Справа № 2-а-1551/11/0214
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2014-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2-а-1551/11/0214
Головуючий у 1-й інстанції: Кащук А.С.
Суддя-доповідач: Драчук Т. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Драчук Т. О.

суддів: Залімського І. Г. Сапальової
Т.В.

при секретарі: Александровій К.В.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_2

представника позивача - Савчука М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Управління праці та соціального
захисту населення Літинської районної
державної адміністрації на постанову
Літинського районного суду Вінницької
області від 01 листопада 2011 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до Управління праці та
соціального захисту населення
Літинської районної державної
адміністрації про виплату допомоги на
оздоровлення , -

В С Т А Н О В И В :

26.09.2011 року позивач - ОСОБА_2 звернувся
до Літинського районного суду
Вінницької області з адміністративним
позовом до Управління праці та
соціального захисту населення
Літинської районної державної
адміністрації про стягнення
недоплаченої допомоги на оздоровлення.

Постановою Літинського районного суду
Вінницької області від 01.11.2011 року
адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, відповідач звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову Літинського
районного суду Вінницької області від
01.11.2011 року та закрити провадження у
справі.

В судовому засіданні позивач та його
представник заперечили проти доводів
апеляційної скарги, решта сторін в
судове засідання не з'явились, хоча
вони були належним чином повідомлені
про дату час і місце судового
засідання.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши доводи апеляційної скарги
наявними в матеріалах справи
письмовими доказами, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначенні та закріплені в
Законі України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач є учасником ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС і має статус
учасника ліквідації наслідків аварії
на ЧАЕС І категорії ІІ групи
інвалідності.

Відповідач не виплачував позивачу
повну суму компенсації на
оздоровлення, при цьому керувався ст. 95
Конституції України, ст 71 Закону
України "Про Державний бюджет України
на 2009 рік" та постановою Кабінету
Міністрів України № 562.

Статтею 48 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" від 28.02.1991 р. № 796-ХІІ
учаснику ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС 2 категорії
передбачена щорічна допомога на
оздоровлення у розмірі 5 мінімальних
заробітних плати. Розмір мінімальної
заробітної плати визначається на
момент виплати.

Колегія суддів зазначає, що
вищевикладені приписи статті 48 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", є діючими,
та на час спірних правовідносин не
зупинялись та не змінювались іншими
нормативно-правовими актами.

Разом з цим, Постановою КМУ № 562 від
12.07.2005 року, всупереч Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" (яким
встановлено розмір щорічної допомоги
як величину, кратну до розміру
мінімальної заробітної плати,
визначеної Законом на час здійснення
виплати) встановлено конкретні розміри
такої допомоги в твердій грошовій сумі
й, зокрема, учаснику ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
2 категорії - 120 гривень.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
визначено, що органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 9 КАС
України, суд при вирішення справи
керується принципом законності,
відповідно до якого вирішує справи
відповідно до Конституції та законів
України, а також міжнародних договорів,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України.

Тому, виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над урядовими
нормативними актами, при вирішенні
даного спору підлягають застосуванню
ст. 48 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" та Закон України "Про
Державний бюджет України на 2011 рік",
якими встановлено розмір мінімальної
заробітної плати на 2011 рік.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що відповідач при виплаті
позивачу щорічної допомоги на
оздоровлення, діяв в порушення вимог
статті 48 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" та здійснив виплатив суму
меншу, ніж встановлено Законом України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" та Законом
України "Про Державний бюджет України
на 2011 рік", що призвело до порушення
прав позивача.

При цьому, апеляційна інстанція не може
погодитися з висновками суду щодо
зобов'язання відповідача здійснити
нарахування та виплату позивачу
грошової допомоги за 2008-2010 роки.

Так, відповідно до частини 2 статті 99
КАС України для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до статті 100 КАС України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку.

У зв`язку зі зверненням позивача до
суду 26.09.2011 року колегія суддів вважає
за необхідне позовні вимоги позивача
за період з 01.01.2008 року по 31.01.2010 року,
залишити без розгляду.

Крім того, суд першої інстанції вийшов
за межі позовних вимог задовольнивши
позовні вимоги за період з 2008 року, адже
позивач такої вимоги не ставив. До того
ж в своєму рішенні суд першої інстанції
не обгрунтував такої необхідності.

Відповідно до ст.ст. 11, 99 КАС України,
права позивача на одержання щорічної
грошової допомоги на оздоровлення
підлягають захисту за 2011 рік.

На підставі викладеного, судова
колегія приходить до висновку, що суд
першої інстанції не дав належної
оцінки вказаним обставинам та зібраним
по справі доказам, не правильно
застосував норми матеріального права,
у зв'язку із чим, ухвалив рішення, яке
підлягає скасуванню в цій частині.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України,
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є порушення
норм матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання, а так
само розгляд і вирішення справи
неповноважним судом; участь в
ухваленні постанови судді, якому було
заявлено відвід на підставі обставин,
які викликали сумнів у
неупередженості судді, і заяву про його
відвід визнано судом апеляційної
інстанції обґрунтованою; ухвалення чи
підписання постанови не тим суддею,
який розглянув справу.

З огляду на викладене, суд апеляційної
інстанції відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198, п.
4 ч. 1 ст. 202 КАС України, за наслідками
розгляду апеляційної скарги на
постанову суду першої інстанції
вирішив скасувати в частині
задоволення позовних вимог поза межами
строку звернення до суду, в цій частині
та прийняти нову постанову про відмову
в задоволенні цих позовних вимог, в
решті постанову суду першої інстанції
залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207,
212, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Літинської районної державної
адміністрації задовольнити частково .

Постанову Літинського районного суду
Вінницької області від 01 листопада
2011 року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Управління праці та
соціального захисту населення
Літинської районної державної
адміністрації про виплату допомоги на
оздоровлення, - скасувати в частині
задоволення позову за 2008 - 2010 роки та в
цій частині адміністративний позов
ОСОБА_2 поданий поза межами строку на
звернення до суду, тобто за період з
01.01.2008 року по 31.01.2010 року, залишити без
розгляду .

В решті постанову Літинського
районного суду Вінницької області
залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили в
порядку та в строки, передбачені ст. ст.
212, 254 КАС України.

Головуючий
Драчук Т. О.

Судді
Залімський І. Г.

Сапальова Т.В.