Справа № 247/2569/13-а (2а/247/54/13)
Суддя: Заяць В.С.
Дата ухвалення: 2014-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" квітня 2014 р. м. Київ
К/800/43788/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого суддів Зайця В.С.
(суддя-доповідач), Голяшкіна О.В.,
Стрелець Т.Г.,розглянувши в порядку
письмового провадження касаційну
скаргу управління праці та
соціального захисту населення
Торезької міської ради Донецької
області на постанову Торезького
міського суду Донецької області від 13
червня 2013 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 02 серпня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_4 до Управління праці та
соціального захисту населення
Торезької міської ради про визнання
бездіяльності протиправною та
зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

29 травня 2013 року ОСОБА_4 пред'явила
позов до управління праці та
соціального захисту населення
Торезької міської ради Донецької
області про стягнення одноразової
компенсації за втрату годувальника.

Постановою Торезького міського суду
Донецької області від 13 червня 2013 року,
залишеною без змін ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 02 серпня 2013 року, позовні вимоги
задоволено.

Визнано протиправними дії управління
праці та соціального захисту населення
Торезької міської Ради Донецької
області щодо нарахування ОСОБА_4
одноразової компенсації у зв'язку з
втратою годувальника у розмірі,
нижчому ніж встановлено Законом
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Зобов'язано управління праці та
соціального захисту населення
Торезької міської Ради Донецької
області провести доплату ОСОБА_4
одноразової компенсації у зв'язку з
втратою годувальника у сумі 65698,54 грн.
відповідно до частини 1 статті 48 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Не погоджуючись із прийнятими
рішеннями судів скаржник оскаржив їх.

У касаційній скарзі управління праці
та соціального захисту населення
Торезької міської ради Донецької
області, посилаючись на порушення
судами норм матеріального права,
просить рішення судів першої та
апеляційної інстанцій скасувати та
прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга підлягає задоволенню.

Судами встановлено, що позивач є вдовою
ОСОБА_5 - ліквідатора наслідків аварії
на ЧАЕС, інваліда третьої групи, який
помер внаслідок хвороби, пов'язаної з
Чорнобильською катастрофою.

14 травня 2013 року позивач звернулась до
відповідача із заявою про виплату їй
одноразової компенсації за втрату
годувальника у розмірі 60 мінімальних
заробітних плат, але відповідачем
відмовлено у виплаті відповідно до
постанови Кабінету Міністрів України
від 20 квітня 2007 року № 649 «Про
встановлення розмірів виплат деяким
категоріям громадян, що постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно довідки позивач перебуває на
обліку в Управлінні праці та
соціального захисту населення
Торезької міської ради та отримує
одноразову компенсацію сім'ям, які
втратили годувальника із числа осіб,
віднесених до учасників ліквідації
аварії на Чорнобильській АЕС. Позивачу
нарахована сума виплат у розмірі 7586
грн. 00 коп. відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України № 649 від 20
квітня 2007 року «Про встановлення
розмірів виплат деяким категоріям
громадян, що постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи». У зв'язку з
частковим фінансуванням виплата
одноразової компенсації здійснена не
повністю, а саме 08 травня 2013 року
виплачена сума у розмірі 421 грн. 46 коп..

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції послався на статтю 71
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали в наслідок Чорнобильської
катастрофи» №796-Х11, яка вказує на
неможливість призупинення дії норм
цього закону іншими законами, крім
законів про внесення змін до цього
закону.

Відповідно до частини 4 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами, суд першої
інстанції прийшов до висновку, що у
спірних правовідносинах застосуванню
підлягає стаття 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали в наслідок
Чорнобильської катастрофи» яка
регулює умови та розмір виплати
одноразової компенсації сім'ям, які
втратили годувальника із числа осіб,
віднесених до учасників ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС, смерть яких
пов'язана з Чорнобильською
катастрофою, а не постанова Кабінету
Міністрів України від 20 квітня 2007 року
№ 649, відповідно до якої позивачу було
здійснено виплати.

Суд апеляційної інстанції із
висновками суду першої інстанції
погодився та залишив постанову
Торезького міського суду Донецької
області від 13 червня 2013 року без змін.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України із
правовою позицією судів першої та
апеляційної інстанцій не погоджується
із огляду на наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 1 статті 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
передбачено, що одноразова компенсація
учасникам ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС, які стали
інвалідами внаслідок Чорнобильської
катастрофи, та сім'ям, які втратили
годувальника із числа осіб, віднесених
до учасників ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС та смерть
яких пов'язана з Чорнобильською
катастрофою, інвалідам I групи
виплачується в розмірі 60 мінімальних
заробітних плат.

Згідно пункту 3 Прикінцевих положень
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2012 рік» від 22 грудня 2011 року
установлено, що у 2012 році норми і
положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50.
51, 52 та 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» застосовуються у порядку
та розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України виходячи з наявних
фінансових ресурсів Державного
бюджету України та бюджету Пенсійного
фонду України на 2012 рік.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 20 квітня 2007 року № 649 «Про
встановлення розмірів виплат деяким
категоріям громадян, що постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
встановлено розмір виплат одноразової
компенсації, сім'ям, які втратили
годувальника із числа осіб, віднесених
до учасників ліквідації аварії на
Чорнобильській АЕС, смерть яких
пов'язана з Чорнобильською катастрофою
в розмірі - 7586 гривень.

Вищезазначені положення Закону
України «Про державний бюджет України
на 2012 рік» прийняті пізніше ніж Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
неконституційними не визнавалися,
положення постанови Кабінету
Міністрів України від 20 квітня 2007 року
№ 649 «Про встановлення розмірів виплат
деяким категоріям громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» є чинними.

У рішенні Конституційного Суду України
від 25 січня 2012 року у справі № 3-рп/2012 за
конституційним поданням правління
Пенсійного фонду України щодо
офіційного тлумачення положень статті
1, частини 1, 2, 3 статті 95, частини 2 статті
96, пунктів 2, 3, 6 статті 116, частини 2
статті 124, частини 1 статті 129
Конституції України, пункту 5 частини 1
статті 4 Бюджетного кодексу України,
пункту 2 частини 1 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
в системному зв'язку з окремими
положеннями Конституції України
Конституційний Суд України виходить з
того, що надання Верховною Радою
України права Кабінету Міністрів
України встановлювати у випадках,
передбачених законом, порядок та
розміри соціальних виплат та допомоги,
які фінансуються за рахунок коштів
Державного бюджету України,
пов'язується з його функціями,
визначеними в пунктах 2, 3 статті 116
Конституції України. Кабінет Міністрів
України регулює порядок та розміри
соціальних виплат та допомоги, які
фінансуються за рахунок коштів
Державного бюджету України, відповідно
до Конституції та законів України.

В аспекті конституційного подання
положення частини 2 статті 96, пунктів 2,
3, 6 статті 116 Конституції України треба
розуміти так, що повноваження Кабінету
Міністрів України щодо розробки
проекту закону про Державний бюджет
України та забезпечення виконання
відповідного закону пов'язані з його
функціями, в тому числі щодо реалізації
політики у сфері соціального захисту
та в інших сферах. Кабінет Міністрів
України регулює порядок та розміри
соціальних виплат та допомоги, які
фінансуються за рахунок коштів
Державного бюджету України, відповідно
до Конституції та законів України.

Враховуючи вищевикладене колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України вважає невірним висновок судів
першої та апеляційної інстанцій про
неправомірність дій відповідача щодо
нарахування позивачу одноразової
компенсації в розмірі, встановленому
постановою Кабінету Міністрів від 20
квітня 2007 року № 649.

Відповідно до статті 229 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції має право
скасувати судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій та ухвалити
нове рішення, якщо обставини справи
встановлені повно і правильно, але суди
першої та апеляційної інстанцій
порушили норми матеріального чи
процесуального права, що призвело до
ухвалення незаконного судового
рішення.

Оскільки судами були повно і правильно
встановлені обставини справи однак при
ухваленні рішень судами першої та
апеляційної інстанцій було допущено
порушення норм матеріального права при
задоволенні позовних вимог, ухвалені
рішення підлягають скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
в задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 220, 222, 229, 230, 232 КАС
України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу управління праці та
соціального захисту населення
Торезької міської ради Донецької
області задовольнити.

Постанову Торезького міського суду
Донецької області від 13 червня 2013 року
та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 02 серпня 2013
року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до
Управління праці та соціального
захисту населення Торезької міської
ради про визнання бездіяльності
протиправною та зобов'язання вчинити
певні дії відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, у строки та в порядку,
передбачених статтями 237 - 239-1 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді: