Справа № 2а-1292/11/1370
Суддя: Цуркан М.І.
Дата ухвалення: 2014-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" квітня 2014 р. м. Київ
К/800/5767/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Цуркана М.І. (головуючий);
Розваляєвої Т.С.; Черпіцької Л.Т.,
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом Приватного підприємства
«Північний Центр» до Управління
Пенсійного фонду України в м.
Червонограді Львівської області про
скасування вимоги та рішення, що
переглядається за касаційною скаргою
Приватного підприємства «Північний
Центр» на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від
12 квітня 2011 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 17 грудня 2013 року,

у с т а н о в и л а :

У лютому 2011 року ПП «Північний Центр»
(Підприємство) звернулося до суду з
позовом до Управління Пенсійного фонду
України в м. Червонограді Львівської
області (Управління ПФ) про скасування
вимоги та рішення.

Зазначали, що за результатами
проведеної Управлінням ПФ перевірки
Підприємству донараховано 24 688,68 грн
страхових внесків за період 2007-2010
років, а також застосовані санкції за
несвоєчасність нарахування внесків в
розмірі 32 491,22 грн.

Посилаючись на те, що Підприємство
знаходилось на спрощеній системі
оподаткування, а значить із розміру
недоїмки необхідно відрахувати суми
єдиного податку, які зараховувались в
погашення заборгованості зі сплати
страхових внесків, просили визнати
протиправними та скасувати рішення
Управління ПФ від 17 грудня 2010 року №
445 та вимогу від 15 грудня 2010 року
№ 411.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 12 квітня 2011
року, залишеною без змін ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 17 грудня 2013
року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі Підприємство,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального
права, просить оскаржувані рішення
скасувати, а позов задовольнити.

Заслухавши доповідача, перевіривши
матеріали справи та доводи касаційної
скарги, колегія суддів вважає, що
скарга підлягає частковому
задоволенню.

Судами встановлено, що за результатом
проведеної Управлінням ПФ перевірки
Підприємства складено акт від 15 грудня
2010 року № 59. Актом зафіксовано, що у
період з травня 2007 року по липень 2010
року позивач не нараховував та не
сплачував страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування. При цьому, за даними
перевірки, мав обов'язок сплатити за
цей період 24 688,68 грн.

На підставі акта Управлінням ПФ
складено вимогу від 15 грудня 2010
року № 411 про сплату Підприємством
донарахованих страхових внесків в
розмірі 24 688,68 грн. Також прийнято
рішення від 17 грудня 2010 року № 445
про застосування штрафу, передбаченого
пунктом 4 частини дев'ятої статті 106
Закону України від 9 липня 2003 року №
1058-IV «Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» (Закон № 1058-IV), у
розмірі 32 491,22 грн.

Також встановлено, що сума недоїмки
виникла внаслідок того, що позивач,
знаходячись на спрощеній системі
оподаткування (єдиний податок), вважав
себе звільненим від сплати страхових
внесків.

Відмовивши у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився і апеляційний суд, виходив з
того, що сплата єдиного податку не
звільняє особу від обов'язку сплати
страхових внесків.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України,
погоджуючись з таким твердженням,
вважає остаточний висновок судів про
відмову в задоволенні позову
передчасним.

Відповідно до пункту 3 Указу Президента
України від 3 липня 1998 року № 727/98 «Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва» (чинного на час
виникнення спірних відносин) суб'єкти
підприємницької діяльності - юридичні
особи сплачують єдиний податок
щомісяця не пізніше 20 числа наступного
місяця на окремий рахунок відділень
Державного казначейства України.
Відділення Державного казначейства
України наступного дня після
надходження коштів перераховують суми
єдиного податку у таких розмірах: до
Державного бюджету України - 20
відсотків; до місцевого бюджету - 23
відсотки; до Пенсійного фонду України -
42 відсотки; на обов'язкове соціальне
страхування - 15 відсотків.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач не оспорює обов'язок сплати
страхових внесків у період перебування
на спрощеній системі оподаткування,
проте посилається про неправильність
обчислення суми недоїмки та штрафу.
Зокрема, звертає увагу, що Управління
ПФ підтверджує зарахування частини сум
єдиного податку в рахунок сплати
страхових внесків. Тому вважає, що від
суми недоїмки необхідно відняти 14 192,42
грн, отриманих Управлінням ПФ як
частину єдиного податку, та,
відповідно, перерахувати і розмір
штрафу.

З викладеного вбачається, що суди,
обґрунтовуючи свої рішення, помилково
ототожнили предмет доказування у
справі, і, замість вирішення питання
про розмір наявної заборгованості та
штрафних санкцій, розглянули питання
про сам факт існування заборгованості
та можливість застосування санкцій,
яке є безспірним.

Крім того, колегія суддів звертає увагу
на неправильність обчислення розміру
штрафних санкцій.

Відповідно до пункту 4 частини дев'ятої
статті 106 Закону № 1058-IV за
донарахування територіальним органом
Пенсійного фонду або страхувальником
сум своєчасно не обчислених та не
сплачених страхових внесків
накладається штраф у розмірі 5
відсотків зазначених сум за кожний
повний або неповний місяць, за який
донараховано ці суми.

Наведена норма права не дає підстав для
визначення суми штрафу наростаючим
підсумком у випадку, коли попередньо
борг зі сплати страхових внесків не був
визначений.

Як вбачається з матеріалів справи,
розмір штрафу за несвоєчасне
обчислення розміру страхових внесків у
2007-2010 роках розрахований на підставі
акта перевірки від 15 грудня 2010 року
наростаючим підсумком, тому не може
вважатись правильним.

Зазначений висновок кореспондується з
позицією Верховного Суду України,
висловленою в постанові від 7 травня 2012
року № 21-300а.

Касаційний суд позбавлений можливості
самостійно визначити розмір штрафних
санкцій в силу положень частини першої
статті 220 Кодексу адміністративного
судочинства України, за правилами якої
перевіряє лише правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні.

Відповідно до статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

З підстав, викладених вище, судові
рішення не можуть вважатись законними
та обґрунтованими, що є підставою для
їх скасування та направлення справи на
новий розгляд до суду першої інстанції,
у відповідності до вимог частини
другої статті 227 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

За правилами цієї статті підставою для
скасування судових рішень судів першої
та (або) апеляційної інстанцій і
направлення справи на новий судовий
розгляд є порушення норм
процесуального права, які унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

При повторному розгляді справи судам
необхідно перевірити твердження
позивача щодо зарахування Управлінням
ПФ частини сум єдиного податку в
рахунок сплати страхових внесків (що не
заперечується відповідачем), а також
визначитись, яким чином вказані кошти
впливають на розмір спірної недоїмки
та нарахованих штрафних санкцій.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 220, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Приватного
підприємства «Північний Центр»
задовольнити частково.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 12 квітня 2011
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 17 грудня 2013 року скасувати, а справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строки та в
порядку, встановленими статтями 237, 238,
2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді
М.І.Цуркан

Т.С.Розваляєва

Л.Т.Черпіцька