Справа № 806/7344/13-а
Суддя: Котік Т.С.
Дата ухвалення: 2014-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:Котік Т.С.
УХВАЛА

іменем України

"17" квітня 2014 р.
Справа № 806/7344/13-а

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Котік Т.С.

суддів:
Жизневської А.В.

Малахової Н.М.,

розглянувши в письмовому провадженні
апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 на постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від "11" лютого
2014 р. у справі за позовом Управління
Пенсійного фонду України в м.Бердичеві
та Бердичівському районі Житомирської
області до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості ,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 11 лютого 2014
року задоволено позовні вимоги
управління Пенсійного фонду України в
м.Бердичеві та Бердичівському районі
Житомирської області.

Стягнуто з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4 на користь управління
Пенсійного фонду України в м.Бердичеві
та Бердичівському районі Житомирської
області 1732,80 грн. заборгованості зі
сплати страхових внесків за липень-
грудень 2010 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову суду та
прийняти нову - про відмову у
задоволенні позову. Зокрема, апелянт
посилається на те, що судом порушено її
право на справедливий розгляд та
всебічний розгляд справи, оскільки не
задоволено клопотання про відкладення
розгляду справи до часу отримання
відповіді з Міністерства юстиції
України так само не враховано, що вона є
пенсіонеркою.

Розглянувши справу в порядку,
визначеному п.2 ч.1 ст.197 КАС України,
перевіривши законність та
обгрунтованість судового рішення,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції правильно
зазначено, що спірні правовідносини
регулюються Законом України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" від 09.07.2003 року № 1058-ІV, із
змінами і доповненнями у редакції, що
діяла станом на 01.07.2010 року (далі -
Законом).

Відповідно до статті 20 даного Закону
страхувальник зобов'язаний сплачувати
страхові внески, нараховані за
відповідний базовий звітний період, не
пізніше ніж через 20 календарних днів із
дня закінчення цього періоду. Базовим
звітним періодом для відповідача є
квартал.

Законом України "Про внесення змін до
законів України "Про Державний бюджет
України на 2010 рік" та "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" від 08 липня 2010 року № 2461-VI,
підпункт 4 пункту 8 розділу XV
"Прикінцеві положення" Закону
викладено в такій редакції - фізичні
особи-суб'єкти підприємницької
діяльності, які обрали особливий
спосіб оподаткування (фіксований
податок, єдиний податок), та члени сімей
зазначених осіб, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності, на період дії законодавчих
актів з питань особливого способу
оподаткування сплачують страхові
внески в порядку, визначеному цим
Законом. Сума страхового внеску
встановлюється зазначеними особами
самостійно для себе та членів їх сімей,
які беруть участь у провадженні такими
особами підприємницької діяльності та
не перебувають з ними у трудових
відносинах. При цьому сума страхового
внеску з урахуванням частини
фіксованого або єдиного податку, що
перерахована до Пенсійного фонду
України, повинна становити не менше
мінімального розміру страхового
внеску за кожну особу та не більше
розміру страхового внеску, обчисленого
від максимальної величини фактичних
витрат на оплату праці найманих
працівників, грошового забезпечення
військовослужбовців, осіб рядового і
начальницького складу,
оподатковуваного доходу (прибутку),
загального оподатковуваного доходу, з
якої сплачуються страхові внески".

Закон набрав чинності 17 липня 2010 року.
До 17 липня 2010 року діяла редакція
підпункту 4 пункту 8 розділу XV
"Прикінцеві положення" Закону,
відповідно до якої фізичні
особи-суб'єкти підприємницької
діяльності, які обрали особливий
спосіб оподаткування (фіксований
податок, єдиний податок), та члени сімей
зазначених осіб, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності, на період дії законодавчих
актів з питань особливого способу
оподаткування сплачують страхові
внески в порядку, визначеному цим
Законом.

Сума страхового внеску встановлюється
зазначеними особами самостійно для
себе та членів їх сімей, які беруть
участь у провадженні такими особами
підприємницької діяльності та не
перебувають з ними у трудових
відносинах. При цьому сума страхового
внеску з урахуванням частини
фіксованого або єдиного податку, що
перерахована до Пенсійного фонду
України, повинна становити не менше
мінімального розміру страхового
внеску за кожну особу та не більше
розміру страхового внеску, обчисленого
від максимальної величини фактичних
витрат на оплату праці найманих
працівників, грошового забезпечення
військовослужбовців, осіб рядового і
начальницького складу,
оподатковуваного доходу (прибутку),
загального оподатковуваного доходу, з
якої сплачуються страхові внески.

Як убачається з матеріалів справи,
зміни, що відбулися у законодавстві з
питань обчислення страхових внесків
для фізичних осіб-підприємців, ОСОБА_4
враховані не були, що призвело до
заниження та несплати сум страхових
внесків за ІІІ-IV квартал 2010 року у
розмірі 1732,80 грн., що підтверджується
довідкою-розрахунком від 07.11.2013 року №
25536/03 (а.с.5).

Суд апеляційної інстанції не приймає
до уваги твердження апелянта про те, що
вона є пенсіонером та не повинна
платити страхові внески, оскільки
Законом України "Про
загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" в редакції
чинній на час виникнення спірних
правовідносин, не передбачено
виключень або пільг щодо нарахування
та сплати страхових внесків, а тому і
пенсіонери, за період з липня по
грудень 2010 року повинні сплачувати
страхові внески.

Згідно ч.3 ст.106 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" (в редакції чинній на час
виникнення даних правовідносин), у разі
якщо страхувальник, який одержав
вимогу територіального органу
Пенсійного фонду про сплату недоїмки і
протягом десяти робочих днів після її
отримання не сплатив зазначену у
вимозі суму недоїмки разом з
застосованою до нього фінансовою
санкцією, включеної до вимоги, або не
узгодив вимогу з відповідним органом
Пенсійного фонду, або не оскаржив
вимогу в судовому порядку, а також у
разі якщо страхувальник узгодив
вимогу, але не сплатив узгоджену суму
недоїмки протягом десяти робочих днів
після отримання узгодженої вимоги,
відповідний орган Пенсійного фонду
звертається в установленому законом
порядку і подає вимогу про сплату
недоїмки до відповідного підрозділу
державної виконавчої служби. У
зазначених випадках орган Пенсійного
фонду також має право звернутися до
суду з позовом про стягнення недоїмки.

На вказану суму заборгованості,
управлінням Пенсійного фонду України в
м. Бердичеві та Бердичівському районі,
направлялася відповідачці вимога №
Ф-205 від 17.10.2012 року (а.с.6). Однак, своїм
правом на оскарження даної вимог, у
встановленому законом порядку, ОСОБА_4
не скористалася, а тому, на час
звернення управління до суду з
вказаним позовом, заборгованість у
сумі 1732,80 грн. вважається узгодженою.

Враховуючи вищезазначене, є
правильними висновки суду першої
інстанції, щодо обгрунтованості
позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції та містять фактів невірного
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права.

Посилання апелянта на те, що судом
порушено її право на справедливий
розгляд справи, оскільки не задоволено
клопотання про відкладення розгляду
справи, є безпідставними.

Як убачається з матеріалів справи,
судом першої інстанції двічі 08.01.2014
року та 22.01.2014 року відкладалися судові
засідання за заявами ОСОБА_4

Судове засідання 11.02.2014 року проведено
у відсутності відповідачки, відповідно
до ч.4 ст.128 КАС України, оскільки
відповідачку належним чином
повідомлено про дату, час та місце
розгляду справи, а причини з яких
відповідачка просила відкласти
розгляд справи суд вважав неповажними.

Колегія суддів вважає, що не
задоволення клопотання про
відкладення розгляду справи не є
підставою для скасування судового
рішення.

Окрім того, відповідно до ч.2 ст.195 КАС
України, суд апеляційної інстанції
може дослідити докази, які не
досліджувалися судом першої інстанції
з власної ініціативи або за
клопотанням осіб, які беруть участь у
справі, якщо визнає обґрунтованим
ненадання їх до суду першої інстанції
або необґрунтованим відхилення їх
судом першої інстанції.

Проте, до апеляційної скарги, а так само
в судове засідання апеляційної
інстанції, відповідачкою не надано
додаткових заперечень щодо позовних
вимог.

Зважаючи на вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що суд
першої інстанції вірно встановив
фактичні обставини справи, дослідив
наявні докази, надав їм належну оцінку
та прийняв законне та обґрунтоване
рішення, підстави для скасування якого
відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від "11" лютого
2014 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
Т.С. Котік

судді:
А.В. Жизневська

Н.М. Малахова

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу Управління Пенсійного
фонду України в м.Бердичеві та
Бердичівському районі Житомирської
області
вул.Л.Карастоянової,29,м.Бердичів,Житоми
рська область,13312

3- відповідачу Фізична
особа-підприємець ОСОБА_4 АДРЕСА_1,13300

- ,