Справа № П/808/178/14
Суддя: Нестеренко Людмила Олексіївна
Дата ухвалення: 2014-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2014 року / 15 год. 16 хв./Справа №
П/808/178/14 м.ЗапоріжжяЗапорізький
окружний адміністративний суд у складі
головуючого судді Нестеренко Л.О., за
участю секретаря Чорної В.С.,
представника позивача Родька О.А.,
представника відповідача Терехової
Ю.О., розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за заявою Товариства з обмеженою
відповідальністю «Пологівський
хімічний завод «Коагулянт»

до Запорізької митниці Міндоходів

третя особа: Головне управління
Державної казначейської служби
України у Запорізькій області

про визнання протиправним та
скасування рішення про коригування
митної вартості,

зобов'язання вчинити дії, та повернення
з Державного бюджету надміру сплачених
коштів,

ВСТАНОВИВ:

10 січня 2014 року до Запорізького
окружного адміністративного суду
надійшов адміністративний позов
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Пологівський
хімічний завод «Коагулянт» до
Запорізької митниці Міндоходів, за
участю третьої особи Головного
управління Державної казначейської
служби України у Запорізькій області,
про визнання протиправним та
скасування рішення про коригування
митної вартості, зобов'язання вчинити
дії, та повернення з Державного бюджету
надміру сплачених коштів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на
думку позивача, відповідачем у
порушення норм діючого митного
законодавства України, винесене
протиправне рішення, яким скоригована
заявлена позивачем за ціною контракту
митна вартість товару, що призвело до
порушення його прав та законних
інтересів, а також понесення значних
матеріальних втрат.

Позивач вважає, що визначення ним
митної вартості імпортованих товарів
за ціною контракту є правомірним, а
оскаржуване рішення відповідача від
17.10.2013 року про коригування митної
вартості товарів за резервним методом
є протиправним, отже, таке рішення
підлягає скасуванню, про що позивач і
просить суд. а також просить
зобов»язати відповідача скласти та
надати Головному управлінню Державної
казначейської служби України у
Запорізькій області подання про
повернення позивачу з Державного
бюджету України надмірно сплачені суми
податку на додану вартість у розмірі 6440
гр. 73 коп. та мито в розмірі 1678 гр. 86 коп.

В судовому засіданні представник
позивача на своїх вимогах наполягає,
просить суд їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні проти
позову заперечував з підстав,
викладених у письмових запереченнях,
вважаючи оскаржуване рішення законним
та обґрунтованим, винесеним на
підставі та на виконання норм митного
законодавства України, за результатами
аналізу поданих позивачем документів
для митного оформлення товарів, просив
суд відмовити в задоволенні позовних
вимог.

06.02.2014 від третьої особи надійшли
письмові пояснення з клопотанням про
розгляд справи без участі Головного
управління, де, зокрема, зазначено, що
відповідно до діючого законодавства
України контроль за справлянням митних
та інших платежів, що вносяться до/або
під час митного оформлення (далі по
тексту - митних платежів), покладено на
Державну митну службу України.
Відповідно до Порядку
розрахунково-касового обслуговування
через органи Державного казначейства
України митних та інших платежів, які
вносяться до/або під час митного
оформлення, затвердженого спільним
наказом Міністерства фінансів України
та Державної митної служби України від
24.01.2006 № 25/44, перерахування митних
платежів здійснюється платниками на
депозитні рахунки, відкриті на ім'я
митних органів в Головному управлінні
Державної казначейської служби
України у м. Києві. Кошти, що підлягають
зарахуванню до Державного бюджету
України, після завершення митного
оформлення товарів перераховуються з
депозитного рахунку на рахунки з
обліку доходів, які відкриті в
територіальних органах Державної
казначейської служби України. Вказані
кошти перераховуються до бюджету
загальною сумою, тому органи Державної
казначейської служби України не мають
можливості перевірити факт
зарахування коштів до бюджету в
розрізі платників.

Порядок повернення з Державного
бюджету України помилково та/або
надмірно зарахованих до бюджету митних
платежів, затверджений спільним
наказом Державної митної служби
України та Державного казначейства
України від 20.07.2007 № 611/147, передбачає, що
повернення митних платежів з бюджету
здійснюється органами Державної
казначейської служби України на
підставі висновку митного органу.
Оскільки відповідні висновоки щодо
повернення позивачу помилково або
надмірно сплаченого податку на додану
вартість та мита за вказаними у
позовній заяві митними деклараціями на
адресу Головного управління від
Запорізької митниці Міндоходів не
надходили, тому підстави для
перерахування коштів у Головного
управління відсутні.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
дійшов висновку про наявність підстав
для задоволення позову, з огляду на
наступне.

Судом встановлено, що на підставі
зовнішньоекономічного контракту від
01.08.2013 № 009-069-СG13 з Компанією "ATAI" S.R.L
(Республіка Молдова) (Продавець) та
відповідно до додатку № 1 від 01.08.2013 і
комерційного інвойсу від 02.10.2013 № АТ 3811,
позивачем (Покупець) придбано кислоту
хлористоводневу технічну (соляна
кислота), визначеної в додатку та
інвойсі асортименту, кількості, ціни,
загальною вартістю 1305,10 EUR (14 162, 03 грн.).
При цьому вартість перевезення складає
- 2 278 EUR.

Даний товар подано до митного
оформлення згідно ВМД № 112020001/2013/001267
від 09.10.2013 та задекларовано його митну
вартість згідно із ст. 58 Митного
кодексу України за першим методом (за
ціною договору) та митна вартість
товару становить 1 305, 10 EUR (14 162, 03 грн.).

Судом встановлено, що на підтвердження
обґрунтованості заявленої у
декларації митної вартості товару,
позивачем подано митному органу
натупні документи:
зовнішньоекономічний контракт №
009-069-СG13 від 01.08.2013р. з додатком № 1, на
поставку кислоти хлористоводневої
технічної (соляної кислоти), укладений
між позивачем та суб'єктом зовнішньо -
економічної діяльності - продавцем за
контрактом - компанією "ATAI" S.R.L.; договір
перевезення № 309-075ВG13 від 22.08.2013 р., на
перевезення кислоти хлористоводневої
технічної (соляної кислоти) укладений
між Позивачем та суб'єктом зовнішньо -
економічної діяльності - Перевізником
за договором - компанією "ATAI" S.R.L.; дозвіл
на ввезення наркотичних засобів,
психотропних речовин і прекурсорів №
239/1-2013, виданий Позивачу на ввезення
автомобільним транспортом кислоти
хлористоводневої технічної (соляної
кислоти) у кількості 24 тони (однієї
автоцистерни) від експортера - суб'єкта
зовнішньо - економічної діяльності -
компанії "ATAI" S.R.L. Республіка Молдова;
дозвіл Міністерства охорони
навколишнього природного середовища №
224-вр від 09.12.2011р. на право здійснення
Позивачем зберігання/використання
соляної кислоти; інвойс № АТ 3811 від
02.10.2013р., на оплату кислоти
хлористоводневої технічної (соляної
кислоти), поставленої відповідно до
умов контракту № 009-069-СG13 від 01.08.13р. з
додатком № 1 у кількості 22,780 тн. на суму
1 025, 10 Євро; ліцензія серії АВ № 582708
Державного комітету України з питань
контролю наркотиками, видана Позивачу
на право придбання, зберігання,
ввезення на територію Ураїни,
реалізацію (відпуск), використання
прекурсорів (списку 2 таблиці IV)
«Переліку наркотичних засобів,
психотропних речовин і прекурсорів»;
платіжне доручення № 1739 від 08.10.2013 р.
про перерахування коштів у розмірі 1
025,10 Євро за кислоту соляну згідно
контракту № № 009-069-СG13 від 01.08.13р.;
сертифікат якості на кислоту
хлористоводневу технічну (соляну
кислоту) № 6735 від 02.10.2013 р. (оригінал,
переклад); довідка від 02.10.13р. про
транспортні витрати з доставки вантажу
у розмірі 2 278 Євро.

Також судом встановлено, що
відповідачем скориговано митну
вартість товару у сторону збільшення
та визначено її на рівні 4100, 40 Євро (44 494,
63 грн.), про що прийнято рішення про
коригування митної вартості товарів
від 17.10.2013 № 112020001/2013/000037/2.

Судом встановлено, що відповідачем
було направлено декларанту електронне
повідомлення з вимогою надати даткові
документи для визначення митної
вартості, а саме: договір (угоду,
контракт) із третіми особами,
пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); виписку
з бухгалтерської документації;
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару; копію
митної декларації країни відправлення;
висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями.

Отже, на зазначений запит позивачем до
митного органу було надано додаток № 17
від 02.08.2013 р. до контратку на постачання
кислоти соляної між компанією
СНІМСОМРLЕХ S.A BORZESTI та "ATAI" S.R.L. з метою
підтвердження рівня ціни
заводу-виробника, яка склала 38 Євро за
тону; копію експортної митної
декларації для підтвердження ціни
країни-експортера; інвойс
заводу-виробника на оплату кислоти
хлористоводневої технічної (соляної
кислоти), поставленої компанії "ATAI" S.R.L.
для експорту Позивачу у кількості 22,780
тн за ціною 38 Євро на суму 865,64 Євро;
комерційну пропозицію компанії АТАІ
щодо рівня цін на товар. Також,
відповідача було повідомлено, що інші
(крім вже наданих) додаткові документи
для пітвердження митної вартості
товарів надаватися не будуть.

Як зазначено в гр. 33 оскаржуваного
рішення, його прийнято у зв'язку з тим,
що надані документи містять неповні
відомості (у наданих документах наявні
розбіжності), а саме:

в комерційній пропозиції № 231/1 від
10.07.2013 назва продукту "соляна кислота
синтетична (мін 32 %)" (згідно сертифікату
якості № 6735 від 02.10.2013 - 34 % (мін 33 %); в
рахунок № ССВ ЕІ 13240/02.10.2013 на
здійснення платежів продавцем третім
особам назва продукту "кислота
хлористоводнева", що не відповідає
назві за сертифікатом якості та
інвойсом № АТ 3811 від 02.10.2013 "кислота
хлористоводнева технічна (соляна
кислота)". Виписку з бухгалтерської
документації та каталоги, прайс - листи
виробника товару позивачем не були
надані.

Також підставою для прийняття вже
зазначеного рішення є висновок
відповідача, про те, що документи,
надані до митного оформлення товару, не
містять всіх даних відповідно до
обраного декларантом методу
визначення митної вартості та містять
певний ряд розбіжностей а саме: 1)
згідно умов контракту № 009-069-СG13 від
01.08.13р. у частині п.4.3 зазначено, що кожна
партія товару супроводжується
оригіналом інвойсу, але з даною партією
товару оригінал інвойсу не надходив; 2)
в довідці про транспортні витрати від
02.10.13 відсутнє посилання на
товаротранспортну накладну та не
вказано назву товару; 3) в платіжному
дорученні № 1739 від 08.10.13р. відсутнє
посилання на додаток № 1 до контракту №
009-069-СG13 від 01.08.13р. Тому дане платіжне
доручення відображає лише рух коштів.
Так, позивач із визначеною
відповідачем митною вартістю товару не
погодився та скористався наданим ч.7
статті 55 Митного кодексу України
правом на звернення до митного органу
із заявою про випуск товарів, що
декларуються, у вільний обіг на умовах
фінансової гарантії.

Так, відповідач повідомив позивача про
можливість випуску заявлених у ВМД
№112020001/2013/001267 товарів у вільний обіг
під обрані декларантом фінансові
гарантії. Також, митний орган
поінформував позивача про наявність у
нього визначеного ст. 55 Митного кодексу
України права на подання відомостей
для підтвердження заявленої ним митної
вартості товару.

18 жовтня 2013 року позивач звернувся до
відповідача із заявою про митне
оформлення товару в режимі "під
гарантійне зобов'язання", подав нову
митну декларацію (МД-2) № 112020001/2013/001314
від 18.10.2013, в якій задекларував цей же
товар за митною вартістю, що визначена
з урахуванням рішення митного органу
про коригування митної вартості
товарів, сплатив всі митні платежі
згідно з митною вартістю цих товарів,
визначеною декларантом, перерахував на
спеціальний рахунок державного
казначейства різницю між сумою митних
платежів, обчисленою згідно з митною
вартістю товарів, визначеною гарантом,
та сумою митних платежів, обчисленою
згідно з митною вартістю товарів,
визначеною митним органом (дані
обставини підтверджуються
відповідними відмітками на МД).

Судом встановлено, що виходячи з
визначеної відповідачем митної
вартості товару, позивач подав до
митного оформлення нову ВМД, згідно з
якою проведено митне оформлення товару
та випущено у вільний обіг, а позивачем
сплачено фінансову гарантію (ПДВ та
мито) в розмірі 8119, 59 грн.

Отже, з метою підтвердження
обґрунтованості заявленої у
декларації митної вартості товару,
користуючись правом, наданим приписами
частини восьмої статті 55 Митного
кодексу України, що передбачає
можливість надання митному органу
додаткових документів для
пітвердження заявленої митної
вартості товарів, що декларуються,
позивачем було додатково надано
відповідачу такі документи: оригінал
інвойсу компанії СНІМСОМРLЕХ S.A BORZESTI та
№ ССВЕІ13240/02.10.2013; оригінал інвойсу
компанії "ATAI" S.R.L. № АТ 3811 від 02.10.13 р.;
довідку компанії "ATAI" S.R.L. (Продавця
товару) щодо підтвердження
транспортних витрат, пов'язаних з
поставкою та перевезенням товару, яка
містить повну та детальну інформацію
щодо розміру витрат, пов'язаних із
зазначеною поставкою; довідку компанії
"ATAI" S.R.L. (Продавця товару), інформація
якої підтверджує факт оплати коштів
платіжним дорученням № 1739 від 08.10.2013 р.,
а саме за поставку першої (цистерни
кислоти соляної у обсязі 22 780 кг згідно
Контракту № 009-069-СG13 від 01.08.13р. та,
зокрема, Додатку № 1 до вказаного
контракту. Але за результатами
розгляду поданих позивачем додаткових
документів відповідачем було
відмовлено у визнанні заявленої
позивачем митної вартості товарів за
ціною господарської операції.

Крім того, згідно з даними листа
Запорізької митниці від 22.11.2013 №
07-1-02-17-24/3989, документи, що додатково
подані позивачем протягом дії
гарантійних зобов'язань (оригінал
інвойсу компанії СНІМСОМРLЕХ S.A BORZESTI №
ССВЕІ13240/02.10.2013; оригінал інвойсу
компанії "ATAI" S.R.L. № АТ 3811 від 02.10.13 р.;
довідка компанії "ATAI" S.R.L. (Продавця
товару) щодо підтвердження
транспортних витрат, пов'язаних з
поставкою та перевезенням товару,
містять повну та детальну інформацію
щодо розміру витрат, пов'язаних із
зазначеною поставкою; довідка компанії
"ATAI" S.R.L. (Продавця товару), інформація
якої підтверджує факт оплати коштів
платіжним дорученням №1739 від 08.10.2013р.,
відсутність яких зазначено підставою
для прийняття рішення про коригування
митної вартості, визнані митним
органом, як такі, що не містять
розбіжностей з документами, які були
подані до митного оформлення та які
можна ідентифікувати з даною
поставкою. Таким чином, позивач надавши
додатково інформацію, на недостатність
якої вказано у рішенні, правомірно
вважає достатнім пакет документів,
наданий на підтвердження заявленої
митної вартості товару, оскільки,
підставою для відмови позивачу
відповідач вказав на невиконання у
повному обсязі вимог митного органу
щодо надання додаткових відомостей, а
саме: ненадання договору (угоди,
контракту) із третіми особами,
пов'язаного з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; виписок з
бухгалтерської документації;
каталогів, специфікацій, прейскурантів
(прайс-листи) виробника товару;
висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями.

Отже, всі відомості, необхідні для
перевірки числового значення
складових митної вартості, наявні.

Спірні правовідносини виникли у сфері
митної справи і стосуються
правомірності рішення відповідача
щодо коригування митної вартості
товару, який імпортується на митну
територію України.

Відповідно до ст. 51 Митного кодексу
України митна вартість товарів, що
переміщуються через митний кордон
України, визначається декларантом
відповідно до норм цього Кодексу (ч.1);
митна вартість товарів, що ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, визначається
відповідно до глави 9 цього Кодексу (ч.
2).

Статтею 57 глави 9 Митного кодексу
України встановлено, що визначення
митної вартості товарів, які ввозяться
в Україну відповідно до митного режиму
імпорту, здійснюється за такими
методами:

1) основний - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних
товарів;

б) за ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості
(обчислена вартість);

ґ) резервний.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції)
(ч. 2 ). Кожний наступний метод
застосовується лише у разі, якщо митна
вартість товарів не може бути
визначена шляхом застосування
попереднього методу відповідно до норм
цього Кодексу (ч. 3).

Метод визначення митної вартості за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються (вартість
операції), закріплено в ст. 58 Митного
кодексу України.

Як визначено в ч. 4 ст. 58 Митного кодексу
України митною вартістю товарів, які
ввозяться на митну тери-торію України
відповідно до митного режиму імпорту, є
ціна, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті за товари, якщо вони
продаються на експорт в Україну,
скоригована в разі потреби з
урахуванням положень ч. 10 цієї статті.

Водночас, як визначено у ч. 5 ст. 58
Митного кодексу України, ціна, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті -
це загальна сума всіх платежів, які
були здійснені або повинні бути
здійснені покупцем оцінюваних товарів
продавцю або на користь продавця через
третіх осіб та/або на пов'язаних із
продавцем осіб для виконання
зобов'язань продавця.

Згідно з ч. 1 ст. 53 Митного кодексу
України у випадках, передбачених цим
Кодексом, одночасно з митною
декларацією декларант подає митному
органу документи, що підтверджують
заявлену митну вартість товарів і
обраний метод її визначення. Такими
документами, згідно ч. 2 цієї статті, є:

1) декларація митної вартості, що
подається у випадках, визначених у ч.ч. 5
і 6 ст. 52 цього Кодексу, та документи, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості, на підставі
яких проводився розрахунок митної
вартості;

2) зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або
рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські
платіжні документи, що стосуються
оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи,
якщо за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт
товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, -
страхові документи, а також документи,
що містять відомості про вартість
страхування.

Частиною 3 ст. 53 Митного кодексу України
передбачено, що у разі якщо документи,
зазначені у ч. 2 цієї статті, містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, декларант або уповноважена ним
особа на письмову вимогу митного
органу зобов'язані протягом 10
календарних днів надати (за наявності)
додаткові документи. Перелік
додаткових документів визначено в цій
же ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України.

Статтею 54 Митного кодексу України
встановлено, що контроль правильності
визначення митної вартості товарів
здійснюється митним органом під час
проведення митного контролю і митного
оформлення шляхом перевірки числового
значення заявленої митної вартості (ч.
1). Контроль правильності визначення
митної вартості товарів за основним
методом - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється митним органом
шляхом перевірки розра-хунку,
здійсненого декларантом, за
відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у ч. 1 ст. 58 цього Кодексу (ч. 2).

Згідно з ч. 1 ст. 55 Митного кодексу
України рішення про коригування
заявленої митної вартості товарів, які
ввозяться на митну територію України з
поміщенням у митний режим імпорту,
приймається митним органом у письмовій
формі під час здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості цих товарів як до, так і після
їх випуску, якщо митним органом у
випадках, передбачених ч. 6 ст. 54 цього
Кодексу, виявлено, що заявлено неповні
та/або недостовірні відомості про
митну вартість товарів, у тому числі
невірно визначено митну вартість
товарів.

Згідно з ч. 6 ст. 54 Митного кодексу
України митний орган може відмовити у
митному оформленні товарів за
заявленою декларантом або
уповноваженою ним особою митною
вартістю виключно за наявності
обґрунтованих підстав вважати, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або
уповноваженою ним особою розрахунку
митної вартості;

2) неподання декларантом або
уповноваженою ним особою документів
згідно з переліком та відповідно до
умов, зазначених у частинах 2-4 ст. 53
цього Кодексу, або відсутності у цих
документах всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари;

3) невідповідності обраного
декларантом або уповноваженою ним
особою методу визначення митної
вартості товару умовам, наведеним у
главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до митного органу
документально підтвердженої офіційної
інформації митних органів інших країн
щодо недостовірності заявленої митної
вартості.

Як встановлено судом і підтверджується
матеріалами справи, позивачем надано
відповідачу для митного оформлення
імпортованого товару всі необхідні
основні документи, що визначені ч. 2 ст.
53 Митного кодексу України.

Перелік наданих документів
відображено в гр. 18 оскаржуваного
рішення, в картці відмови у митному
оформленні та у гр. 44 ВМД і відповідачем
не заперечується.

Подані основні документи, копії яких
наявні у справі, чітко ідентифікують
оцінюваний товар, не містять
розбіжностей та містять дані, що
піддаються обчисленню, і підтверджують
ціну товарів, що підлягала сплаті
позивачем на користь продавця. При
цьому вказані документи окремо містили
додаткові відомості про витрати,
додаткові витрати, що включалися до
ціни.

Отже, як вбачається, подані документи
підтверджують митну вартість товарів
за ціною договору згідно з вимогами ч.ч.
4, 5 ст. 58 Митного кодексу України. У ході
розгляду справи відповідач не
спростував перед судом дійсність
поданих до митного оформлення
документів, достовірність і
об'єктивність зазначених відомостей.
Відповідач не спростував фактурну
вартість оцінюваних товарів і вартість
транспортних витрат, об'єктивну
можливість і спроможність перевірити
згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 54 Митного кодексу
України вартість операції на підставі
наданих позивачем документів, а
відповідно, і рівень митної вартості
товарів за ціною договору за правилами,
визначеними у ст. 58 Митного кодексу
України.

Також відповідач не довів суду
наявність передбачених ч. 3 чи ч. 4 ст. 53
Митного кодексу України підстав для
витребування від позивача (декларанта)
додаткових документів, а саме
відповідач не підтвердив належними
доказами та аргументованими доводами
наявність у поданих позивачем основних
документах розбіжностей, ознак
підробки або відсутність всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари.

З матеріалів справи встановлено, що
позивачем з метою підтвердження
заявленої ним митної вартості товару,
подавалися митному органу відповідні
обов'язкові та додаткові документи для
підтвердження заявленої ним митної
вартості імпортованих товарів, проте
вони не були визнані відповідачем
достатніми для підтвердження
заявленої позивачем митної вартості
товару.

При цьому, суд, вивчивши відповідні
документи, вважає їх такими, що в повній
мірі ідентифікують оцінюваний товар та
містять об'єктивні і достовірні дані,
що піддаються обчисленню та
підтверджують його ціну, що підлягає
сплаті на користь продавця, тобто
підтверджують митну вартість
зазначеного товару за ціною договору.

Будь-яких переконливих аргументів та
доказів, які б викликали обґрунтовані
сумніви в достовірності проведеного
позивачем розрахунку митної вартості
товару за ціною договору відповідачем
не наведено та не надано, a інших
обставин, які би впливали на рівень
задекларованої позивачем митної
вартості товару, судом не встановлено.

Таким чином, зроблені відповідачем у
гр. 33 оскаржуваного рішення записи не
свідчать про дійсну наявність
розбіжностей у кількісних і вартісних
показниках оцінюваного товару та не
доводять наявність визначених ч. 3 ст. 53
Митного кодексу України підстав для
витребування додаткових документів
для підтвердження митної вартості
товарів, тому їх подання (неподання)
декларантом не впливає на правильність
визначення митної вартості товарів за
першим методом, що підтверджується
наданими до митного оформлення
основними документами. Крім того,
неподання декларантом запитуваних
митним органом документів, за
відсутності обґрунтування
неможливості визначення митної
вартості товарів за першим методом, не
є достатнім для висновку про наявність
підстав для застосування митним
органом іншого методу визначення
митної вартості.

Зазначений висновок зроблено у
постанові Верховного Суду України від
11.09.2012 (№ 26347525 згідно Єдиного
державного реєстру судових рішень),
який в силу ч. 2 ст. 161 і ч. 1 ст. 244-2 КАС є
обов'язковим для врахування при
вирішенні даної справи.

Необґрунтованість і формальність
заперечень відповідача
підтверджується також і тим, що на
підставі одних й тих самих документів,
наданих декларантом до митного
оформлення, відповідачем було визнано
заявлену декларантом митну вартість
товару (включно з витратами і
транспортування) і коригування
відповідачем не здійснювалося. Дана
обставина вказує на те, що дійсною
підставою коригування митної вартості
є не допущені декларантом порушення, а
наявність в базі даних митниці
інформації про вищу митну вартість на
аналогічний товар, у зв'язку з чим
відповідач підвищив позивачу митну
вартість товару.

Також відповідач не довів суду
обов'язкову в силу ч. 1 ст. 55 Митного
кодексу України наявність
передбачених ч. 6 ст. 54 Митного кодексу
України випадків, за яких відповідач
могла відмовити позивачу в митному
оформленні товару за заявленою ним
митною вартістю та прийняти рішення
про коригування митної вартості
товарів.

Так, відповідач не надав суду доказів
та аргументованих пояснень з приводу
того, що позивачем заявлено неповні
та/або недостовірні відомості про
митну вартість товарів; не довів суду
невідповідність обраного позивачем
методу визначення митної вартості
товарів; не посилався та не підтвердив
суду надходження офіційної інформації
митних органів інших країн щодо
недостовірності заявленої митної
вартості.

Слід зауважити при цьому, що наявність
в автоматизованій системі аналізу та
управління ризиками інформації про
декларування аналогічного товару, за
більшою або меншою вартістю, за
відсутності інших визначених законом
підстав, що обумовлюють межі і способи
здійснення митним органом контролю
митної вартості, не утворює підстав для
відмови у визнанні заявленої
декларантом митної вартості за
основним методом та її визначенні за
резервним методом, адже торгові
відносини є різноманітними,
здійснюються на принципах автономії
волі та свободи договору, при цьому
безліч обставин можуть впливати на їх
ціну (характеристика товару, виробник,
торгова марка, країна виробництва,
умови і обсяги поставок, наявність
знижок тощо).

Таким чином, суд дійшов висновку, що
відповідач неправомірно відмовив
позивачу у визнанні задекларованої ним
митної вартості товару за основним
методом.

Інших обставин, які б викликали
обґрунтовані сумніви в достовірності
проведеного позивачем розрахунку
митної вартості товару за ціною
договору, відповідачем не наведено, а
інших обставин, які б впливали на
рівень задекларованої позивачем
митної вартості товару, судом не
встановлено.

Отже, суд вважає, що позивачем подано
відповідачу достатній пакет
документів на підтвердження
кількісних і вартісних показників
імпортованого товару, повноти і
достовірності митної вартості товару,
заявленої позивачем за першим методом,
тому заявлена позивачем митна вартість
товарів за ціною договору відповідає
вимогам ст. 58 Митного кодексу України.
Натомість коригування відповідачем
митної вартості здійснено
неправомірно з порушенням ч. 3 ст. 53, ч. 6
ст. 54, ч. 1 ст. 55 Митного кодексу України
та всупереч правилам, визначеним ст. 58
цього Кодексу.

Так, суд приходить до висновку про
неправомірність рішення митниці від
17.10.2013 № 112020001/2013/000037/2, тому вимога про
його визнання його протиправним і
скасування є обґрунтованою та підлягає
задоволенню.

Як встановлено судом, прийняття
відповідачем неправомірного рішення
призвело до надмірної сплати позивачем
при митному оформленні товару ПДВ та
мита на загальну суму 8119,59 грн.

Слід зазначити, що згідно з пп. пп. "а" п. 1
Порядку взаємодії митних органів з
органами Державного казначейства в
процесі повернення з Державного
бюджету України помилково та/або
надмірно зарахованих до бюджету митних
та інших платежів, контроль за
справлянням яких покладається на митні
органи, затвердженому спільним наказом
Державної митної служби України та
Державного казначейства України від
20.07.2007 №611/147, зареєстрованому в
Міністерстві юстиції України 25.09.2007 за
№1095/14362, дія цього Порядку не
поширюється на повернення надмірно
перерахованих (унесених) платниками
коштів на депозитні рахунки, відкриті
на ім'я митних органів в органах
Державного казначейства України, за
балансовим рахунком 3734 "Депозитні
рахунки органів стягнення" як
передоплата, або на відповідний
рахунок, відкритий митним органом у
вповноваженому банку за балансовим
рахунком 2603 "Розподільчі рахунки
суб'єктів господарської діяльності" як
доплата або грошова застава.

Зазначений порядок передбачає, що
повернення зазначених платежів
здійснюється органами Державної
казначейської служби України на
підставі висновку органу Міністерства
доходів і зборів України.

Враховуючи неправомірність рішення
відповідача про коригування митної
вартості товару та зважаючи на
обґрунтованість і документальне
підтвердження заявленої позивачем
митної вартості товарів, позовні
вимоги позивача щодо зобов»язання
скласти та надати ГУ Державної
казначейської служби України у
Запорізькій області подання про
повернення позивачу надмірно
сплачених сум при митному оформленні
товару кошти підлягають задоволенню.

Вирішуючи спір, суд виходить з того, що
позивачем доведено достовірність і
повнота заявленої до митного
оформлення митної вартості товарів за
першим методом (за ціною угоди),
натомість заперечення відповідача, на
якого КАС покладено обов'язок з
доведення правомірності прийнятого
рішення, не спростовують доводів
позивача і не дають підстав для
висновку про заниження позивачем
митної вартості товарів та
неможливість митного органу здійснити
митне оформлення товарів за першим
методом згідно заявленої позивачем
митної вартості товарів.

З урахуванням встановлених судом
обставин і наведених мотивів та
керуючись ст.ст. 158-163, КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов позивача задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
рішення Запорізької митниці
Міндоходів про коригування митної
вартості товарів № 112020001/2013/000037/2 від
17.10.2013 року, винесене відносно
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Пологівський
хіміяний завод «Коагулянт».

Зобов'язати Запорізьку митницю
Міндоходів в установленому
законодавством порядку скласти та
надати Головному управлінню Державної
казначейської служби України у
Запорізькій області подання про
повернення Товариству з обмеженою
відповідальністю «Пологівський
хімічний завод «Коагулянт» з
Державного бюджету України надмірно
сплаченої суми податку на додану
вартість у розмірі 6 440 (шість тисяч
чотириста сорок) грн. 73 коп. та мито в
розмірі 1 678 (одна тисяча шістсот
сімдесят вісім) грн. 86 коп.

Стягнути з державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Пологівський
хімічний завод «Коагулянт»
судовий збір у розмрі 182 грн. 70 коп.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлені строки. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Запорізький окружний адміністративний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України, або прийняття
постанови у письмовому провадженні - з
дня отримання копії постанови,
апеляційної скарги, з подачею її копії
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Суддя
Л.О. Нестеренко