідомленими про час, дату та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явились.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України
неприбуття у судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час і місце апеляційного
розгляду, не перешкоджає судовому
розгляду справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів вважає за можливе розглянути
справу в порядку письмового
провадження, відповідно до пунктів 1, 2
частини 1 статті 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, а також
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального
та процесуального права, давши правову
оцінку обставинам у справі, суд
апеляційної інстанції дійшов висновку,
що апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення, а постанову суду першої
інстанції від 04 липня 2011 року - без змін,
виходячи з наступного..

Задовольняючи вимоги позивача, суд
першої інстанції виходив з того, що він
є учасником бойових дій, інвалідом
війни 3 групи, якому відповідно до вимог
Закону України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту"
щорічно до 05 травня виплачується
грошова допомога у розмірі 7
мінімальних пенсій за віком.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» від 22.10.1993 року
№ 3551-ХІІ в редакції, що діяла на момент
виникнення спірних правовідносин,
учасникам війни щорічна разова грошова
допомога до 5 травня виплачується в
розмірі 7 мінімальних пенсій за віком.

Як встановлено судом першої інстанції
позивач являється інвалідом війни 3
групи, що підтверджується посвідченням
наявним в матеріалах справи, а тому він
має право на отримання щорічної
допомоги до 5 травня в розмірах
встановлених ч.5 ст. 13 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» (Закон № 3551-XII).

Згідно частинам 1 та 4 ст. 17-1 даного
Закону вказану виплату здійснюють
органи праці та соціального захисту
населення через відділення зв'язку або
через установи банків (шляхом
перерахування на особовий рахунок
отримувача) пенсіонерам - за місцем
отримання пенсії, а особам, які не є
пенсіонерами, - за місцем їх проживання
чи одержання грошового утримання.

Законом України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік» внесено зміни до
деяких законодавчих актів України,
зокрема, до ст. 12 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», обов'язок
визначення розміру щорічної разової
грошової допомоги покладено на Кабінет
Міністрів України у межах бюджетних
призначень, встановлених законом про
Державний бюджет України.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 такі
положення визнані неконституційними.

Статтею 152 Конституції України
передбачено, що Закони, інші правові
акти або їх окремі положення, що
визнані неконституційними, втрачають
чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Таким чином, після 22.05.2008 року
застосуванню до спірних правовідносин
підлягали положення Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту».

У 2010 році Закон України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» не зупинявся та
не змінювався, тому позивач має право
на отримання щорічної разової грошової
допомоги до 5 травня у відповідності до
ч. 5 ст. 14 цього Закону.

Також, згідно з ч.3 статті 46 Конституції
України пенсії, інші види соціальних
виплат та допомоги, що є основним
джерелом існування, мають
забезпечувати рівень життя, не нижчий
від прожиткового мінімуму,
встановленого законом.

Тому, пенсії та інші види соціальних
виплат, що є єдиним джерелом існування
не можуть бути нижче від прожиткового
мінімуму, який встановлюється законом.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України
"Про прожитковий мінімум" від 15.07.1999р.
№966-14 для встановлення розмірів
мінімальної заробітної плати та
мінімальної пенсії за віком
застосовується прожитковий мінімум.

З вищезазначеного випливає, що
прожитковий мінімум є основою для
розрахунку мінімальної заробітної
плати, мінімальної пенсії за віком,
інших соціальних виплат виходячи з
вимог Конституції України та законів
України, та ґрунтується, зокрема, на
частині 3 статті 46 Конституції, у
відповідності до якої пенсії, інші види
соціальних виплат та допомоги не
можуть бути нижчими ніж прожитковий
мінімум, встановлений законом.

За чинним законодавством розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими частиною 1 статті 28
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", згідно якої мінімальний
розмір пенсії за віком встановлюється
у розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом. Іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

З огляду на викладене, положення
частини 3 статті 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", з якої випливає, що
мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абзацом першим частини
першої цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно з цим
Законом, не можуть бути взяті до уваги,
оскільки наявність такої норми та
відсутність іншого мінімального
розміру пенсії за віком не є підставою
для відмови в реалізації позивачем
конституційної гарантії та права на
підвищення пенсії, виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком.

Таким чином, виплата щорічної допомоги
до 5 травня за 2010 рік для учасників
війни повинна становити 7 мінімальних
пенсій за віком з урахуванням ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції всебічно і повно встановив
всі фактичні обставини справи та
правильно застосував норми
матеріального права, що регулюють
спірні правовідносини, а тому ухвалене
ним рішення, відповідно до частини
першої статті 224 КАС України, підлягає
залишенню в силі.

На підставі наведеного, враховуючи
положення ст. 195 КАС України, судова
колегія вважає, що суд першої інстанції
дійшов правильного висновку щодо
задоволення заявлених вимог у спосіб,
строках та межах визначених законом.

Колегія суддів вважає, що доводи
апеляційної скарги не дають підстав
для висновку про порушення судом
першої інстанції норм матеріального чи
процесуального права, які призвели до
неправильного вирішення справи, тобто
прийнята постанова відповідає
матеріалам справи та вимогам закону і
підстав для її скасування не
вбачається.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті рішення суду з одних лише
формальних підстав.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу управління праці та
соціального захисту населення
Деражнянської райдержадміністрації, -
залишити без задоволення, а постанову
Деражнянського районного суду
Хмельницької області від 04 липня 2011
року, - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в
порядку та в строки, передбачені ст. ст.
212, 254 КАС України.

Головуючий
Граб Л.С.

Судді
Боровицький О. А.

Сапальова Т.В.