Справа № 820/6298/13-а
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2014-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" квітня 2014 р. м. Київ
К/800/61260/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Лосєва А.М.

розглянула у попередньому
судовому засіданні касаційну скаргу
Індустріальної об'єднаної державної
податкової інспекції міста Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області на постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 19.09.2013 та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 13.11.2013 у
справі №820/6298/13-а за позовом Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Восторг» до Індустріальної об'єднаної
державної податкової інспекції міста
Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області про
скасування податкових
повідомлень-рішень

Заслухавши доповідь судді Шипуліної
Т.М., перевіривши доводи касаційної
скарги щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія:

В С Т А Н О В И Л А :

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 19.09.2013,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 13.11.2013,
позовні вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю «Восторг» (далі - ТОВ
«Восторг», позивач) до Індустріальної
об'єднаної державної податкової
інспекції міста Харкова Головного
управління Міндоходів у Харківській
області (далі - Індустріальна ОДПІ м.
Харкова ГУ Міндоходів у Харківській
області, відповідач) задоволено.
Скасовано податкові
повідомлення-рішення від 16.07.2013 №,
№; від 21.08.2013 №. Стягнуто з
державного бюджету України на користь
ТОВ «Восторг» 2294,00грн. витрат зі сплати
судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги суди
попередніх інстанцій виходили з
правомірності включення позивачем до
складу валових витрат та податкового
кредиту суми, які підтверджені
первинними документами
бухгалтерського та податкового обліку,
у зв'язку з придбанням ТОВ «Восторг»
товарів (робіт, послуг), які були
використані останнім в
оподатковуваних операціях у межах
своєї господарської діяльності.

Не погоджуючись із рішеннями судів
попередніх інстанцій, Індустріальна
ОДПІ м. Харкова ГУ Міндоходів у
Харківській області 28.11.2013 звернулась з
касаційною скаргою до Вищого
адміністративного суду України, який
ухвалою від 06.12.2013 прийняв її до свого
провадження.

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
19.09.2013 та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 13.11.2013, прийняти нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позовних
вимог.

В обґрунтування своїх вимог відповідач
посилається на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
зокрема, ст.ст. 19, 129 Конституції
України, п.п. 138.1, 138.2, 138.5 ст. 138, п.п.
139.1.1, 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п.п. 198.1, 198.3, 198.6 ст.
198, п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу
України, ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Перевіривши матеріалами справи
наведені у скарзі доводи, колегія
суддів, дійшла висновку, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що на підставі
направлення від 14.06.2013 №1331 та наказу
від 12.06.2013 №1205, згідно вимог п.п. 20.1.4 , п.
20.1, ст. 20, п.п. 78.1.1, п. 78.1. ст. 78
Податкового кодексу України
уповноваженими особами податкового
органу в період з 14.06.2013 по 20.06.2013 було
проведено позапланову виїзну
документальну перевірку ТОВ «Восторг»
з питань дотримання вимог податкового
законодавства при здійсненні
фінансово-господарських
взаємовідносин з ТОВ
«Дніпропаксервіс» за січень 2012 року,
за результатами якої складено акт від
01.07.2013 №2740/22.1-06/34734098.

На підставі вказаного акта перевірки
відповідачем винесено податкові
повідомлення-рішення від 16.07.2013
№, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
податок на додану вартість у розмірі
273349,50грн., в тому числі 182233,00грн. за
основним платежем та 91116,50грн.
штрафними (фінансовими) санкціями;
№, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
податок на прибуток у розмірі 287
016,00грн., у тому числі 191344,00грн. за
основним платежем та 95672,00грн.
штрафними (фінансовими) санкціями.

Фактичною підставою для визначення
податкових зобов'язань став висновок
податкового органу про порушення ТОВ
«Восторг» п.п. 138.2, 138.8 ст. 138, пп. 139.1.9.
п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу
України, вніслідок заниження позивачем
подату на прибуток на загальну суму
191344,00грн., у тому числі за перший
квартал 2012 року у розмірі 191344,00грн.; п.п.
198.3, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу
України, вніслідок заниження позивачем
сплати до бюджету податку на додану
вартість у розмірі 182233,00грн., у тому
числі за січень 2012 року у розмірі
182233,00грн.

Також, відповідачем на підставі
направлень від 29.07.2013 №123, №124 та наказу
від 12.06.2013 №1205, згідно вимог п.п. 20.1.4, п.
20.1 ст. 20, п.п. 78.1.1, п. 78.1, ст. 78 Податкового
кодексу України було проведено
позапланову виїзну документальну
перевірку ТОВ «Восторг» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства при здійсненні
фінансово-господарських
взаємовідносин з ТОВ
«Дніпропаксервіс» за березень 2012 року,
за результатами якої складено акт від
05.08.2013 №264/22.1-06/32437180.

На підставі вказаного акта перевірки
відовідачем винесено податкове
повідомлення-рішення від 21.08.2013 №,
яким позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем податок на
додану вартість у розмірі 900354,00грн., у
тому числі 600236,00грн. за основним
платежем та 300118,00грн. штрафними
(фінансовими) санкціями.

Фактичною підставою для визначення
податкового зобов'язання став висновок
податкового органу про порушення ТОВ
«Восторг» п.п. 198.1, 198.3, 198.6 ст. 198
Податкового кодексу України, внаслідок
завищення позивачем податкового
кредиту у розмірі 600236,00грн. по
взаємовідносинам з ТОВ
«Дніпропаксервіс» за березень 2012 року.

При цьому, податковий орган виходив з
неправомірного формування позивачем
витрат та податкового кредиту по
взаємовідносинах з контрагентом - ТОВ
«Дніпропаксервіс» за період січень 2012
року, березень 2012 року, оскільки
відповідно до акта перевірки від 28.01.2013
№2725/7/22-4 встановлено неможливість
фактичного здійснення останнім
господарських операцій через
відсутність майна та інших
матеріальних ресурсів економічно
необхідних для здійснення операцій з
купівлі продажу, відсутність
необхідних умов для досягнення
результатів економічної діяльності, у
зв'язку з відсутністю необхідних
трудових ресурсів, основних фондів,
складських приміщень, транспортних
засобів за вказаний період.

Згідно п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України податковий кредит -
це сума, на яку платник податку має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного періоду, визначена згідно з
цим законом.

Відповідно до п.п. 198.1, 198.2 ст. 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п. 193.1
ст. 193 цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
або оформленими з порушенням вимог.

Пунктом 201.10 ст. 201 Податкового кодексу
України передбачено, що підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту, є
податкова накладна, яка видається
платником податку, що здійснює
операції з постачання товарів/послуг.

З аналізу наведених норм вбачається, що
виникнення права платника податку на
податковий кредит пов'язано з
наявністю належним чином оформленої
податкової накладної.

За змістом ч. 2 ст. 3 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» податкова
звітність ґрунтується на даних
бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини 1 ст. 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Відображення господарської операції у
податковому обліку повинно
здійснюватись відповідно до її
реального економічного змісту на
підставі первинних документів
бухгалтерського обліку.

Судами встановлено, на час проведення
спірних господарських операцій
контрагент позивача - ТОВ
«Дніпрокапсервіс» було внесено до
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців та
мало статус зареєстрованого платника
податку на додану вартість.

З матеріалів справи вбачається, що між
позивачем та ТОВ «Дніпропаксервіс»
укладено договір поставки товарів від
01.03.2011 №28 - овочів, фруктів та інших
продуктів харчування.

Факт поставки за вказаним договором, в
січні 2012 року та березні 2012 року,
підтверджується відповідними
видатковими накладними.

Сплата позивачем повної вартості
поставленого товару шляхом
безготівкового розрахунку,
підтверджується банківськими
виписками та платіжними дорученнями.

На підтвердження поставки ТОВ
«Дніпропаксервіс» товару позивачу
видано зведені податкові накладні від
31.01.2012 №472 на суму ПДВ 182232,64грн., від
31.03.2012 №510 на суму ПДВ 414628,89грн., від
31.03.2012 №542 на суму ПДВ 185659,15грн., суми
податку на додану вартість за якими
включено до складу податкового кредиту
за період, що перевірявся. Вказані
податкові накладні, не мають недоліків,
які згідно з ч. 2 ст. 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», п. 2.4 «Положення
про документальне забезпечення
записів у бухгалтерському обліку»,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України №88 від 24.05.1995,
спричиняють втрату вказаними
накладними юридичного статусу
податкової накладної.

Крім того, судами попередніх інстанцій
встановлено, всі товари, поставлені
ТОВ «Восторг» постачальником -
ТОВ «Дніпропаксервіс», реалізовані в
супермаркетах позивача кінцевому
споживачу у повному обсязі, що
підтверлжується довідкою від 18.09.2013 №349
та завіреними належним чином товарними
балансами за групою товарів за період з
01.01.2012 по 31.03.2012; з 01.03.2012 по 31.05.2012.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ
«Восторг» є підприємством роздрібної
торгівлі, облік товарів у роздробі веде
в сумовому виразі, списання
собівартості реалізованих товарів у
роздробі проводиться сумарно, виходячи
з виручки і націнки реалізації.

Поставлений ТОВ «Дніпропаксервіс»
товар обліковується на рахунку 28 -
«Товари в роздробі», заборгованість
(розрахунки), з урахуванням ПДВ,
обліковується на рахунку 631 -
«Розрахунки з постачальниками та
підрядниками». На підтвердження обліку
поставленого ТОВ «Дніпропаксервіс»
товару за січень 2012 року та березень 2012
року позивачем надано завірені
належним чином Обороти рахунку 631.

Згідно п. 2.1 договору поставки №28 від
01.03.2011, укладеного між ТОВ «Восторг» і
ТОВ «Дніпропаксервіс», поставка товару
здійснюється на підставі заявок
покупця, які передаються постачальнику
в письмовій формі факсом, поштою,
електронною поштою чи іншим способом.
Так, у періодах що перевірялися, заявки
складались помічниками менеджерів в
кожному супермаркеті та передавались
постачальнику - ТОВ
«Дніпропаксервіс», що підтверджується
відповідним реєстром заявок за січень,
березень 2012 року.

Приймання товару, поставленого
позивачу ТОВ «Дніпропаксервіс»,
здійснювалось шляхом перевірки товару
за кількістю та якістю, з наступним
оформленням прибуткової накладної та
внесенням надходження товару до
програми обліку товарів.

Надходження товару на склад
підтверджується прибутковими
накладними.

Транспортування товару проводилося
постачальником із залученням ним
автотранспортних підприємств ТОВ
«Торговий дім «Промінвест» і ЧП
«Валга», які безпосередньо здійснювали
транспортування товару, що
підтверджується товарно-транспортними
накладними.

Разом з тим, слід зазначити, що у разі
невиконання контрагентами покупця
своїх обов'язків перед податковими
органами та бюджетом, такі дії тягнуть
відповідальність та негативні
наслідки саме щодо цих осіб. Зазначена
обставина не є підставою для
позбавлення «добросовісного платника
податку» - ТОВ «Восторг», права на
включення сплачених сум до складу
податкового кредиту, якщо останній
виконав усі передбачені законом умови
щодо отримання такого права та має всі
документальні підтвердження їх
розміру.

Кірім того, чинне законодавство
України не ставить у залежність
виникнення у платника податку на
додану вартість права на податковий
кредит, від дотримання вимог
податкового законодавства іншим
суб'єктом господарювання.

На підставі доказів, що містяться в
матеріалах справи, не встановлено
будь-яких порушень при обчисленні та
формуванні податкового кредиту за
господарськими операціям між
позивачем та його контрагентом.

Підпунктом 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України встановлено, що
витратами є сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Згідно п. 44.1 ст. 44 цього Кодексу для
цілей оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Проте, якщо не було
фактичного здійснення господарської
операції, відповідні документи не
можуть вважатися первинними
документами для цілей ведення
податкового обліку навіть за наявності
всіх формальних реквізитів таких
документів, що передбачені чинним
законодавством.

З огляду на зазначене, для
підтвердження даних податкового
обліку, можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Згідно пп. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135 Податкового
кодексу України до складу інших
доходів, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
включаються: вартість товарів, робіт,
послуг, безоплатно отриманих платником
податку у звітному періоді, визначена
на рівні не нижче звичайної ціни, суми
безповоротної фінансової допомоги,
отриманої платником податку у звітному
податковому періоді, безнадійної
кредиторської заборгованості, крім
випадків, коли операції з
надання/отримання безповоротної
фінансової допомоги проводяться між
платником податку та його
відокремленими підрозділами, які не
мають статусу юридичної особи.

Відповідно до пп. 138.2 ст. 138 Податкового
кодексу України витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

При цьому, відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1
ст. 139 Податкового кодексу України не
включаються до складу витрат витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Необхідною умовою для включення
понесених витрат на придбання товарів
(робіт, послуг) до складу валових витрат
є наявність зв'язку товарів (робіт,
послуг) з господарською діяльністю
підприємства. Придбання таких товарів
(робіт, послуг) повинно бути складовою
частиною діяльності особи, що
направлена на отримання доходу.

Як встановлено судами, придбання
позивачем товару у ТОВ
«Дніпропаксервіс» безпосередньо
пов'язано з господарською діяльністю
підприємства, оскільки є складовою
частиною діяльності, що направлена на
отримання доходу.

При цьому, відносини між учасниками
попередніх ланцюгів постачань товарів
та послуг не мають безпосереднього
впливу на дослідження факту
реальності господарської операції,
вчиненої між останнім у ланцюгу
постачань платником податків та
його безпосереднім контрагентом.

Таким чином, з урахуванням порядку
відображення в податковому обліку ТОВ
«Восторг» з податку на прибуток
підприємств витрат, на придбання
товарів (робіт, послуг) для
використання у власній господарській
діяльності, підтверджується
правомірність віднесення витрат на
придбання товарів (робіт, послуг) по
взаємовідносинах з контрагентом за
період що перевірявся, на підставі
належним чином оформлених первинних
документів.

Отже, ТОВ «Восторг» правомірно
віднесено до складу валових витрат
вартість придбаного товару у ТОВ
«Дніпропаксервіс» та сформовано
податковий кредит на підставі
виписаних податкових накладних,
отриманих в ході виконаних правочинів,
реальність вчинення яких
підтверджується належним чином
офомленими первинними документами, а
тому, у податкового органу були
відсутні підстави для визначення
позивачеві податкових зобов'язань.

Доводи касаційної скарги зазначених
висновків суду не спростовують і не
дають підстав для висновку, що судами
попередніх інстанцій при розгляді
справи неправильно застосовано норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, чи порушено
норми процесуального права.

Відповідно до частини 1 статті 224 КАС
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 210, 2201, 223, 224, 230, 231, ч.5
ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Індустріальної
об'єднаної державної податкової
інспекції міста Харкова Головного
управління Міндоходів у Харківській
області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 19.09.2013 та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 13.11.2013
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України в порядку, на
підставі та у строки, передбачені
статтями 235 - 238, 240 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий: __________________
Т.М. Шипуліна

Судді:
__________________ Л.І. Бившева

__________________ А.М.
Лосєв