Справа № 813/2357/14
Суддя: Карп'як Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2014-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
№ 813/2357/14
м. Львів, вул. Чоловського, 2
Зал судових засідань № 7
Львівський окружний адміністративний
суд у складі:
головуючого-судді
при секретарі судового засідання
за участю представників сторін:
від позивача - Барбара В.М.
від відповідача - не з'явився
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Управління Пенсійного фонду
України в Яворівському районі
Львівської області до Відділу
державної виконавчої служби
Яворівського районного управління
юстиції про скасування постанови №
42449835 від 11.03.2014 року, -
Управління Пенсійного фонду України в
Яворівському районі Львівської
області звернулося до суду з позовом до
Відділу державної виконавчої служби
Яворівського районного управління
юстиції про скасування постанови №
42449835 від 11.03.2014 року.
Позовні вимоги мотивовані тим, що
позивач звернувся до відділу ДВС
Яворівського РУЮ із заявою про
стягнення в примусовому порядку з ПП
«Фасад СТ» заборгованості по сплаті
страхового внеску на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування в сумі 103, 36 грн., відповідно
до вимоги № Ю- 1480 від 01.12.2011 року.
Постановою державного виконавця ВП №
30769254 від 14.06.2012 року примусове
виконання вимоги № Ю- 1480 від 01.12.2011 року
закінчено у зв'язку з фактичним повним
виконанням. Позивач зазначає, що дана
постанова державного виконавця на
адресу управління не направлялася, а
про існування даної постанови
дізналися на засіданні спільної
робочої групи 27.02.2014 року. Оскільки
термін на оскарження вищевказаної
постанови закінчився, позивач повторно
звернувся до відділу ДВС Яворівського
РУЮ із заявою про стягнення в
примусовому порядку з ПП «Фасад СТ»
заборгованості по сплаті страхового
внеску на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування в сумі 103, 36 грн.,
відповідно до вимоги № Ю- 1480 від 01.12.2011
року. 11.03.2014 року державним виконавцем
відділу державної виконавчої служби
Яворівського районного управління
юстиції Львівської області було
винесено постанову № ВП 42449835 про
відмову у відкритті виконавчого
провадження. Позивач вважає, що дана
постанова винесена безпідставно та з
порушенням норм Закону України «Про
виконавче провадження» та Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування».

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримала
повністю з підстав викладених у
позовній заяві.

Відповідач явки повноважного
представника в судове засідання не
забезпечив, заперечень на позов не
подав.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши наявні у справі
докази та давши їм оцінку, суд дійшов до
висновку, що у задоволенні
адміністративного позову слід
відмовити з таких підстав.

Начальником управлінням ПФУ в
Яворівському районі винесено вимогу
про сплату боргу № Ю- 1480У від 01.12.2011
року, сума заборгованості у даній
вимозі становить 103, 36 грн.

14.06.2012 року державним виконавцем
відділу державної виконавчої служби
Яворівського районного управління
юстиції Львівської області винесено
постанову про закінчення виконавчого
провадження № 30769254 про примусовому
виконанні вимоги про сплату боргу № ю-
1480 виданого 01.12.2011 року про стягнення 103,
36 грн., боргу з ПП «Фасад-СТ».

11.03.2014 року державним
виконавцем відділу державної
виконавчої служби Яворівського
районного управління юстиції
Львівської області Василів Іриною
Василівною, винесено постанову ВП №
42449835 про відмову в прийнятті до
провадження виконавчого документа та у
відкритті виконавчого провадження з
примусового виконання вимоги № Ю- 1480
від 01.12.2011 року виданого Управлінням
Пенсійного фонду України в
Яворівському районі про стягнення з ПП
«Фасад-СТ» 103, 36 грн. З оскаржуваної
постанови вбачається, що виконавчий
документ вже перебував на виконанні у
ВДВС Яворівського РУЮ та 14.06.2012 року
виконавче провадження було завершено
згідно п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про
виконавче провадження».

Згідно ст. 1 Закону України «Про
виконавче провадження» від 21.04.1999 року
№606-ХІV виконавче провадження як
завершальна стадія судового
провадження та примусове виконання
рішень інших органів (посадових осіб) -
це сукупність дій органів і посадових
осіб, визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення).

Положення пункту 8 ч. 1 ст. 49 Закону
України «Про виконавче провадження»
від 21.04.1999 року № 606-ХІV передбачає, що
виконавче провадження підлягає
закінченню у разі фактичного виконання
в повному обсязі рішення згідно з
виконавчим документом.

Згідно із п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону,
державний виконавець відмовляє у
відкритті виконавчого провадження у
разі наявності інших передбачених
законом обставин, що виключають
здійснення виконавчого провадження.

Стаття 70 КАС України встановлює
правила належності доказів, які
визначають об'єктивну можливість
доказу підтверджувати обставину, що
має значення для вирішення справи, а
також правила допустимості доказів, що
визначають легітимну можливість
конкретного доказу підтверджувати
певну обставину у справі.

З огляду на встановлені
обставини, суд вважає, що оскільки
постанова про закінчення виконавчого
провадження від 14.06.2012 року ВП №30769254 на
даний момент є чинною, та не
оскаржувалася позивачем, а відтак у
державного виконавця були підстави
для винесення постанови для відмови у
відкритті виконавчого провадження
(відмова в прийнятті до провадження
виконавчого документа) від 11.03.2014 року
за ВП № 42449835.

Крім того, суд зазначає, що
оскільки було закінчено виконавче
провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49, ст.
50 Закону України «Про виконавче
провадження», воно не може бути
відкрито знову у зв`язку із відсутністю
в Законі підстав для його відкриття.

Стаття 19 Конституції України
встановлює, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Положення ст. 9 КАС України
передбачає, що суди при вирішенні
справи керуються принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

З огляду на викладене вище, суд
прийшов до висновку про
безпідставність позовних вимог, а
відтак у задоволенні таких слід
відмовити.

Щодо судових витрат, то у відповідності
до вимог частин 2,5 статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судові витрати у формі
судового збору, не належить стягувати.

Враховуючи вищенаведене та керуючись
статтями 69, 70, 71, 94, 160, 161, 162, 163,181 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

1. У задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в
порядку та строки, передбачені статтею
186 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Львівський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом частини третьої статті 160 цього
Кодексу, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили в
порядку та строки, передбачені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Повний текст постанови виготовлений та
підписаний 23 квітня 2014 року.

Суддя
Карп'як Оксана Орестівна