Справа № 825/2144/13-а
Суддя: Бужак Н.П.
Дата ухвалення: 2014-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Кашпур О.В.
Суддя-доповідач: Бужак Н.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді Бужак Н. П.

Суддів Костюк Л.О.,Троян Н.М.

за участю секретаря: Савін І.В.

розглянувши у судовому засіданні
апеляційну скаргу Ніжинської
об'єднаної державної податкової
інспекції ГУ Міндоходів у
Чернігівській області на постанову
Чернігівського окружного фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 до Ніжинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Державної податкової служби
про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до Чернігівського
окружного адміністративного суду з
позовом про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення від 05.03.2013 року
№ відповідно до якого позивачу
збільшено грошове зобов'язання з ПДВ в
сумі 253140 грн. та застосовано штрафні
(фінансові) санкції в сумі 59 861 грн.

Відповідно до постанови
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 25 червня 2013
року адміністративний позов
задоволено.

Не погодившись із постановою суду
першої інстанції, відповідач Ніжинська
об'єднана державна податкова інспекція
ГУ Міндоходів у Чернігівській області
подала апеляційну скаргу в якій
просить скасувати постанову
Чернігівського окружного
адміністративного суду та ухвалити
нову постанову про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, вислухавши осіб, що
з»явились в судове засідання, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що Ніжинською
об'єднаною державною податковою
інспекцією проведено позапланову
документальну виїзну перевірку ФОП
ОСОБА_3 з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2010 року по
31.12.2010 року, за результатами якого
складено акт перевірки від 22.02.2013 року
№ 233/17/216692395 у якому зазначено виявлені
під час перевірки позивачем порушення
вимог чинного законодавства України.
зокрема:

- п.187.1 ст. 187, п.193.1 ст. 193, абз. «а» пп..195.1.3
п.195.1 ст. 195, ст.. 200 розділу У ПК України в
результаті чого занижено суму податку
на додану вартість, яка підлягає
нарахуванню до сплати в бюджет в сумі
252140 грн, в т.ч. за червень - 2011 року - 13700
грн, за липень 2013 року 7400 грн, за
серпень 2011 року - 17980 грн, за вересень 2011
року - 12800 грн, за жовтень 2011 року 13900 грн,
за листопад 2011 року - 14900 грн, за грудень
2011 року - 17680 грн, за січень 2012 року 10200
грн, за лютий 2012 року - 14800 грн, за
березень 2012 року - 24240 грн, за квітень
2012 року 12100 грн, за травень 2012 року - 10000
грн, за червень 2012 року - 21900 грн, за
липень 2012 року 14640 грн, за серпень 2012
року - 10700 грн, за вересень 2012 року - 11400
грн, за жовтень 2012 року 8760 грн, за
листопад 2012 року - 10580 грн, за грудень 2012
року - 5460 грн;

- абзацу «б» п.176.2 ст. 187 розділу ІУ ПК
України та Порядку заповнення та
подання податковими агентами
податкового розрахунку сум доходу,
зарахованого (сплаченого) на користь
платників податку, і сум утриманого з
них податку, затвердженого наказом
ДПА України від 24.12.2010 року №1020, а саме:
у звітах № 1-ДФ за 3,4 квартали 2011 року та
за 1,2,3,4 квартали 2012 року не надані
відомості про суми нарахованого та
виплаченого доходу само зайнятій особі
за ознакою доходу 157 «дохід, виплачений
само зайнятій особі»;

- п.3 Постанови КМ України №1233 від 27.12.2010
року «Про затвердження Порядку обліку
сум податків та зборів, не сплачених
суб»єктом господарювання до бюджету у
зв'язку з отриманням податкових пільг»,
а саме: до Ніжинської ОДПІ по строку
09.08.2011 року не надано «звіт про суми
податкових пільг» по ПДВ за 6 місяців 2011
року.

На підставі вищезазначеного акту
перевірки податковим органом винесено
податкове повідомлення-рішення №
від 05.3.2013 року, яким позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання по податку
на додану вартість в сумі 253140 грн. та
застосовано штрафні санкції в сумі 59 861
грн.

В ході розгляду справи судом
встановлено наступні обставини.

Так, в період з 01.05.2011 року по 31.12.2012 року
позивач визначив загальний обсяг
постачання послуг (рядок 6 колонки А
Декларації з ПДВ) в сумі 1293175 грн у т.ч.
визначено обсяг операцій на митній
території України, що підлягають
оподаткуванню за основною ставкою (20%)
(рядок 1 колонки А Декларації з ПДВ) в
сумі 27475 грн та обсяг операцій, що
оподатковуються за кульовою ставкою
відповідно абзацу «а» пп. 195.1.3 п.195.1 ст.
195 ПК України (рядок 2.2 колонки А
Декларації з ПДВ) в сумі 1265700 грн, що
зазначив у Деклараціях з ПДВ.

Для здійснення перевезень вантажів
позивач орендував у ФОП ОСОБА_4 у 2011
році тягач вантажний сідловий
Мерседес-Бенц р.н. НОМЕР_1, напівпричіп
вагон ізотермічний-Е р.н. НОМЕР_2,
згідно договорів оренди та акта
приймання передачі від 04.01.2011 року,
автомобіль ОАР 95, р.н. НОМЕР_5 згідно
договору оренди та акту
приймання-передачі від 01.06.2011 року.

У подальшому договори було
переукладено та оформлено акт
приймання-передачі від 04.01.2012 року на 2012
рік.

Зазначені транспортні засоби
позивачем були використані для
здійснення перевезень вантажів. Оплата
орендної плати за зазначені
транспортні засоби позивачем
здійснювалася на підставі відповідних
рахунків, виставлених ФОП ОСОБА_4

Крім того, позивачем було укладено
договори з найманими працівниками
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 для управління та
обслуговування вищезазначених
транспортних засобів з метою
здійснення перевезень.

Як встановлено під час перевірки
позивач протягом періоду, що
перевірявся, укладав договори на
виконання міжнародних перевезень з
керуючою компанією «Автек Рент
Сервіс», ДП «Лімкіленд Україна», ТОВ
«Атеком», ТОВ «Атлант-СовТ», ТОВ «Ті Ель
Груп», АТ «ДХЛ Інтернешнл Україна», ТОВ
«Віас трасн Лоджістік», ТОВ «Нетворк
інтернешенл логістік», ТОВ
«Ригель-Вік».

На підтвердження виконання договорів
позивачем надано відповідні рахунки,
акти надання
транспортно-експедиційних послуг,
податкові накладні, номери та дата
видачі яких зазначено судом першої
інстанції в оскаржуваному рішенні.

Крім того, на перевірку позивачем
надано міжнародні автомобільні
накладні по яких супроводжувалось
перевезення вантажів і в яких
зазначено перевізниками ФОП ОСОБА_3 та
ФОП ОСОБА_4 як учасника Асоціації
міжнародних автомобільних
перевізників України,
місцезнаходження відправника та
отримувача вантажу, тип та номер
транспортного засобу, зокрема
Мерседес-Бенц, номер НОМЕР_1,
напівпричіп номер НОМЕР_2 автомобіль
ДАФ 95 номер НОМЕР_5, напівпричіп н/п
НОМЕР_6).

Як зазначено у п.1.2 Порядку
застосування уніфікованої митної
квитанції МД-1, затвердженого наказом
Державної митної служби України від 04
січня 2005 року № 1 уніфікована митна
квитанція МД-1 застосовується під час
здійснення таких операцій: справляння
митним органом з фізичних осіб та
підприємств платежів, якщо
законодавством не передбачено
складання вантажної митної декларації
на переміщувані через митний кордон
України товари.

Підпунктом «е» п.185.1 ст.185 Податкового
кодексу України від 2 грудня 2010 року
№2755-VI із змінами та доповненнями (далі -
ПКУ) визначено, що об'єктом
оподаткування ПДВ є операції платників
податків з постачання послуг з
міжнародних перевезень пасажирів і
багажу та вантажів залізничним,
автомобільним, морським і річковим та
авіаційним транспортом.

Відповідно до пп.«а» пп.195.1.3 п.195.1 ст.195
ПК України операції з постачання
послуг з міжнародного перевезення
пасажирів і багажу та вантажів
залізничним, автомобільним, морським і
річковим та авіаційним транспортом
оподатковуються за нульовою ставкою

Товари вважаються вивезеними за межі
митної території України, якщо таке
вивезення підтверджене в порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України, митною декларацією,
оформленою відповідно до вимог Митного
кодексу України.

Для цілей цього підпункту перевезення
вважається міжнародним, якщо таке
перевезення здійснюється за єдиним
міжнародним перевізним документом.

Відповідно до ст.9 Закону України від 1
липня 2004 року №1955-IV «Про
транспортно-експедиторську
діяльність» із змінами і доповненнями
перевезення вантажів супроводжується
товарно-транспортними документами,
складеними мовою міжнародного
спілкування залежно від обраного виду
транспорту або державною мовою, якщо
вантажі перевозяться в Україні. Такими
документами можуть бути:

- авіаційна вантажна накладна (Air Waybill);

- міжнародна автомобільна накладна (CMR);

- накладна СМГС (накладна УМВС);

- коносамент (Bill of Lading);

- накладна ЦІМ (CIM);

- вантажна відомість (Cargo Manifest).

Ст.1 конвенції про договір міжнародного
автомобільного перевезення пасажирів
та вантажу конвенція застосовується до
будь-якого договору автомобільного
перевезення вантажів транспортними
засобами за винагороду, коли зазначені
в договорі місце прийняття вантажу для
перевезення і місце, передбачене для
доставки, знаходяться удвох різних
країнах, з яких одна є принаймі
договірною країною, незважаючи на
місце проживання і громадянство країн.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про
транзит вантажів» транзит вантажів
супроводжується товарно-транспортною
накладною, складеною мовою
міжнародного спілкування. Залежно від
обраного виду транспорту такою
накладною може бути авіаційна вантажна
накладна (Air Waybill), міжнародна
автомобільна накладна (CMR), накладна
УМВС (СМГС), накладна ЦІМ (СІМ), накладна
ЦІМ/УМВС (CIM/SMGS, ЦИМ/СМГС), коносамент (Bill
of Lading). Крім цього, транзит вантажів
може супроводжуватися (за наявності)
рахунком-фактурою (Invoice) або іншим
документом, що вказує вартість товару,
пакувальним листком (специфікацією),
вантажною відомістю (Cargo Manifest), книжкою
МДП (Carnet TIR), книжкою АТА (Carnet ATA). При
декларуванні транзитних вантажів
відповідно до митного законодавства
України до органів доходів і зборів
подається вантажна митна декларація
(ВМД) або накладна УМВС (СМГС), накладна
ЦІМ (СІМ), накладна ЦІМ/УМВС (CIM/SMGS,
ЦИМ/СМГС), книжка МДП (Carnet TIR), книжка АТА
(Carnet ATA), необхідні для здійснення
митного контролю.

Перевезення вантажів супроводжується
товарно-транспортними документами,
складеними мовою міжнародного
спілкування залежно від обраного виду
транспорту або державною мовою, якщо
вантажі перевозяться в України ( ст.9
Закону «Про
транспортно-експедиторську
діяльність).

Такими документами можуть бути
міжнародна автомобіль накладна (СМR).

Надання послуг експедитором при
перевезенні підтверджується єдиним
транспортним документом або
комплексом документів, які
відображають шлях, прямування вантажу
від пункту його відправлення до пункту
його призначення.

Статтею 12 Митної конвенції про
міжнародне перевезення вантажів із
застосуванням книжки МДП 1975 року
визначено, що для того щоб підпадати
під дію положень розділів a) і b) цієї
глави, кожний дорожній транспортний
засіб має відповідати стосовно своєї
конструкції та свого обладнання
умовам, наведеним у додатку 2 до цієї
Конвенції, і повинен бути допущений до
перевезення згідно з процедурою,
передбаченою в додатку 3 до цієї
Конвенції. Свідоцтво про допущення має
відповідати зразку, наведеному в
додатку 4.

Кожна із Договірних сторін може,
встановивши для цього відомі гарантії
та на відомих умовах, надати деяким
об»єднанням право видавати
безпосередньо або при посередництві
об»єднань, що є їхніми кореспондентами,
книжки МДП і надавати гарантії.

Судом першої інстанції встановлено, що
в міжнародних автомобільних накладних
(СМR) , наданих позивачем, в графі
перевізник проставлені штампи
позивача, як особи, що здійснювала
перевезення та штамп ФОП ОСОБА_4, який є
учасником Асоціації міжнародних
автомобільних перевізників України, а
отже має право на придбання бланків
зазначених міжнародних накладних. З
цих обставин суд виходив, визнаючи
право позивача як перевізника на
податкову пільгу відповідно до ст. 195 ПК
України.

Проте, колегія суддів не може
погодитись з доводами суду першої
інстанції стосовно того, що в графі
перевізник на момент здійснення
перевезень були проставлені штампи
перевізника - ФОП ОСОБА_3

Для повного та об'єктивного розгляду
справи судом апеляційної інстанції
запропоновано сторонам у справі право
надати додаткові докази, зокрема
міжнародні товарно-транспортні
накладні.

Із наданих представником ОДПІ до
справи та досліджених в судовому
засіданні міжнародних
товарно-транспортних накладних, що
були витребувані від регіональних
митниць, вбачається, що в графі 16
«перевізник» зазначено ФОП ОСОБА_4.

Дані щодо перевідника ФОП ОСОБА_3 в
накладних відсутні.

Відсутні дані про ФОП ОСОБА_3 і в п. 17
накладної, яка передбачає також
зазначення перевізника.

Згідно з листом Чернігівської митниці
від 28.03.2014 року на ім.»я заступника
начальника Ніжинської ОДПІ, пропуск
через Чернігівську митницю протягом
строку з 01.05.2011 року по 31.12.2012 року було
здійснено ТЗ державний номер
НОМЕР_7/НОМЕР_2 та державний номер
НОМЕР_5. У всіх випадках перевізником
був ФОП ОСОБА_4

Аналогічні листи надійшли і від
Київської регіональної митниці від
26.03.2014 року та Сумської митниці від
24.03.2014 року у яких зазначено, що
перевізником був ФОП ОСОБА_4.

Доводи позивача про те, що він просто
не поставив своїх штампів чи печаток на
накладних, які передавались до митниці,
оскільки це не вимагалось службовими
особами митниці, тоді як на оригіналі
накладних, які залишалися у нього такі
печатки були проставлені, колегія
суддів не може прийняти до уваги,
оскільки вони не підтверджуються
зібраними у справі доказами.

Крім того, колегія суддів враховує, що у
договорах на транспортно-експедиційне
обслуговування і перевезення вантажів
автомобільним транспортом, що
укладались позивачем та його
контрагентами, питання про те, яким
чином регулюються відносини щодо
оформлення документів, зокрема щодо
перевізника під час проходження
митного контролю, сторонами договорів
не оговорювалось.

Отже, наявні у матеріалах справи
докази, а саме копії міжнародних
товарно-транспортних накладних, до
яких відносяться відомості про
перевізника та які були надані саме
позивачем, не дозволяють суду зробити
висновок, що транспортні послуги
надавались саме позивачем.

Аналогічна позиція висловлена в ухвалі
Вищого адміністративного суду України
від 17 вересня 2012 року у справі № К-28595/10.

З урахуванням вищевикладеного, колегія
суддів приходить до висновку про
відсутність у позивача права на
податкову пільгу, так як її надання
пов»язане лише з особою, яка надає
транспортні послуги, а тому постанова
Чернігівського окружного
адміністративного суду є помилковою і
підляже скасуванню з ухваленням нової
постанови про відмову в задоволенні
позовних вимог.

Відповідно до ст. 198,202 КАС України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції, суд апеляційної інстанції
має право скасувати її та прийняти нову
постанову суду.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 160,197,198,202,205,207,212,254 КАС України,
колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Ніжинської
об'єднаної державної податкової
інспекції ГУ Міндоходів у
Чернігівській області задовольнити.

Постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 25 червня 2013
року скасувати та ухвалити у справі
нову постанову наступного змісту.

Відмовити фізичній особі-підприємцю
ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог до
Ніжинської об'єднаної державної
податкової інспекції Чернігівської
області ДПС про визнання протиправним
та скасування податкового
повідомлення-рішення.

Постанова суду набирає законної сили з
моменту її проголошення, проте на неї
може бути подано касаційну скаргу до
Вищого адміністративного суду України
у порядку та в строки, визначені ст. 212
КАС України.

Головуючий суддя:
Бужак Н.П.

судді:
Костюк Л.О.

Троян Н.М.

Повний текст виготовлено: 22 квітня 2014
року.

Головуючий суддя

Бужак Н.П.

Судді:

Костюк Л.О.

Троян Н.М.