Справа № К/9991/24417/11-С
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2014-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2014 року
м. Київ К/9991/24417/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого судді - Черпіцької
Л.Т.Суддів -Розваляєвої Т.С. Маслія
В.І.провівши попередній розгляд
адміністративної справиза касаційною
скаргоюЧернігівського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету
Українинапостанову Чернігівського
окружного адміністративного суду
22.07.2009р. та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
20.01.2011р.у справі№ 2а-10077/09/2570за
позовомВАТ "Чернігівське обласне
підприємство автобусних станцій
17499"доЧернігівського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету
Українипроскасування рішення

ВСТАНОВИЛА:

ВАТ «Чернігівське обласне
підприємство автобусних станцій 17499»
звернулось з позовом до Чернігівського
обласного територіального відділення
Антимонопольного комітету України в
особі адміністративної колегії про
визнання протиправним та скасування
рішення від 10.06.2009р. №03-рш (справа
№02-05/03-2008) про порушення законодавства
про захист економічної конкуренції ВАТ
«Чернігівське обласне підприємство
автобусних станцій 17499» і накладення
штрафу.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що оскаржуване рішення є
необґрунтованим та таким, що порушує
права та законні інтереси позивача.

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду 22.07.2009р.,
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
20.01.2011р., позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись з постановою
Чернігівського окружного
адміністративного суду 22.07.2009р. та
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду 20.01.2011р.
Чернігівське обласне територіальне
відділення Антимонопольного комітету
України звернулась з касаційною
скаргою, у якій, посилаючись на те, що
при прийнятті зазначених судових
рішень було порушено норми
матеріального та процесуального права,
просить їх скасувати та прийняти нове
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, 10.06.2009 відповідачем прийнято
рішення про порушення законодавства
про захист економічної конкуренції ВАТ
«Чернігівське обласне підприємство
автобусних станцій 17499» і накладення
штрафу, а саме: визнано, що позивач
займав монопольне становище на ринку
послуг із залучення додаткових
автобусів на маршрутах загального
користування за результатами
діяльності у 2007 та 2008 роках в межах
Чернігівської області як такого, що не
мало на зазначену ринку жодного
конкурента, з часткою 100%; визнано, що
дії позивача щодо залучення до
перевезення пасажирів на додаткових
рейсах по маршруту м. Чернігів - м.
Корюківка у листопаді-грудні 2007 року
інших перевізників, які не є
переможцями конкурсу на даному
маршруті, без офіційної відмови
перевізника, що обслуговує регулярні
рейси та без повідомлення замовника
регулярних перевезень, є порушенням,
передбаченим пунктом 2 статті 50,
частиною першою статті 13 Закону
України «Про захист економічної
конкуренції», у вигляді зловживання
монопольним становищем на ринку послуг
із залучення додаткових автобусів на
маршрутах загального користування,
шляхом ущемлення інтересів суб'єкта
господарювання, яке було б неможливим
за умов існування значної конкуренції
на цьому ринку; на підставі ст. 52 Закону
України «Про захист економічної
конкуренції», накладено на позивача
штраф у розмірі 10 000,00 (десять тисяч)
гривень; зобов'язано позивача в
подальшому при здійсненні
господарської діяльності
дотримуватись вимог законодавства про
захист економічної конкуренції.

Відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України
«Про Антимонопольний комітет України»
Антимонопольний комітет України є
державним органом із спеціальним
статусом, метою діяльності якого є
забезпечення державного захисту
конкуренції у підприємницькій
діяльності та у сфері державних
закупівель, а його основним завданням
визначено участь у формуванні та
реалізації конкурентної політики,
зокрема, в частині здійснення
державного контролю за дотриманням
законодавства про захист економічної
конкуренції на засадах рівності
суб'єктів господарювання перед законом
та пріоритету прав споживачів,
запобігання, виявлення і припинення
порушень законодавства про захист
економічної конкуренції; контролю за
концентрацією, узгодженими діями
суб'єктів господарювання та
регулюванням цін (тарифів) на товари, що
виробляються (реалізуються) суб'єктами
природних монополій; сприяння розвитку
добросовісної конкуренції; здійснення
контролю щодо створення конкурентного
середовища та захисту конкуренції у
сфері державних закупівель.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про
Антимонопольний комітет України» для
реалізації завдань, покладених на
Антимонопольний комітет України, в
Автономній Республіці Крим, областях,
містах Києві і Севастополі утворюються
територіальні відділення
Антимонопольного комітету України,
повноваження яких визначаються
Комітетом у межах його компетенції.
Територіальне відділення
Антимонопольного комітету України
очолює голова територіального
відділення.

Як вбачається із ч.3 ст.121 цього ж Закону
адміністративна колегія
територіального відділення
Антимонопольного комітету України є
колегіальним органом Антимонопольного
комітету, утворюється та очолюється
головою територіального відділення
Антимонопольного комітету України з
числа керівних працівників
територіального відділення у складі не
менше ніж три особи цього
територіального відділення. Рішення
адміністративної колегії
територіального відділення
Антимонопольного комітету України
приймається від імені територіального
відділення Антимонопольного комітету
України.

Відповідно до п.3 Положення «Про
територіальне відділення
Антимонопольного комітету України»,
затвердженого розпорядженням Голови
Комітету від 23.02.2001 № 32-р та
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 30.03.2001 за № 291/5482, у
сфері здійснення контролю за
дотриманням законодавства про захист
економічної конкуренції відділення
має такі повноваження, зокрема:
розглядати заяви і справи про
порушення законодавства про захист
економічної конкуренції та проводити
розслідування за цими заявами і
справами; перевіряти суб'єкти
господарювання щодо дотримання ними
вимог законодавства про захист
економічної конкуренції та під час
проведення розслідувань за заявами і
справами про порушення законодавства
про захист економічної конкуренції;
приймати передбачені законодавством
про захист економічної конкуренції
розпорядження та рішення за заявами і
справами, надавати висновки щодо
кваліфікації дій відповідно до
законодавства про захист економічної
конкуренції; проводити дослідження
ринку, визначати межі товарного ринку,
а також становище, у тому числі
монопольне (домінуюче), суб'єктів
господарювання на цьому ринку та
приймати відповідні рішення
(розпорядження).

Статтею 14 Закону України «Про
Антимонопольний комітет України»
встановлено, що до повноважень
адміністративної колегії
територіального відділення
Антимонопольного комітету України
віднесено, в тому числі: розглядати
заяви і справи про порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції; проводити розслідування
або дослідження за цими заявами і
справами; приймати передбачені
законодавством про захист економічної
конкуренції розпорядження та рішення,
надавати попередні висновки стосовно
узгоджених дій; проводити дослідження
ринку, визначати межі товарного ринку,
а також становище, в тому числі
монопольне (домінуюче), суб'єктів
господарювання на цьому ринку та
приймати відповідні рішення
(розпорядження).

Правові засади підтримки та захисту
економічної конкуренції, обмеження
монополізму в господарській
діяльності визначаються Законом
України «Про захист економічної
конкуренції».

Згідно ст.1 даного Закону економічна
конкуренція визначається як змагання
між суб'єктами господарювання з метою
здобуття завдяки власним досягненням
переваг над іншими суб'єктами
господарювання, внаслідок чого
споживачі, суб'єкти господарювання
мають можливість вибирати між кількома
продавцями, покупцями, а окремий
суб'єкт господарювання не може
визначати умови обороту товарів на
ринку.

Відповідно до ст. 12 цього Закону суб'єкт
господарювання займає монопольне
(домінуюче) становище на ринку товару,
якщо: на цьому ринку у нього немає
жодного конкурента; не зазнає значної
конкуренції внаслідок обмеженості
можливостей доступу інших суб'єктів
господарювання щодо закупівлі
сировини, матеріалів та збуту товарів,
наявності бар'єрів для доступу на ринок
інших суб'єктів господарювання,
наявності пільг чи інших обставин.
Монопольним (домінуючим) вважається
становище суб'єкта господарювання,
частка якого на ринку товару перевищує
35 відсотків, якщо він не доведе, що
зазнає значної конкуренції.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про
автомобільний транспорт» відносини
автомобільного перевізника, що
здійснює перевезення пасажирів на
автобусних маршрутах загального
користування, із власниками
автостанцій визначаються договором.
Предметом договору автомобільного
перевізника, що здійснює перевезення
пасажирів на автобусних маршрутах
загального користування, з власниками
автостанцій є надання послуг та
виконання робіт, пов'язаних з
відправленням і прибуттям пасажирів.

В силу ст. 28 цього ж Закону на
автостанціях забезпечується: прийом та
відправлення автобусів і пасажирів;
організація продажу квитків населенню;
диспетчерське управління і
регулювання руху автобусів; контроль
екіпіровки та санітарного стану
автобусів, дорожньої документації
водіїв та дотримання визначеного
режиму роботи підприємств, установ і
організацій, розташованих на їх
території; організація побутового
обслуговування пасажирів і водіїв.

У ст. 36 Закону України «Про
автомобільний транспорт» наведено
перелік обов'язкових автостанційних
послуг, відповідно до якої автостанції
надають пасажирам послуги, пов'язані
з їх проїздом автобусними
маршрутами загального користування, а
автомобільним перевізникам, які
здійснюють перевезення пасажирів на
договірних умовах, - послуги, пов'язані
з відправленням та прибуттям автобусів
згідно з розкладом руху.

До обов'язкових послуг, що повинні
надаватися автостанціями пасажирам,
належать: продаж квитків; користування
приміщеннями для чекання поїздки,
облаштованими місцями для сидіння;
можливість користування громадськими
вбиральнями; інформування щодо
розкладу руху автобусів та
вартості поїздки.

До обов'язкових послуг, що повинні
надаватися автостанціями
автомобільному перевізнику, належать:
продаж квитків; організація прибуття
та відправлення автобуса з
облаштованих платформ; інформування
водія щодо умов дорожнього руху на
маршруті.

Порядок визначення монопольного
(домінуючого) становища суб'єктів
господарювання встановлюється
Методикою визначення монопольного
(домінуючого) становища суб'єктів
господарювання на ринку, затвердженої
розпорядженням Антимонопольного
комітету України від 05.03.2002 №49-р,
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 01.04.2002 за №317/6605 (із змінами), яка
призначена для аналізу діяльності
суб'єктів господарювання, груп
суб'єктів господарювання та споживачів
з виробництва, реалізації, придбання
товарів, надання послуг, виконання
робіт на загальнодержавних та
регіональних ринках.

Підпункт 2.1. пункту 2 вказаної Методики
містить перелік можливих дій для
визначення монопольного (домінуючого)
становища суб'єктів господарювання, а
тому є диспозитивною нормою.
Застосування цього переліку залежить
від конкретного порушення
конкурентного законодавства та
включає як структурні, так і
поведінкові показники, що
характеризують стан конкуренції на
ринку.

Відповідно до зазначеної вище
методики, а саме п.10: установлення
монопольного (домінуючого) становища
суб'єкта (суб'єктів) господарювання
включає такі дії:

визначення частки суб'єкта
господарювання, сукупна частка кількох
суб'єктів господарювання, яким
належать найбільші частки на ринку
(відповідно п'яти, чотирьох, трьох або
двох).

установлення перевищення часткою
суб'єкта господарювання, сукупною
часткою кількох суб'єктів
господарювання, яким належать
найбільші частки на ринку, кількісних
показників, які передбачені статтею 12
Закону,

спростування (при потребі) доводів
відповідача (відповідачів), щодо
відсутності монопольного (домінуючого)
становища на ринку.

Як вбачається з матеріалів справи, ВАТ
«ЧОПАС-17499» та ФОП ОСОБА_4 взагалі не є
конкурентами, тим більш на товарному
ринку чи ринку послуг.

Залучення додаткових автобусів на
маршруті загального користування
Чернігів/Корюківка здійснювалось ВАТ
«ЧОПАС 17499» через невиконання ФОП
ОСОБА_4 умов договору про сумісну
діяльність, пов'язану з
обслуговуванням пасажирів автомобілів
транспортом. При чому обов'язок
укладання такого договору передбачено
ст. 32 Законом України «Про
автомобільний транспорт»,.

Так, відносини автомобільного
перевізника, що здійснює перевезення
пасажирів на автобусних маршрутах
загального користування, із власниками
автостанцій визначаються договором.

Предметом договору автомобільного
перевізника, що здійснює перевезення
пасажирів на автобусних маршрутах
загального користування, з власниками
автостанцій є надання послуг та
виконання робіт, пов'язаних з
відправленням і прибуттям пасажирів.

Власники автостанцій зобов'язані
укласти договір з автомобільним
перевізником, що здійснює перевезення
пасажирів на автобусних маршрутах
загального користування, тільки за
наявності в нього договору із органами
виконавчої влади та органами місцевого
самоврядування про організацію
перевезення на автобусних маршрутах
загального користування чи дозволу
органів виконавчої влади та органів
місцевого самоврядування на
обслуговування маршрутів загального
користування, що пролягають через цю
автостанцію.

Відправлення чи прибуття автобусів
приміських, міжміських та міжнародних
автобусних маршрутів загального
користування здійснюється тільки з
автостанцій, а в разі їх відсутності -
із зупинок, передбачених розкладом
руху.

Згідно ст. 36 Закону України «Про
автомобільний транспорт» автостанції
надають пасажирам послуги, пов'язані з
їх проїздом автобусними маршрутами
загального користування, а
автомобільним перевізникам, які
здійснюють перевезення пасажирів на
договірних умовах, - послуги, пов'язані
з відправленням та прибуттям автобусів
згідно з розкладом руху.

На виконання цих норм ВАТ «ЧОПАС -17499»
здійснювалось забезпечення дотримання
права пасажира на відправлення у
визначений час по визначеному
маршруту, незалежно від фактів
порушення перевізником умов договору
про сумісну діяльність, пов'язану з
обслуговуванням пасажирів
автомобільним транспортом від 04.06.2003р.
№ 188.

При цьому, ФОП-ОСОБА_4 не подавав свої
автобуси для перевезення пасажирів,
відміняв рейси, які зобов'язався
виконувати, а також з 16.00 завантажував
свої автобуси поза межами автостанції
«Чернігів-1», чим завдавав ВАТ «ЧОПАС»
матеріальних збитків. У зв'язку з
наведеним, ВАТ «ЧОПАС 17499» не могло
забезпечити подання автобусів для
перевезення пасажирів іншим чином ніж
подання автобусів інших перевізників.

Про неналежне виконання перевізником
ФОП ОСОБА_4 своїх обов'язків за
договором про сумісну діяльність,
пов'язану з обслуговуванням пасажирів
автомобільним транспортом від 04.06.2003 №
188 свідчать копії листів позивача на
адресу Міністерства транспорту та
зв'язку України, Територіального
управління Головної державної
інспекції на автомобільному
транспорті в Чернігівській області,
Чернігівського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України, та
ін.

Відповідачем було отримано відповідь
від Міністерства транспорту та зв'язку
України, відповідно до якої ФОП ОСОБА_4
попереджено, про те що в разі
повторного порушення умов Дозволу на
право обслуговування пасажирів на
автобусному маршруті Київ-Корюківка,
дозвіл буде анульовано, а рейси
передані на виконання іншому
перевізнику в установленому порядку.
Згідно відповіді Територіального
управління Головавтотрансінспекції в
Чернігівській області було проведено
перевірку діяльності ФОП ОСОБА_4, було
виявлені порушення законодавства про
автомобільний транспорт, про що
складені акти перевірок додержання
вимог законодавства про автомобільний
транспорт під час виконання перевезень
пасажирів.

Слід зазначити, що дії ВАТ «ЧОПАС-17499»
щодо залучення додаткових автобусів
покладено виключно на виконання своїх
обов'язків щодо організації перевезень
пасажирів автомобільним транспортом
та надання пасажирам відповідних і
належних послуг, забезпечення
організації своєчасного відправлення
пасажира (громадянина) з автостанції,
згідно встановленого розкладу руху, за
затвердженими замовником
(Чернігівською обласною державною
адміністрацією) маршрутом.

Здатність Товариства визначати чи
суттєво впливати на умови обороту
товару ринку, не допускати, усувати,
обмежувати конкуренцію спростовується
п. 115 Правил надання послуг
пасажирського автомобільного
транспорту, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України від 18.02.1997 №
176, згідно яких перевізники відповідно
до укладених договорів здійснюють
продаж квитків через автостанції,
агентства з продажу квитків та або
самостійно.

Окрім того, відповідачем не надано
належно допустимих доказів на
підтвердження того, що позивач має
здатність не допускати, усувати чи
обмежувати конкуренцію завдяки своїй
ринковій владі, обмежувати
конкурентоспроможність інших
суб'єктів господарювання та не зазнає
значної конкуренції.

Враховуючи наведене, колегія суддів
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій про
необґрунтованість рішення
Адміністративної колегії
Чернігівського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України від
10.06.2009 № 03-рш «Про порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції ВАТ «Чернігівське обласне
підприємство автобусних станцій 17499» і
накладення штрафу».

За таких обставин судова колегія
дійшла висновку, що судами попередніх
інстанцій повно і правильно
встановлені фактичні обставини справи,
характер правовідносин сторін і вірно
застосовані до них норми матеріального
права.

Згідно із ст. 220 КАС України суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

З огляду на викладене, судова колегія
вважає касаційну скаргу
безпідставною, та такою, що не підлягає
задоволенню.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Чернігівського
обласного територіального відділення
Антимонопольного комітету України
відхилити, а постанову Чернігівського
окружного адміністративного суду
22.07.2009р. та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
20.01.2011р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
особам, які беруть участь у справі та
може бути переглянута в порядку ст.ст.
235-2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: