Справа № 807/298/14
Суддя: Іванчулинець Д.В.
Дата ухвалення: 2014-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 лютого 2014 рокум. Ужгород№ 807/298/14

Закарпатський окружний
адміністративний суд

у складі: головуючого - судді
Іванчулинця Д.В.,

з участю секретаря судового засідання -
Гринюка І.В..,

з участю сторін, які беруть участь у
справі :

прокурора - Гребник І.А.,

представника відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань у
приміщенні Закарпатського окружного
адміністративного суду
адміністративну справу за позовною
заявою прокурора міста Мукачево до
Мукачівської міської ради
Закарпатської області про визнання
протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до статті 160 частини 3 КАС
України 18 лютого 2014 року було
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови. Повний текст
постанови виготовлено та підписано 24
лютого 2014 року.

Прокурор міста Мукачево звернувся до
Закарпатського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Мукачівської міської ради
Закарпатської області про визнання
протиправним та скасування рішення 53
позачергової сесії VI скликання
Мукачівської міської ради № 1031 від
25.01.2014 року "Про суспільно - політичну
ситуацію в Україні". В обґрунтування
позовних вимог позивачем зазначено, що
прокуратурою проведено перевірку у
порядку нагляду за додержанням і
застосуванням законів в Мукачівській
міській раді Закарпатської області.
Так, у ході перевірки встановлено, що
відповідачем прийнято рішення від
25.01.2014 року № 1031 «Про суспільно -
політичну ситуацію в Україні». На думку
прокурора, таке рішення не
узгоджується з положеннями
Конституції України та нормами Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні», ЗУ «Про доступ до публічної
інформації», оскільки, приймаючи
оскаржуване рішення, міська рада
вийшла за межі повноважень, наданих
органам місцевого самоврядування.
Прокурором, зокрема, зазначено, що
міська рада не є органом, який здійснює
контроль за діяльністю Президента
України та Кабінету Міністрів Украйни
і відповідно не може направляти до
Президента звернення про відставку
Уряду. Приймаючи оскаржуване рішення
міська рада вирішила питання, які
перебувають за межами наданих
законодавством повноважень місцевого
значення, при цьому надала оцінку
діяльності Президента України,
Кабінету Міністрів України та
правоохоронних органів, що є
прерогативою виключно Президента
України та Верховної Ради України.
Відтак, позивач вважає вказане рішення
незаконним та просить суд скасувати
його у судовому порядку.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав
повністю та просили суд даний
адміністративний позов задовольнити
повністю з підстав викладених у
позовній заяві.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, свої заперечення
проти позову суду не надав, хоча про
дату, час і місце розгляду справи
повідомлявся належним чином, про що
свідчить підтвердження про надіслання
повістки факсимільярним
зв'язком.(а.с.24), а тому, на підставі ст. 128
КАС України справу розглянуто без його
участі.

Дослідивши подані документи та
матеріали справи, заслухавши доводи та
пояснення представника позивача,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд приходить
до наступних висновків.

Так, як вбачається з матеріалів справи
та встановлено в ході судового
розгляду даної справи на 53
позачерговій сесії VI скликання
Мукачівської міської ради
Закарпатської області прийнято
рішення від 25.01.2014 року № 1031 «Про
суспільно - політичну ситуацію в
Україні», відповідно до якого рада
вирішила підтримати пропозиції
народного депутата України від міста
Мукачево В.Балоги, які стосуються
проведення позачергової сесії
Верховної Ради України для вирішення
суспільно-політичної ситуації в
Україні та звернутися до Президента
України з вимогою про відставку
чинного уряду та утворення нового,
звільнення всіх затриманих активістів
та політичних в'язнів, оголошення ПУ
політичного рішення про припинення
кримінального переслідування
активістів.

З преамбули вищенаведеного рішення
вбачається, що воно прийнятно у зв'язку
з різким загостренням
суспільно-політичної ситуації в
Україні, що викликало глибоку
стурбованість та занепокоєння у
мешканців міста Мукачево.

Як встановлено судом вході судового
розгляду даної справи, прокурором м.
Мукачево, за наслідками виявлених під
час перевірки порушень закону, без
внесення подання, вважаючи рішення
відповідача від 25.01.2014 № 1031 «Про
суспільно - політичну ситуацію в
Україні» незаконним та таким, що
суперечить вимогам чинного
законодавства, порушує конституційні
засади місцевого самоврядування,
прокурор м. Мукачево звернувся до суду
із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним
правовідносинам, що виникли між
сторонами, суд вважає за необхідне
зазначити наступне.

Так, повноваження позивача на
звернення до суду, при нагляді ним за
додержанням і застосуванням законів,
зокрема, відповідністю актів, які
видаються всіма органами,
підприємствами, установами,
організаціями та посадовими особами,
вимогам Конституції України та чинним
законам визначено пунктом 9 розділу XV
«Перехідні положення» Конституції
України та Закону України «Про
прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-XII де
передбачено, що прокуратура здійснює
вказаний нагляд.

Згідно частини першої 1 статті 19 Закону
України «Про прокуратуру» від 05.11.1991
№1789-XII, предметом нагляду за
додержанням і застосуванням законів є,
зокрема, відповідність актів, що
видаються всіма органами,
підприємствами, установами,
організаціями та посадовими особами,
вимогам Конституції України та чинним
законам.

За приписами статей 20, 23 Закону України
«Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-XII
прокурор на підставі відповідної
постанови проводить перевірку
виконання законів і, виявивши
порушення вимог закону може, не вносячи
подання, звернутися до суду щодо
визнання незаконним
нормативно-правового акту
відповідного органу повністю чи в
окремій його частині визнання
протиправним рішення чи окремих його
положень і щодо скасування або
визнання нечинним рішення чи окремих
його положень.

Отже, звертаючись до суду із даною
вимогою, прокурор м. Мукачево діє в
межах повноважень, у порядку та в
спосіб, передбачений законом і діє як
посадова особа органу державної влади
та набуває статусу позивача.

Оцінюючи правомірність рішення
відповідача, суд керується критеріями,
закріпленими у частині третій статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, що певною мірою відображають
принципи адміністративної процедури,
якої повинні дотримуватися при
реалізації дискреційних повноважень
владні суб'єкти.

Відповідно до статті 5 Конституції
України народ здійснює владу
безпосередньо і через органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування. З цього
конституційного положення у
системному взаємозв'язку з положеннями
статті 6 Конституції України випливає,
що органи місцевого самоврядування не
є органами державної влади, а місцеве
самоврядування слід розглядати як
форму здійснення народом влади, яка
визнається і гарантується в Україні
(стаття 7 Конституції України).

Стаття 40 Основного Закону України
визначає місцеве самоврядування як
право територіальної громади - жителів
села чи добровільного об'єднання у
сільську громаду жителів кількох сіл,
селища та міста - самостійно вирішувати
питання місцевого значення в межах
Конституції і законів України. Місцеве
самоврядування здійснюється
територіальною громадою в порядку,
встановленому законом, як
безпосередньо, так і через органи
місцевого самоврядування: сільські,
селищні, міські ради та їх виконавчі
органи, районні та обласні ради.

Такому конституційному змісту
інституту місцевого самоврядування
властиві принаймні дві найважливіші
ознаки. Це - самостійність
територіальної громади, органів
місцевого самоврядування у вирішенні
певного кола питань і те, що предметами
відання місцевого самоврядування є не
будь-які питання суспільного життя, а
питання саме місцевого значення, тобто
такі, які пов'язані передусім з
життєдіяльністю територіальних
громад.

Перелік таких питань визначено у
Конституції України та Законі України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
від 21.05.1997 № 280/97-ВР. Саме таку
політико-правову природу органів
місцевого самоврядування визначив
Конституційний Суд України у своєму
Рішенні від 26 березня 2002 року (пункти 4, 5
мотивувальної частини Рішення від 26
березня 2002 року N 6-рп/2002 у справі про
охорону трудових прав депутатів
місцевих рад).

Гарантоване державою місцеве
самоврядування здійснюється
територіальною громадою через
сільські, селищні, міські ради та їх
виконавчі органи, районні та обласні
ради і передбачає правову,
організаційну та
матеріально-фінансову самостійність,
яка має певні конституційно-правові
межі, встановлені, зокрема, приписами
статей 19, 140, 143, 144, 146 Основного Закону
України. З аналізу вказаних
конституційних положень вбачається, що
ці органи місцевого самоврядування,
здійснюючи владу і самостійно
вирішуючи питання місцевого значення,
віднесені законом до їх компетенції, та
приймаючи рішення, які є обов'язковими
до виконання на відповідній території,
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до статті 143
Конституції України територіальні
громади села, селища, міста
безпосередньо або через утворені ними
органи місцевого самоврядування
управляють майном, що є в комунальній
власності; затверджують програми
соціально-економічного та культурного
розвитку і контролюють їх виконання;
затверджують бюджети відповідних
адміністративно-територіальних
одиниць і контролюють їх виконання;
встановлюють місцеві податки і збори
відповідно до закону; забезпечують
проведення місцевих референдумів та
реалізацію їх результатів; утворюють,
реорганізовують та ліквідовують
комунальні підприємства, організації і
установи, а також здійснюють контроль
за їх діяльністю; вирішують інші
питання місцевого значення, віднесені
законом до їхньої компетенції.

Як вже зазначалося судом, систему
та гарантії місцевого самоврядування в
Україні, засади організації та
діяльності, правового статусу і
відповідальності органів та посадових
осіб місцевого самоврядування
визначає Закон України «Про місцеве
самоврядування в Україні».

Розділом ІІ Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
встановлено організаційно-правову
основу місцевого самоврядування та
загальну і виключну компетенцію
сільських, селищних, міських рад.

Статтею 25 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
передбачена загальна компетенція
сільських, селищних, міських рад, а
саме: сільські, селищні, міські ради
правомочні розглядати і вирішувати
питання, віднесені Конституцією
України, цим та іншими законами до їх
відання.

Перелік питань, які можуть
розглядатися і вирішуватись виключно
на пленарних засіданнях сільської ради
передбачені статтею 26 даного Закону №
280/97-ВР.

Дослідивши наведені норми права у
співвідношенні з предметом позову, суд
дійшов висновку, що до виключної
компетенції сільських, селищних,
міських рад належать повноваження щодо
організації і контролю за діяльністю
виконавчих органів: утворення
виконавчого комітету ради, визначення
його чисельності, затвердження та
внесення змін до його персонального
складу; розпуск виконкому;
затвердження за пропозицією
сільського, селищного, міського голови
структури виконавчих органів ради,
загальної чисельності апарату ради та
її виконавчих органів, витрат на їх
утримання; скасування актів виконавчих
органів ради, які не відповідають
Конституції чи законам України, іншим
актам законодавства, рішенням ради,
прийнятим у межах її повноважень;
заслуховування звітів керівників
виконавчих органів ради та посадових
осіб, яких вона призначає або
затверджує.

Відтак, компетенція місцевих рад є
правовою формою виразу їх функцій, вона
водночас служить і правовим засобом їх
реалізації. Закон України «Про місцеве
самоврядування в Україні» розрізняє
загальну і виключну компетенцію
місцевих рад (статті 25, 26). Здійснюючи
загальну компетенцію, місцеві ради
правомочні розглядати і вирішувати
питання, віднесені Конституцією та
законами України до їх відання. До
виключної компетенції належать
питання, які перебувають у віданні рад
і підлягають розгляду тільки на їх
пленарних засіданнях. Це, як правило,
найважливіші питання місцевого
значення, розгляд і вирішення яких не
може бути делеговано іншим органам.

Як встановлено судом в судовому
засіданні, органом місцевого
самоврядування на 53 позачерговій сесії
VI скликання Мукачівської міської ради
Закарпатської області прийнято
рішення від 25.01.2014 року № 1031 «Про
суспільно - політичну ситуацію в
Україні» фактично підготовлено та
направлено звернення до Президента
України з приводу суспільно-політичної
ситуації в Україні, про що місцевою
радою прийнято оскаржуване рішення.

Частиною другою статті 19
Конституції України визначено, що
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Статтями 34, 40 Конституції України
передбачено, що кожному гарантується
право на свободу думки, на вільне
вираження своїх поглядів і переконань;
усі мають право направляти
індивідуальні чи колективні письмові
звернення або особисто звертатися до
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування та посадових
і службових осіб цих органів. Проте
чинне законодавство не передбачає
прийняття таких звернень у формі
рішень відповідних місцевих рад та не
вимагає здійснення додаткових
процедур щодо цих звернень: прийняття,
затвердження, схвалення тощо радою. У
випадку реалізації депутатських
повноважень шляхом направлення
депутатського звернення, таке
звернення надсилається безпосередньо
адресатам, а не виноситься на
голосування. Схвалення, затвердження
звернення депутатів не належить до
компетенції місцевої ради, зважаючи на
те, що органи місцевого самоврядування,
здійснюючи владу, самостійно на сесії
ради вирішують лише питання місцевого
значення, які віднесені законом до їх
компетенції.

Відтак, приймаючи оскаржуване
рішення відповідачем вирішено питання,
що перебувають за межами наданих їй
законодавством повноважень місцевого
значення, зокрема Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»,
який визначає повноваження міської
ради.

Згідно частини 10 статті 59 Закону
України "Про місцеве самоврядування в
Україні", акти органів та посадових
осіб місцевого самоврядування з
мотивів їхньої невідповідності
Конституції або законам України
визнаються незаконними в судовому
порядку.

Також суд зазначає, що згідно
приписів частини сьомої статті 46
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» сесія
сільської, селищної, міської, районної
у місті ради повинна бути також
скликана за пропозицією не менш як
однієї третини депутатів від
загального складу відповідної ради,
виконавчого комітету сільської,
селищної, міської, районної у місті
ради, а сесія районної, обласної ради -
також за пропозицією не менш як однієї
третини депутатів від загального
складу відповідної ради або голови
відповідної місцевої державної
адміністрації.

При цьому, згідно частин дев'ять та
чотирнадцятої статті 46 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
рішення про скликання сесії ради
відповідно до частин четвертої, шостої
та восьмої цієї статті доводиться до
відома депутатів і населення не пізніш
як за 10 днів до сесії, а у виняткових
випадках - не пізніш як за день до сесії
із зазначенням часу скликання, місця
проведення та питань, які
передбачається внести на розгляд ради.
Порядок проведення скликання чергової
та позачергової сесії ради,
призначення пленарних засідань ради,
підготовки і розгляду питань на
пленарних засіданнях, прийняття рішень
ради про затвердження порядку денного
сесії та з інших процедурних питань, а
також порядок роботи сесії
визначаються регламентом ради, з
урахуванням вимог Закону України «Про
засади державної регуляторної
політики у сфері господарської
діяльності».

Суд також констатує, що аналогічні
положення закріплено і у ст. 2.3.2
Регламента Мукачівської міської ради,
затвердженого рішенням міської ради,
копія якого наявна в матеріалах
справи.(а.с.34-50)

Однак, як вбачається із матеріалів
справи та зазначено позивачем в даному
адміністративному позові, при
прийнятті оскаржуваного рішення
зазначені вище вимоги відповідачем не
дотримано. Так, зокрема на офіційному
сайті Мукачівської міської ради 25.01.2014
року розміщено офіційне повідомлення
про те, що цього ж дня о 16: 00 годині,
відповідно до розпорядження міського
голови №20 від 22.01.2013 року відбудеться
засідання позачергової сесії
Мукачівської міської ради.

Відтак, судом встановлено, що при
прийнятті оскаржуваного рішення
Мукачівської міської ради
Закарпатської області від 25.01.2014 № 1031
«Про суспільно - політичну ситуацію в
Україні» зазначені вимоги не були
дотримані відповідачем і прийнято
оскаржуване позивачем рішення в
порушення Регламенту Мукачівської
міської ради, затвердженого рішенням
міської ради.

Системно, проаналізувавши обставини
справи та вимоги чинного законодавства
України, суд дійшов висновку, що у
відповідача були відсутні правові
підстави для прийняття оскаржуваного
рішення, оскільки відповідач діяв не у
спосіб встановлений законодавством,
без дотримання встановленої законом
процедури вчинення дій у зв'язку з чим
оскаржуване рішення є протиправним та
підлягає скасуванню.

За загальним правилом, що випливає з
принципу змагальності, кожна сторона
повинна подати докази на підтвердження
обставин, на які вона посилається, або
на спростування обставин, про які
стверджує інша сторона.

Водночас, відповідно до частини другої
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відтак, законодавець в
адміністративному процесі, як виняток
із загального правила, у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень, покладає саме на суб'єкта
владних повноважень обов'язок
аргументовано, посилаючись на докази,
довести правомірність свого рішення,
дії чи бездіяльності, спростувати
твердження позивача про порушення його
прав, свобод чи інтересів та довести
його недобросовісність.

На виконання цих вимог відповідачем не
надано суду доказів, які спростовували
б твердження позивача, а відтак, не
доведено правомірності своїх дій та
рішень.

Враховуючи наведені вище правові норми
та встановлені судом обставини справи,
суд приходить переконанню, що даний
позов є обґрунтованим і таким, що
підлягає задоволенню, а оскаржуване
позивачем рішення слід визнати
протиправним та скасувати його.

На підставі наведеного та керуючись
статтями 11, 70, 71, 86, 160-163, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов прокурора
міста Мукачево до Мукачівської міської
ради Закарпатської області про
визнання протиправним та скасування
рішення - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати
рішення 53 позачергової сесії VI
скликання Мукачівської міської ради №
1031 від 25.01.2014 року "Про суспільно -
політичну ситуацію в Україні".

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 254 КАС
України.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя

Д.В. Іванчулинець