Справа № 823/820/14
Суддя: В.А. Гайдаш
Дата ухвалення: 2014-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2014 року
справа № 823/820/14

12 год. 25 хв.
м.
Черкаси

Черкаський окружний адміністративний
суд в складі:

головуючого судді - Гайдаш В.А.,

при секретарі - Журавель Т.В.

за участю представників позивача -
ОСОБА_1 (за довіреністю), представника
відповідача - Терещенка С.М. (за
довіреністю), розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Черкаси
адміністративну справу за позовом
фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до
Головного управління Міндоходів у
Черкаській області,
Корсунь-Шевченківської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Черкаській області про визнання
неправомірними і скасування вимоги та
рішення,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3
звернулась до Черкаського окружного
адміністративного суду з позовом до
Головного управління Міндоходів у
Черкаській області,
Корсунь-Шевченківської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Черкаській області, в якому просить
визнати протиправною та скасувати
вимогу Канівського відділення
Корсунь-Шевченківської ОДПІ від 24.01.2014
року № Ф-18У про сплату ФОП ОСОБА_3
недоїмки з мінімального страхового
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за друге
півріччя 2013 року в сумі 2 412 грн. 70 коп.;
визнати протиправним і скасувати
рішення Головного управління
Міндоходів у Черкаській області від
26.03.2014 року № 6674/23-00-10-0210 про результати
розгляду скарги.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначила, що 05.03.2014р. вона отримала
вимогу про сплату недоїмки від 24.01.2014р.
№ Ф-18У Канівського відділення
Корсунь-Шевченківської ОДПІ. Позивач
не погоджується з вказаною вимогою,
вважаючи її незаконною, оскільки вона
отримує пенсію за віком із
застосуванням ст. 55 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", а тому
відповідно до п. 4 ч. 1. ст. 4 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", починаючи з
червня 2011р., може сплачувати єдиний
внесок лише добровільно.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав позовні вимоги,
викладені в адміністративному позові
та просив задовольнити позов в повному
обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечував проти
задоволення позовних вимог з підстав,
викладених у запереченні на
адміністративний позов.

Заслухавши пояснення представників
сторін, розглянувши подані документи і
матеріали, оцінивши належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, суд прийшов до висновку про
наявність підстав для часткового
задоволення позову.

Згідно свідоцтва платника єдиного
податку серії НОМЕР_1, виданого
Канівською ОДПІ, ОСОБА_3 з 01.01.2012р. є
платником єдиного податку за ставкою
10%, група 1.

Позивач має статус громадянина, який
постійно проживає на території зони
посиленого радіоекологічного
контролю (категорія 4), що
підтверджується посвідченням серії
В-П

№ 541012.

Згідно пенсійного посвідчення серії
НОМЕР_2, позивачу призначено пенсію за
віком.

24.01.2014р. відповідачем прийнято вимогу
про сплату недоїмки № Ф-18У, яка
направлена на адресу позивача та
отримана нею 05.03.2014р. У вказаній вимозі
зазначено, що станом на 20.01.2014р.
заборгованість позивача зі сплати
єдиного внеску становить 2412грн. 70 коп.

Згідно з пунктом 191.1.22 статті 191
Податкового кодексу України податкові
органи наділені повноваженнями по
стягненню своєчасно не нарахованих
та/або не сплачених сум єдиного внеску
та інших платежів.

Правові та організаційні засади
забезпечення збору та обліку єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку визначає Закон
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" від 08.07.2010, №
2464-VI ( у подальшому - Закон № 2464), який
набрав чинності з 01.01.2011р.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 4
Закону №2464 платниками єдиного внеску є
фізичні особи - підприємці, в тому числі
ті, які обрали спрощену систему
оподаткування, та члени сімей цих осіб,
які беруть участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.

При цьому, частиною 4 статті 4 Закону
№2464 визначено, що особи, зазначені у
пункті 4 частини першої цієї статті, які
обрали спрощену систему оподаткування,
звільняються від сплати за себе
єдиного внеску, якщо вони є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримують відповідно до закону
пенсію або соціальну допомогу. Такі
особи можуть бути платниками єдиного
внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Рішення, прийняті органами доходів і
зборів та органами Пенсійного фонду з
питань, що належать до їх компетенції
відповідно до цього Закону, є
обов'язковими до виконання платниками
єдиного внеску, посадовими особами і
застрахованими особами (ч. 1 ст. 25 Закону
№ 2464).

Оскільки позивачу призначено пенсію
за віком, вона відповідно до ч. 4 ст.4
Закону

№ 2464 звільнена від сплати єдиного
внеску, тому сплачувати єдиний внесок
не зобов'язана.

Частиною першою статті 9 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" від 09.07.2003р. №1058
(у подальшому - Закон №1058) передбачено,
що відповідно до цього Закону за
рахунок коштів Пенсійного фонду в
солідарній системі призначаються такі
пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2)
пенсія по інвалідності внаслідок
загального захворювання (у тому числі
каліцтва, не пов'язаного з роботою,
інвалідності з дитинства); 3) пенсія у
зв'язку з втратою годувальника.

Відповідно до частини першої статті 26
Закону №1058 особи мають право на
призначення пенсії за віком після
досягнення віку 60 років та наявності
страхового стажу не менше 15 років.

Разом з цим, відповідно до статті 55
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
від 28.02.1991р. № 796-XII особам, які працювали
або проживали на територіях
радіоактивного забруднення, пенсії
надаються із зменшенням пенсійного
віку, встановленого статтею 26 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування". При
цьому, частина третя вказаної статті
чітко передбачає, що призначення та
виплата пенсій названим категоріям
провадиться відповідно до Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" і цього
Закону.

Тобто, зменшення пенсійного віку є
пільгою особам, які працювали або
проживали на територіях
радіоактивного забруднення, і не
змінює вид пенсії, яка таким особам
призначається, а саме: пенсія за віком
відповідно до статті 26 Закону №1058 та
обсяг прав, пов'язаних з набуттям
такого статусу, зокрема щодо
звільнення від сплати єдиного внеску.

Таким чином, позивач отримує пенсію за
віком відповідно до ст. 26 Закону № 1058 і
звільнена від сплати єдиного внеску.

На підставі викладеного, позовні
вимоги щодо визнання протиправною та
скасування вимоги від 24.01.2014р. № Ф-18У, є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Щодо позовної вимоги про визнання
протиправним і скасування рішення
Головного управління Міндоходів у
Черкаській області від 26.03.2014 року №
6674/23-00-10-0210 про результати розгляду
скарги, суд зазначає наступне.

За правилами Кодексу
адміністративного судочинства України
до адміністративного суду вправі
звернутися кожна особа, яка вважає, що
її право чи охоронюваний законом
інтерес порушено чи оспорюється.
Водночас, право особи на звернення до
адміністративного суду обумовлено
суб'єктивним уявленням особи про те, що
її право чи законний інтерес потребує
захисту, однак обов'язковою умовою
здійснення такого захисту судом є
наявність відповідного порушення
права або законного інтересу на момент
звернення до суду.

При цьому, неодмінною ознакою
порушення права особи є зміна стану її
суб'єктивних прав та обов'язків, тобто
припинення чи неможливість реалізації
її права та/або виникнення додаткового
обов'язку.

Отже, рішення суб'єкта владних
повноважень є такими, що порушують
права і свободи особи в тому разі, якщо,
по-перше, такі рішення прийняті владним
суб'єктом поза межами визначеної
законом компетенції, а по-друге,
оспорювані рішення є юридично
значимими, тобто такими, що мають
безпосередній вплив на суб'єктивні
права та обов'язки особи, шляхом
позбавлення можливості реалізувати
належне цій особі право або шляхом
покладення на цю особу будь-якого
обов'язку.

За змістом оскаржуваного рішення
відповідача від 26.03.2014 року №
6674/23-00-10-0210 залишено без змін вимогу від
24.01.2014 №Ф-18У, а скаргу позивача - без
задоволення.

Згідно з п.1 ч.1 ст.17 КАС України
компетенція адміністративних судів
поширюється на спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності.

Отже, до адміністративних судів можуть
бути оскаржені рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, які породжують, змінюють
або припиняють права та обов'язки у
сфері публічно-правових відносин,
вчинених ними при здійсненні владних
управлінських функцій на основі
законодавства, у тому числі на
виконання делегованих повноважень,
якщо позивач вважає, що цими рішеннями,
діями чи бездіяльністю його права чи
свободи порушені або порушуються,
створено або створюються перешкоди для
їх реалізації або мають місце інші
ущемлення прав чи свобод.

Разом з тим, рішення про результати
розгляду скарг не можуть породжувати
наслідки для платника страхових
внесків.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.157 КАС України
суд закриває провадження у справі, якщо
справу не належить розглядати в
порядку адміністративного
судочинства.

Тому суд дійшов висновку, що позовні
вимоги в частині скасування рішення
від 26.03.2014 року № 6674/23-00-10-0210 про розгляд
скарги позивача не є публічно-правовим
спором, а провадження у цій частині
підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1
ст.157 КАС України.

Зважаючи на обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги та
заперечення, докази щодо їх
підтвердження, керуючись актами
законодавства щодо цих правовідносин,
суд дійшов висновку, що заявлені в
адміністративному позові вимоги
підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Керуючись ст. ст. 17, 86, 94, 159, 162, 163, 254 КАС
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Визнати протиправною та скасувати
вимогу Канівського відділення
Корсунь-Шевченківської ОДПІ Головного
управління Міндоходів у Черкаській
області від 24.01.2014 року № Ф-18У про
сплату ФОП ОСОБА_3 недоїмки з
мінімального страхового внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за друге
півріччя 2013 року в сумі 2 412 грн. 70 коп.

В частині визнання протиправним і
скасування рішення Головного
управління Міндоходів у Черкаській
області від 26.03.2014 року № 6674/23-00-10-0210 про
результати розгляду скарги
провадження закрити.

Стягнути з Державного бюджету України
через територіальне управління
Державної казначейської служби в
Черкаській області на користь ОСОБА_3,
109 (сто дев'ять) грн. 62 коп. сплаченого
нею судового збору згідно квитанції
від 01 квітня 2014 року.

Постанова набирає законної сили
відповідно до ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до Київського
апеляційного адміністративного суду
через Черкаський окружний
адміністративний суд у порядку та
строки, встановлені ст.ст.185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
В.А. Гайдаш

Повний текст постанови
виготовлено та підписано 15 квітня 2014
року