Справа № 872/15122/13
Суддя: Головко О.В.
Дата ухвалення: 2014-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

27 березня 2014 рокусправа № 1170/2а-2982/11

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Головко О.В.

суддів:
Суховарова А.В. Ясенової Т.І.

за участю секретаря судового
засідання: Троянова А.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1,
Долинської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Кіровоградській області на постанову
Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 14 серпня 2013
року в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Долинської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Кіровоградській області

про стягнення коштів,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 у серпні 2011 року
звернувся до Кіровоградського
окружного адміністративного суду з
позовом, в якому просив стягнути з
Долинської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Кіровоградській області середній
заробіток за час затримки повного
розрахунку при звільненні у сумі 9813,18
грн.

Постановою
Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 14 серпня 2013
року позов задоволено частково,
стягнуто з Долинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Кіровоградській області на користь
ОСОБА_1 середній заробіток за час
затримки розрахунку при звільненні в
сумі 1364,08 грн.

Не погодившись з
рішенням суду першої інстанції позивач
подав апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нове рішення,
яким позов задовольнити в повному
обсязі.

Відповідач також подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нове рішення,
яким у задоволені позову відмовити в
повному обсязі.

Апеляційні скарги
ґрунтується на тому, що судом першої
інстанції не надано належної оцінки
нормам чинного законодавства та його
висновки не відповідають обставинам
справи, що призвело до прийняття
невірного рішення.

Перевіривши матеріали
справи, законність і обґрунтованість
рішення суду в межах доводів
апеляційних скарг, а також
правильність застосування судом норм
матеріального і процесуального права
та правової оцінки обставин у справі,
суд апеляційної інстанції дійшов
висновку, що апеляційна скарга
відповідача підлягає задоволенню, а
позивача - задоволенню частково.

Судом встановлено,
матеріалами справи підтверджено, що
згідно з наказом Долинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Кіровоградській області № 11-о від
12.04.2011 ОСОБА_1 звільнено з посади
головного державного податкового
інспектора юридичного відділу за
угодою сторін та виплачено компенсацію
за 1 календарний день невикористаної
щорічної основної відпустки за
відпрацьований період роботи з 19.03.2006
по 18.03.2007, та 25 календарних днів
невикористаної щорічної основної
відпустки за відпрацьований період
роботи з 19.03.2010 по 18.03.2011, 1 календарний
день щорічної основної відпустки за
період роботи з 19.03.2011 по 12.04.2011, та
згідно зі статтею 35 Закону України «Про
державну службу» 9 календарних днів
додаткової відпустки державного
службовця за період роботи з 03.02.2011 по
02.02.2012.

Згідно з наданою
ОСОБА_1 довідкою Новоукраїнської МДПІ
ДПА у Кіровоградській області останнім
не використана щорічна відпустка
терміном 16 календарних днів за період
роботи з 19.03.2002 по 18.03.2003 на посаді
головного державного податкового
інспектора юридичного відділу
Бобринецького відділення
Новоукраїнської МДПІ.

Відповідно до наказу
начальника Долинської ОДПІ Головного
управління Міндоходів у
Кіровоградській області С.В.
Тетричного № 33-о від 02.08.2011 вирішено
провести нарахування та виплатити
ОСОБА_1 компенсацію за 16 календарних
днів невикористаної щорічної основної
відпустки за відпрацьований період
роботи з 19.03.2002 по 18.03.2003 та 1 календарний
день щорічної основної відпустки за
відпрацьований період роботи з 19.03.2011
по 12.04.2011.

Розмір компенсації
ОСОБА_1 за 17 днів невикористаної
щорічної основної відпустки становив
1364,08 грн., яка була виплачена позивачу,
що не заперечується сторонами.

ОСОБА_1 вважає дії
відповідача щодо несвоєчасної виплати
коштів за невикористану відпустку під
час роботи протиправними та звернувся
до суду з позовом про стягнення
середнього заробітку за час затримки
повного розрахунку при звільненні.

Надаючи оцінку спірним
правовідносинам суд апеляційної
інстанції зазначає, що відповідно до
положень статті 116 Кодексу законів про
працю України при звільненні
працівника виплата всіх сум, що
належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

Згідно зі статтею 117
Кодексу законів про працю України в
разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Ухвалюючи оскаржуване
рішення суд першої інстанції виходив з
того, що невиплата позивачу належних
коштів при звільненні відбулася з вини
відповідача, оскільки, за висновками
суду, довідка Новоукраїнської МДПІ про
невикористану відпустку знаходилась в
особовій справі позивача ще до
звільнення.

Проте суд апеляційної
інстанції знаходить необґрунтованими
висновки суду першої інстанції щодо
обізнаності відповідача до звільнення
ОСОБА_1 про наявність в нього
невикористаної відпустки за період
роботи з 19.03.2002 по 18.03.2003, оскільки в
матеріалах особової справи, яка була
досліджена судом апеляційної
інстанції, міститься довідка
Новоукраїнською МДПІ ДПА у
Кіровоградській області про наявність
у ОСОБА_1 невикористаної щорічної
відпустки за період з 19.03.2002 по 18.03.2003,
яка зареєстрована Долинською
об'єднаною державною податковою
інспекцією Головного управління
Міндоходів у Кіровоградській області
29.07.2011 за № 5655/10/0400.

Таким чином колегія
суддів доходить висновку, що невиплата
позивачу сум компенсації за
невикористану відпустку відбулася не з
вини відповідача, адже останній
дізнався про наявність у ОСОБА_1
невикористаної щорічної відпустки
лише у липні 2011 року внаслідок подання
останнім відповідної довідки, а тому
сума середнього заробітку за весь час
затримки по день фактичного розрахунку
не підлягає стягненню з відповідача.

Враховуючи викладене
колегія суддів зазначає, що висновки
суду першої інстанції не відповідають
обставинам справи, що призвело до
неправильного вирішення справи, а тому
вбачаються підстави для скасування
постанови та ухвалення нового судового
рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 198,
202, 205, 207 Кодексу адміністративного
судочинства України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу
ОСОБА_1 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу
Долинської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Кіровоградській області задовольнити.

Постанову
Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 14 серпня 2013
року в адміністративній справі №
1170/2а-2982/11 скасувати.

У задоволені позову
ОСОБА_1 до Долинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Кіровоградській області про стягнення
коштів відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом 20 днів з дня складання в
повному обсязі.

Повний текст постанови складений
01 квітня 2014 року.

Головуючий:
О.В. Головко

Суддя:
А.В. Суховаров

Суддя:
Т.І. Ясенова