Справа № 2а-8830/11
Суддя: Старунський Д.М.
Дата ухвалення: 2014-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2014 року
Справа №
46593/12/9104 Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді -
Старунського Д.М.,

суддів -
Багрія В.М., Кухтея Р.В.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в місті Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в Камінь-Каширському районі
Волинської області на постанову
Камінь-Каширського районного суду
Волинської області від 21 липня 2011 року
по справі за позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
Камінь-Каширському районі Волинської
області про нарахування та стягнення
підвищення до пенсії, -

ВСТАНОВИЛА :

25 червня 2011 року ОСОБА_1 звернувся
до суду з позовом до відповідача про
нарахування та виплату підвищення до
пенсії передбаченого ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» в розмірі 30 % мінімальної пенсії
за віком в межах позовної давності.

Постановою Камінь-Каширського
районного суду Волинської області від
21 липня 2011 року позов задоволено
повністю. Визнано неправомірними дії
управління Пенсійного фонду України в
Камінь-Каширському районі Волинської
області в частині відмови ОСОБА_1 в
нарахуванні та виплаті підвищення до
пенсії. Зобов'язано управління
Пенсійного фонду України в
Камінь-Каширському районі Волинської
області здійснити перерахунок пенсії
ОСОБА_1 та виплатити йому пенсію з
врахуванням підвищення до пенсії як
дитині війни в розмірі 30% мінімальної
пенсії за віком відповідно до ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» за період з 25 грудня 2010
року до настання обставин, з якими
закон пов'язує припинення виплати, з
врахуванням виплачених сум.

Не погоджуючись з прийнятою
постановою, управління Пенсійного
фонду України в Камінь-Каширському
районі Волинської області подало
апеляційну скаргу до Львівського
апеляційного адміністративного суду, в
якій просить скасувати оскаржувану
постанову і прийняти нову, якою
відмовити в задоволенні позовних
вимог.

В апеляційній скарзі апелянт вказує на
те, що судом першої інстанції порушено
норми матеріального та процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Оскільки апеляційну скаргу подано на
постанову суду першої інстанції, яка
прийнята в порядку скороченого
провадження за результатами розгляду
справи, передбаченої п. 2 ч. 1 ст. 1832 КАС
України, суд відповідно до ч. 1 п. 2 ст.197
КАС України розглядає справу в порядку
письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді Львівського
апеляційного адміністративного суду,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення, а постанову
суду без змін з наступних підстав.

Колегія суддів вважає підставними
заявлені вимоги позивача в частині
зобов'язання відповідача нараховувати
і виплачувати підвищення до пенсії в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком
за період з 25 грудня 2010 року до настання
обставин, з якими закон пов'язує
припинення виплати, оскільки дія норм
ст.6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» не була зупинена чи
обмежена іншими нормативними актами.
Статтею 70 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2010 рік»
Кабінету Міністрів України надано
право у 2010 році встановлювати розміри
соціальних виплат, які відповідно до
законодавства визначаються залежно
від розміру мінімальної заробітної
плати, в абсолютних сумах у межах
асигнувань, передбачених за
відповідними бюджетними програмами.
Названа норма передбачає встановлення
в абсолютних сумах розмірів лише тих
виплат, вихідним критерієм розрахунку
яких є розмір мінімальної заробітної
плати. Відповідно її дія не поширюється
на спірні відносини, оскільки розмір
зазначених соціальних виплат згідно із
Законом України «Про соціальний захист
дітей війни» залежить від розміру
мінімальної пенсії за віком. Такі ж
норми були встановлені Законом України
«Про Державний бюджет на 2011 рік». Таким
чином, відповідач у 2010-2011 роках повинен
діяти відповідно до приписів діючої
норми ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни».

Також суд першої інстанції підставно
та обґрунтовано зобов'язав відповідача
продовжувати нарахування і виплату
позивачу підвищення до пенсії
відповідно до ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» на весь
час дії цього Закону, оскільки
визначення кінцевого періоду, за який
необхідно здійснювати перерахунок та
виплату підвищення до пенсії позивачу,
є безпідставним та суперечить самій
правовій природі інституту
призначення, перерахунку та виплати
пенсії.

Колегія суддів також вважає за
необхідне зазначити про те, що
відсутність бюджетного фінансування
на виплату, передбачених Законом
України «Про соціальний захист дітей
війни», підвищення до пенсії не може
бути причиною невиконання відповідним
суб'єктом владних повноважень
покладених на нього зобов'язань,
оскільки реалізація особою права, що
пов'язане з отриманням бюджетних
коштів, яке базується на спеціальних та
чинних на час виникнення спірних
правовідносин нормативно-правових
актах національного законодавства, не
може бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань (рішення
Європейського суду з прав людини у
справі "Кечко проти України").

Положення ч.3 ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», на думку колегії суддів
не є перешкодою для застосування даної
величини (мінімального розміру пенсії
за віком) до обрахування інших пенсій
чи доплат пов'язаних з мінімальною
пенсією за віком, оскільки чинним
законодавством не встановлено іншого
крім передбаченого ч.1 цієї статті
мінімального розміру пенсії за віком, а
тому доводи апелянта в цій частині є
необґрунтованими.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до переконання про
підставність заявлених позовних вимог
в частині зобов'язання відповідача
провести нарахування та виплату на
користь позивача підвищення до пенсії
за період з 25 грудня 2010 року до настання
обставин, з якими закон пов'язує
припинення виплати, у відповідності до
заявлених вимог.

Оскільки функції з призначення,
нарахування та виплати пенсії позивачу
здійснює Пенсійний фонд України в
особі управління Пенсійного фонду
України в Камінь-Каширському районі
Волинської області, обов'язок щодо
нарахування і виплати спірної допомоги
правильно покладено на відповідача у
справі.

Достатніх правових підстав чи
застережень щодо неможливості
підвищення пенсії позивача у
передбаченому ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» розмірі
колегія суддів не вбачає.

Беручи до уваги, що правові положення,
які передбачають виплату підвищення до
пенсії особам, на яких поширюється дія
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» є чинними, а позивач
належить до вказаної групи осіб і має
право на її отримання, органи державної
влади не можуть свідомо зменшувати
розмір такої допомоги.

З огляду на викладене, колегія суддів
приходить до висновку про те, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи, ухвалив законне та
обґрунтоване судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду, а тому підстав для його
скасування немає.

Керуючись ст. 195, ст. 196, ч.1 ст.197, п.1 ч.1
ст.198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.206, ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Камінь-Каширському районі Волинської
області залишити без задоволення, а
постанову Камінь-Каширського
районного суду Волинської області від
21 липня 2011 року по адміністративній
справі № 2а-8830/11 - без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною
та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Д.М. Старунський

Судді:
В.М. Багрій

Р.В. Кухтей