Справа № 757/26523/13-а
Суддя: Бєлова Л.В.
Дата ухвалення: 2014-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
1-й інстанції: Підпалий В.В.
Суддя-доповідач: Бєлова Л.В.
У Х В А Л А

Іменем України

09 квітня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Гром Л.М.,

Міщука М.С.

при секретарі: Корінець Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві справу за
апеляційною скаргою позивача - ОСОБА_3
на постанову Печерського районного
суду міста Києва від 10 січня 2014 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_3 до Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Луганській області, Головного
Управління Пенсійного фонду України в
м. Києві про визнання права на пенсію,
дій протиправними та зобов'язання
вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2013 року позивач звернувся
до Печерського районного суду міста
Києва з адміністративним позовом до
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Луганській
області, Головного Управління
Пенсійного фонду України в м. Києві, в
якому просив:

- визнати право ОСОБА_3 на пенсію за
вислугою років відповідно до п. «б» ч. 1
ст. 12 Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб»;

- визнати протиправними дії Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Луганській області
щодо непідготовлення та неподання до
Головного Управління Пенсійного фонду
України в м. Києві необхідних для
призначення пенсії за вислугу років
документів стосовного ОСОБА_3;

- зобов'язати Головне управління
Міністерства внутрішніх справ України
у Луганській області підготувати та
подати до Головного Управління
Пенсійного фонду України в м. Києві
необхідних для призначення пенсії за
вислугу років документів стосовно
ОСОБА_3 по його заяві від 11.10.2013 року.

Постановою Печерського районного суду
міста Києва від 10.01.2014 року у задоволені
позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеною
постановою, позивачем подано
апеляційну скаргу, в якій апелянт
просить скасувати оскаржувану
постанову та прийняти нове рішення про
задоволення позовних вимог у повному
обсязі, в зв'язку з порушенням судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
з'явившихся осіб, які беруть участь у
справі, перевіривши матеріали справи
та доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційну скаргу
необхідно залишити без задоволення, а
постанову суду першої інстанції без
змін, виходячи з наступного.

Згідно з ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, у жовтні 2013 року позивач -
ОСОБА_3 звернувся до Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Луганській області із
заявою про призначення пенсії за
вислугою років відповідно до п. «б» ч. 1
ст. 12 Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб» (а. с. 17).

Згідно з листом від 07.11.2013 року № 6/2-Г-346,
Головне управління Міністерства
внутрішніх справ України в Луганській
області відмовило позивачу у
призначенні відповідної пенсії, у
зв'язку з тим, що на день звільнення
позивач не досяг 45 років та не мав 25
років страхового стажу.

Крім того, у жовтні 2013 року позивач
звернувся й до Головного Управління
Пенсійного фонду України в м. Києві із
заявою про вирішення питання щодо
визначення його права на пенсію за
вислугою років відповідно до п. «б» ч. 1
ст. 12 Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб» (а. с. 19).

На підставі зазначеної заяви, 24.10.2013
року Головне Управління Пенсійного
фонду України в м. Києві відмовило
позивачу у вирішені вказаного питання
щодо визначення його права пенсію за
вислугою років відповідно до п. «б» ч. 1
ст. 12 Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб» (а. с. 20).

Не погоджуючись з позиціями державних
органів, до яких звертався позивач із
заявою про призначення пенсії за
вислугою років, ОСОБА_3 звернувся до
суду із зазначеними позовними
вимогами, мотивуючи їх тим, що має право
на призначення відповідного виду
пенсії згідно п. «б» ч. 1 ст. 12 Закону
України «Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб» в редакції від
04.07.2002 р.

Даючи правову оцінку вищевикладеним
обставинам справи, колегія суддів
зазначає, що суд першої інстанції вірно
виходив з наступного.

Станом на час звільнення позивача зі
служби, а саме на 1993 рік, п. «б» ч. 1 ст. 12
Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб» було передбачено, що право на
пенсію за вислугу років мають особи
офіцерського складу, прапорщики і
мічмани, військовослужбовці
надстрокової служби та військової
служби за контрактом, особи
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ, звільнені зі
служби за вислугу років, за віком, за
станом здоров'я, у зв'язку із
скороченням штатів або
організаційними заходами і які на день
звільнення досягли 45-річного віку, а ті
з них, що є інвалідами війни, - незалежно
від віку, і мають загальний трудовий
стаж 25 календарних років і більше, з
яких не менше 12 календарних років і 6
місяців становить військова служба або
служба в органах внутрішніх справ.

Законом України «Про внесення змін до
Закону України «Про пенсійне
забезпечення військовослужбовців та
осіб начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ» № 51-IV від
04.07.2002 року, який набрав чинності з
31.07.2002 року п. «б» ч. 1 ст. 12 Закону
викладено в новій редакції, яка
передбачала, що право на пенсію за
вислугу років мають особи офіцерського
складу, прапорщики і мічмани,
військовослужбовці надстрокової
служби та військової служби за
контрактом, особи, які мають право на
пенсію за цим Законом, звільнені зі
служби незалежно від підстав та часу
звільнення і досягли 45-річного віку,
крім осіб, позбавлених військових або
спеціальних звань, а також звільнених
із служби у зв'язку з засудженням за
умисний злочин, вчинений з
використанням свого посадового
становища, або вчиненням корупційного
діяння, а ті з них, що є інвалідами
війни, - незалежно від віку, і мають
загальний трудовий стаж 25 календарних
років і більше, з яких не менше 12
календарних років і 6 місяців становить
військова служба або служба в органах
внутрішніх справ.

Згідно із Законом України «Про
внесення змін до деяких законів
України з питань пенсійного
забезпечення та соціального захисту
військовослужбовців» від 04.04.2006 року,
який набрав чинності з 29.04.2006 року п. «б»
ч. 1 ст. 12 Закону викладено в новій
редакції, а саме пенсія за вислугу
років призначається особам
офіцерського складу, прапорщикам і
мічманам, військовослужбовцям
надстрокової служби та військової
служби за контрактом, іншим особам,
зазначеним у пунктах «б»-«д» статті 1-2
цього Закону, в разі досягнення ними на
день звільнення зі служби 45-річного
віку, крім осіб, зазначених у частині
третій статті 5 цього Закону, за
наявності у них страхового стажу 25
років і більше, з яких не менше ніж 12
календарних років і 6 місяців становить
військова служба або служба в органах
внутрішніх справ, державній пожежній
охороні, органах і підрозділах
цивільного захисту, податковій міліції
чи Державній кримінально-виконавчій
службі України.

На даний момент п. «б» ч. 1 ст. 12 Законом
України «Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб» передбачено, що
пенсія за вислугу років призначається
особам офіцерського складу,
прапорщикам і мічманам,
військовослужбовцям надстрокової
служби та військової служби за
контрактом, іншим особам, зазначеним у
пунктах "б" - "д" статті 1 2 цього Закону, в
разі досягнення ними на день
звільнення зі служби 45-річного віку,
крім осіб, зазначених у частині третій
статті 5 цього Закону, за наявності у
них страхового стажу 25 років і більше, з
яких не менше ніж 12 календарних років і
6 місяців становить військова служба
або служба в органах внутрішніх справ,
державній пожежній охороні, Державній
службі спеціального зв'язку та захисту
інформації України, органах і
підрозділах цивільного захисту,
податковій міліції чи Державній
кримінально-виконавчій службі України.

На підставі зазначеного, вирішуючи
питання про застосування Закону
України «Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб» у часі, колегія
суддів апеляційної інстанції виходить
із того, що згідно зі статтею 22
Конституції України закріплені нею
права і свободи не є вичерпними,
гарантуються і не можуть бути
скасовані. При прийнятті нових законів
або внесенні змін до чинних
законодавчих актів не допускається
звуження змісту та обсягу існуючих
прав і свобод.

Також, розуміння сутності соціальних
гарантій військовослужбовців та
прирівняних до них осіб зміст та обсяг
досягнутих ними соціальних гарантій не
може бути звужено шляхом внесення змін
до законодавства, а правовідносини
щодо їхнього пенсійного забезпечення
виникають не в момент звернення за
призначенням пенсії, а в момент
виникнення права на її призначення.

Крім того, колегія суддів звертає
увагу, що аналогічна позиція зазначена
у Постанові Верховного Суду України
від 25 вересня 2012 року № 21-230а12.

Таким чином, не зважаючи на момент
звернення позивача із заявою до
відповідних органів про призначення
вказаного виду пенсії, колегія суддів
керується для вирішення питання про
право на пенсію за вислугою років п. «б»
ч. 1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб» в редакції від 04.07.2002 року.

Отже, дана редакція статті вказаного
вище Закону України передбачала три
умови для призначення пенсії за
вислугою років:

1) досягнення 45 років;

2) загальний трудовий стаж 25 років і
більше;

3) не менше 12 календарних років і 6
місяців вислуги років у військовій
службі або службі в органах внутрішніх
справ.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач досяг 45-річного віку 27.05.2003
року, а на момент звернення із заявою
при призначення зазначеної пенсії йому
виповнилось 55 років.

Згідно з трудовою книжкою ОСОБА_3
загальний трудовий стаж позивача
станом на момент звернення до суду з
адміністративним позовом становить 27
років (а. с. 9-10).

Колегія суддів апеляційного суду
звертає увагу, що виходячи з аналізу п.
«б» ч. 1 ст.12 Закону України «Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб», колегія суддів звертає увагу, що
вислуга років на військовій службі
повинна становити не менше ніж12
календарних років і 6 місяців або
вислуга років в органах внутрішніх
справ повинна - не менше ніж 12
календарних років і 6 місяців, тобто
вислуга років по кожному спеціальному
трудовому стажу рахується окремо.

Порядок призначення пенсій за вислугу
років відповідно до Закону України
«Про пенсійне забезпечення
військовослужбовців та осіб
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ» особам
офіцерського складу, прапорщикам,
мічманам, військовослужбовцям
надстрокової служби та військової
служби за контрактом, особам
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ, регулюється
Постановою Кабінету Міністрів «Про
порядок обчислення вислуги років,
призначення та виплати пенсій і
грошової допомоги особам офіцерського
складу, прапорщикам, мічманам,
військовослужбовцям надстрокової
служби та військової служби за
контрактом, особам начальницького і
рядового складу органів внутрішніх
справ та членам їхніх сімей» від 17
липня 1992 р. № 393 (далі - Постанова № 393).

В судовому засіданні 09квітня 2014 року,
колегією суддів витребувано у позивача
копію витягу з архівного документа, а
саме Наказ Головного управління МВС
України у Луганській області від 08
вересня 1993 р. № 296л/с на підтвердження
вислуги років в органах внутрішніх
справ, відповідно до якого загальна
кількість вислуги років ОСОБА_3 станом
на 01 вересня 1993 р. в органах внутрішніх
справ, яка становить 09 років 02 місяці 27
днів, що є меншим ніж 12 календарних
років і 6 місяців відповідно до вимог
Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб».

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем було здійснено самостійно
розрахунок вислуги років, необхідної
для призначення відповідної пенсії, до
якої ОСОБА_3 було включено:

- військову службу з 22.11.1976 року по 30.11.1978
року (2 роки 0 місяців 8 днів);

- службу в органах внутрішніх
справ з 11.06.1985 року по 01.03.1993 року (8
років 2 місяці 22 дня);

- період навчання у цивільному ВНЗ
(2 роки 6 місяців);

- час роботи в державних органах у
разі переходу на службу в органи
внутрішніх справ з 27.08.1983 року по 07.06.1985
року (1 рік 9 місяців 10 днів).

Проте, апеляційний суд не приймає до
уваги доводи апелянта та його
представника про наявність у ОСОБА_3 12
років 6 місяців вислуги років, так як
такий висновок не відповідає фактичним
обставинам справи.

Зокрема, пенсія за вислугу років
призначається за Законом України «Про
пенсійне забезпечення» (ст.2).

Згідно з вимогами ст. 51 вказаного
Закону, пенсії за вислугу років
встановлюються окремим категоріям
громадян, зайнятих на роботах,
виконання яких призводить до втрати
професійної працездатності або
придатності до настання віку, що дає
право на пенсію за віком.

Відповідно до ст. 64 Закону України «Про
пенсійне забезпечення», основним
документом, що підтверджує стаж роботи,
є трудова книжка. Порядок
підтвердження наявного трудового
стажу при відсутності трудової книжки
або відповідних записів у ній
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

Порядок обчислення вислуги років,
призначення та виплати пенсій і
грошової допомоги особам офіцерського
складу, прапорщикам, мічманам,
військовослужбовцям надстрокової
служби та військової служби за
контрактом, особам начальницького і
рядового складу органів внутрішніх
справ та членам їхніх сімей
затверджено постановою Кабінету
Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393.

Як зазначало вище, Наказом Головного
управління МВС України у Луганській
області від 08 вересня 1993 р. № 296л/с
визначено, що загальна кількість
вислуги років ОСОБА_3 станом на 01
вересня 1993 р. в органах внутрішніх
справ, яка становить 09 років 02 місяці 27
днів.

Також, з матеріалів справи вбачається,
що після звільнення капітана
внутрішньої служби ОСОБА_3 інженера
самостійної воєнізованої пожежної
частини УВД з 01 вересня 1993 року, позивач
не проходив служби в органах
внутрішніх справ України та не
перебував на державній службі.

Отже, підсумовуючи вищезазначене,
колегія суддів апеляційного суду
дійшла висновку, що у позивача - ОСОБА_3
відсутня достатня кількість вислуги
років, необхідної для призначення
пенсії за вислугою років згідно п. «б»
ч. 1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб» в редакції від 04.07.2002 року, так як
Наказом Головного управління МВС
України у Луганській області від 08
вересня 1993 р. № 296л/с визначено, що
загальна кількість вислуги років
ОСОБА_3 станом на 01 вересня 1993 р. в
органах внутрішніх справ, яка
становить 09 років 02 місяці 27 днів.

З огляду на вказане, колегія суддів
вважає, що позовні вимоги ОСОБА_3 є
необґрунтованими та не підлягають
задоволенню.

Відповідно до статті 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що постанова
суду першої інстанції ухвалена з
дотриманням норм процесуального та
матеріального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновки суду першої інстанції, у
зв'язку з чим підстав для скасування
постанови суду першої інстанції не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 160, 199, 200, 205, 206, КАС
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача - ОСОБА_3 на
постанову Печерського районного суду
міста Києва від 10 січня 2014 року -
залишити без задоволення.

Постанову Печерського районного суду
міста Києва від 10 січня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів, відповідно до
вимог ст. 212 КАС України, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали складено 14.04.2014
року

Головуючий суддя
Л.В.Бєлова

Судді
Л.М. Гром,

М.С. Міщук

Головуючий суддя
Бєлова Л.В.

Судді:
Гром Л.М.

Міщук М.С.