Справа № 369/12084/13-а
Суддя: Троян Н.М.
Дата ухвалення: 2014-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
інстанції: Ковальчук Л.М.
Суддя-доповідач: Троян Н.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді
- Троян Н.М.,

суддів
- Костюк Л.О., Твердохліб В.А.,

за участю секретаря
- Костюченка М.Є.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_2 на постанову
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 15 січня 2014 року
за адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Білогородської сільської ради
Києво-Святошинського району Київської
області про визнання протиправними
дій, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 15
січня 2014 року у задоволені
адміністративного позову відмовлено.

Позивач, не погоджуючись із зазначеною
постановою, подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить суд
скасувати постанову та прийняти нову,
якою позовні вимоги задовольнити в
повному обсязі.

Згідно до частини четвертої ст. 196
Кодексу адміністративного судочинства
України, неприбуття у судове засідання
сторін або інших осіб, які беруть
участь у справі, належним чином
повідомлених про дату, час і місце
апеляційного розгляду, не перешкоджає
судовому розгляду справи.

Відповідно до частини першої ст. 41
Кодексу адміністративного судочинства
України, у разі неявки у судове
засідання всіх осіб, які беруть участь
у справі, чи якщо відповідно до
положень цього Кодексу розгляд справи
здійснюється за відсутності осіб, які
беруть участь у справі (у тому числі при
розгляді справи в порядку письмового
провадження), фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши матеріали справи та
апеляційну скаргу, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Як свідчать матеріали справи, позивач
звернулася до Білогородської
сільської ради з клопотанням та
доданими до нього графічними
матеріалами, стосовно права на
отримання безоплатно у власність
земельної ділянки. У своєму клопотанні
позивач просила визначити та виділити
їй земельну ділянку без погодження,
орієнтовною площею до 0,25 га в межах с.
Білогородка з цільовим призначенням
для будівництва і обслуговування
жилого будинку, господарських будівель
і споруд.

Проте, Рішенням 22 сесії 6 скликання №
351/38 від 29 травня 2013 року Білогородська
сільська рада Києво-Святошинського
району Київської області, розглянувши
звернення ОСОБА_2 про виділення їй
земельної ділянки у власність для
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд в межах села Білогородка,
залишила її клопотання без
задоволення.

Не погодившись з вказаним рішенням
органу місцевого самоврядування,
ОСОБА_2 звернулась до суду. В результаті
чого, рішенням Києво-Святошинського
районного суду від 27 серпня 2013 року
вказане рішення Білогородської
сільської ради № 351/38 від 29 травня 2013
року скасовано та зобов'язано сільську
раду винести на засідання чергової
сесії та розглянути клопотання
позивача.

В подальшому, рішенням 26 сесії шостого
скликання № 404/22 від 17 жовтня 2013 року
Білогородська сільська рада
Києво-Святошинського району Київської
області на виконання постанови
Києво-Святошинського районного суду
від 27 серпня 2013 року щодо повторного
розгляду звернення ОСОБА_2 про
виділення земельної ділянки у
власність для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд в
межах села Білогородка, відповідно до
частини сьомої ст. 118 Земельного
кодексу України, а саме:
невідповідність місця розташування
об'єкта, керуючись Законом України «Про
місцеве самоврядування в Україні», на
черговій сесії сільської ради вирішила
залишити без задоволення звернення
ОСОБА_2 щодо виділення їй у власність
земельної ділянки для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд в
межах села Білогородка.

Вважаючи порушенням своїх прав з боку
органу місцевого самоврядування та з
метою їх відновлення ОСОБА_2 звернулась
за захистом до суду.

Відмовляючи у задоволені позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що клопотання про отримання
безоплатно у власність земельної
ділянки розглянуте відповідачем в
спосіб та порядок передбачений чинним
законодавством України, а
протиправності оскаржуваних позивачем
дій та рішень Білогородської сільської
ради Києво-Святошинського району
Київської області судом не
встановлено.

На думку колегії суддів позиція суду
першої інстанції є вірною з огляду на
наступне.

Предметом даного спору є визнання
незаконними дій та рішення органу
місцевого самоврядування щодо
розгляду звернення громадянина про
надання земельної ділянки в порядку
безоплатної приватизації.

Відповідно до вимог частини першої ст. 3
Земельного кодексу України земельні
відносини регулюються Конституцією
України, цим Кодексом, а також
прийнятими відповідно до них
нормативно-правовими актами.

Стаття 144 Конституції України визначає,
що органи місцевого самоврядування в
межах повноважень, визначених законом,
приймають рішення, які є обов'язковими
до виконання на відповідній території.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні» до
виключної компетенції сільських,
селищних, міських рад належить
відповідно до закону вирішення питань
регулювання земельних відносин.
Зазначені питання вирішуються
відповідно до закону на пленарних
засіданнях ради.

Порядок безоплатної приватизації
земельних ділянок громадянами
визначений статтею 118 Земельного
кодексу України (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин).

Відповідно до частини шостою статті 118
Земельного кодексу України (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) громадяни, зацікавлені
в одержанні безоплатно у власність
земельної ділянки із земель державної
або комунальної власності для ведення
фермерського господарства, ведення
особистого селянського господарства,
ведення садівництва, будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибної ділянки), індивідуального
дачного будівництва, будівництва
індивідуальних гаражів у межах норм
безоплатної приватизації, подають
клопотання до відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування, який передає земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу. У клопотанні
зазначаються цільове призначення
земельної ділянки та її орієнтовні
розміри. До клопотання додаються
викопіювання з кадастрової карти
(плану) або інші графічні матеріали, на
яких зазначено бажане місце
розташування земельної ділянки,
погодження землекористувача (у разі
вилучення земельної ділянки, що
перебуває у користуванні інших осіб) та
документи, що підтверджують досвід
роботи у сільському господарстві або
наявність освіти, здобутої в аграрному
навчальному закладі (у разі надання
земельної ділянки для ведення
фермерського господарства). У разі якщо
земельна ділянка державної власності
розташована за межами населених
пунктів і не входить до складу певного
району, заява подається до Ради
міністрів Автономної Республіки Крим.

Згідно з частиною сьомою статті 118
Земельного кодексу України (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) відповідний орган
виконавчої влади або орган місцевого
самоврядування, який передає земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу розглядає клопотання у
місячний строк і дає дозвіл на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки або надає
мотивовану відмову у його наданні.
Підставою відмови у наданні такого
дозволу може бути лише невідповідність
місця розташування об'єкта вимогам
законів, прийнятих відповідно до них
нормативно-правових актів, генеральних
планів населених пунктів та іншої
містобудівної документації, схем
землеустрою і техніко-економічних
обґрунтувань використання та охорони
земель адміністративно-територіальних
одиниць, проектів землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення
земельної ділянки розробляється за
замовленням громадян суб'єктами
господарювання, що є виконавцями робіт
із землеустрою згідно із законом, у
строки, що обумовлюються угодою сторін.
Частиною другою статті 19 Конституції
України передбачено, що органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Оскільки позивачем не було додано до
заяви про надання земельної ділянки
графічні матеріали із зазначенням
конкретного бажаного місця
розташування земельної ділянки,
колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду
вважає, що ОСОБА_2 порушено порядок
звернення із клопотанням про одержання
безоплатно у власність земельної
ділянки із земель комунальної
власності, визначений в статті 118
Земельного кодексу України, а тому
відповідач, відмовляючи позивачу у
наданні земельної ділянки з цих
підстав, відповідач діяв на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Таким чином, колегія суддів вважає
обґрунтованим висновок суду першої
інстанції щодо не встановлення
протиправності дій відповідачів при
дотриманні порядку розгляду
клопотання про отримання безоплатно у
власність земельної ділянки, оскільки
останніми розглянуто клопотання в
спосіб, порядок та строки, передбачені
чинним законодавством України.

Згідно до частини першої ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судове рішення повинно бути
законним та обґрунтованим.

Відповідно до статті 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом
першої інстанції відповідно до норм
матеріального права, при дотриманні
норм процесуального права, на підставі
повно і всебічно з'ясованих обставин в
справі, підтвердженими доказами, а
доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, суд апеляційної
інстанції підстав для його скасування
не вбачає.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без
задоволення, а постанову
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 15 січня 2014 року -
без змін.

Ухвала апеляційної інстанції за
наслідками її перегляду, набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копії особам, які беруть
участь у справі та може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий суддя:
Н.М. Троян

Судді:
Л.О. Костюк,

В.А. Твердохліб

.

Головуючий суддя
Троян Н.М.

Судді:
Костюк Л.О.

Твердохліб В.А.