Справа № 826/1770/13-а
Суддя: Мороз В.Ф.
Дата ухвалення: 2014-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" квітня 2014 р. м. Київ
К/800/45160/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Головуючого: судді Мороза В.Ф.

Суддів: Донця О.Є.

Логвиненка А.О.

здійснивши попередній розгляд
касаційної скарги Національної
комісії, що здійснює державне
регулювання у сфері комунальних
послуг на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
10.04.2013 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 15.08.2013 року у справі

за позовом публічного акціонерного
товариства «Київенерго» (надалі -
товариство)

до Національної комісії, що здійснює
державне регулювання у сфері
комунальних послуг України (далі -
Національна комісія)

про визнання нечинним акту,-

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року товариство звернулось
з позовом про визнання нечинним
пункту 2.6 та підпункту 5.3.3 пункту 5.3
Ліцензійних умов провадження
господарської діяльності з постачання
теплової енергії, затверджених
постановою Національної комісії, що
здійснює державне регулювання у сфері
комунальних послуг України №278 від
10.08.2012 року (надалі -Ліцензійні умови). В
обґрунтування позову вказало на те, що
встановлюючи у оскаржуваних пунктах
відповідні вимоги, відповідач
перевищив надані повноваження та діяв
усупереч закону.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва
від 10.04.2013 року, залишеною без змін
ухвало Київського апеляційного
адміністративного суду від 15.08.2013 року
позов задоволено. Визнано нечинним
пункт 2.6 та підпункт 5.3.3 пункту 5.3
Ліцензійних умов провадження
господарської діяльності з постачання
теплової енергії, затверджених
постановою Національної комісії, що
здійснює державне регулювання у сфері
комунальних послуг України №278 від
10.08.2012 року. Задовольняючи позов суди
попередніх інстанцій виходили з того,
що відкриття ліцензіатами поточних
рахунків зі спеціальним режимом
використання та зарахування виключно
на такі рахунки плати за теплову
енергію від усіх категорій споживачів,
до чого зобов'язувались останні
відповідними положеннями ліцензійних
умов, суперечить закону.

Не погодившись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, відповідач
звернувся з касаційною скаргою, у якій,
посилаючись на порушеннями судами норм
матеріального та процесуального права,
просить їх скасувати та прийняти нове
про відмову в задоволенні позову.
Вважає, що затверджуючи відповідні
положення Ліцензійних умов відповідач
діяв у межах повноважень.

Перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів вважає, що вона
задоволенню не підлягає.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що постановою
Національної комісії від 10.08.2012 року
№278 було затверджено Ліцензійні умови
провадження господарської діяльності
з постачання теплової енергії.

Вказані Ліцензійні умови встановлюють
організаційні, технологічні,
кваліфікаційні та спеціальні
(особливі) вимоги провадження
господарської діяльності з постачання
теплової енергії та є обов'язковими для
суб'єктів господарювання незалежно від
їх організаційно-правової форми та
форми власності, які провадять (мають
намір правдити) діяльність з
постачання теплової енергії.

Позивач здійснює діяльність з
постачання теплової енергії
відповідно до ліцензії від 14.09.2012 року
№306, виданої Національною комісією,
отже є суб'єктом відносин, на які
поширюється дія постанови №278.

Пунктом 2.6. Ліцензійних умов
встановлено, що плата за теплову
енергію від усіх категорій споживачів
зараховується виключно на поточні
рахунки зі спеціальним режимом
використання, що відкриваються в
уповноваженому банку в порядку,
визначеному чинним законодавством
України. А відповідно до підпункту 5.3.3
пункту 5.3 Ліцензійних умов ліцензіата
зобов'язано відкрити в уповноваженому
банку поточний рахунок зі спеціальним
режимом використання для зарахування
коштів, що надходять як плата за
теплову енергію від споживачів.

Частиною першою статті 6 Закону України
«Про державне регулювання у сфері
комунальних послуг» до компетенції
Національної комісії віднесено у тому
числі розроблення та затвердження
ліцензійних умов.

Статтею 1 Закону України «Про
теплопостачання», яким встановлено
поняття та сфера застосування поточних
рахунків зі спеціальним режимом у
діяльності з теплопостачання,
передбачено, що поточні рахунки із
спеціальним режимом використання для
проведення розрахунків за
інвестиційними програмами - це рахунки
суб'єктів господарювання у сфері
централізованого теплопостачання,
призначені для накопичення та
використання коштів виключно для
виконання інвестиційних програм у
зазначеній сфері.

Відповідно до статті 26-1 цього Закону
суб'єкти господарювання у сфері
теплопостачання для проведення в
установленому законодавством порядку
розрахунків за інвестиційними
програмами відкривають спеціальні
рахунки. На зазначені рахунки суб'єкти
господарювання перераховують кошти в
обсязі, передбаченому в установлених
тарифах для виконання інвестиційних
програм у сфері теплопостачання.
Порядок зарахування коштів на
спеціальний рахунок, використання
зазначених коштів і здійснення
контролю за їх витрачанням
встановлюється Кабінетом Міністрів
України. Суб'єкти господарювання у
сфері теплопостачання - власники
спеціальних рахунків зобов'язані
використовувати кошти, що перебувають
на таких рахунках, виключно для
виконання інвестиційних програм.
Використання зазначених коштів у
будь-яких інших цілях забороняється.

Відсутність інших передбачених
законом підстав для зарахування
коштів на рахунки зі спеціальним
режимом використання та їх відкриття
дало підстави судам попередніх
інстанцій для висновку про те, що
відповідач діяв не у межах
встановлених законом повноважень.

У справах про оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють їх на відповідність
вимогам частини 3 статті 2 КАС України.

При цьому, обов'язок доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності відповідно до частини 2
статті 71 КАС України покладається на
суб'єкта владних повноважень, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову.

Оскаржувані положення Ліцензійних
умов перевірені судами на їх
відповідність вимогам частини 3 статті
2 КАС України, а оскільки позивач є
учасником відносин, у яких вони
підлягають застосуванню, зроблено
обґрунтований висновок про наявність
у позивача права їх оскаржити.

Доводи касаційної скарги та аналіз
оскаржуваного рішення та матеріалів
справи не дають підстав вважати, що
судом апеляційної інстанції при
прийнятті цього рішення були порушені
норми матеріального чи процесуального
права.

Згідно ст. 224 КАС України суд касаційної
інстанції залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судове рішення - без
змін, якщо визнає, що суд не допустив
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судового рішення чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Національної комісії,
що здійснює державне регулювання у
сфері комунальних послуг залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
10.04.2013 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 15.08.2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через 5
днів після направлення її копії особам,
які беруть участь у справі і може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав передбачених ст.ст. 237-239
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Судді В.Ф. Мороз О.Є. Донець А.О.
Логвиненко