Справа № 813/6614/13-а
Суддя: Богаченко С.І.
Дата ухвалення: 2014-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2014 року
Справа № 876/4/14

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі :

судді-доповідача - Богаченка С.І.,

суддів - Багрія В.М., Старунського Д.М.,

при секретарі судового засідання -
Ратушній М.,

за участю: позивача по справі - ОСОБА_2
та його представника - ОСОБА_3,

представників відповідача по справі
Головного управління Міндоходів у
Львівській області - Лупій Х.Ю. та
Курило С.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові апеляційну скаргу
ОСОБА_2 на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 28
листопада 2013 року в справі за позовом
ОСОБА_2 до Головного управління
Міндоходів у Львівській області про
визнання протиправним та скасування
рішення, поновлення на службі,
зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И
Л А :

29 серпня 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовною заявою до Головного
управління Міндоходів у Львівській
області про визнання протиправним та
скасування наказу від 23.07.2013 року № 146-0
«Про звільнення», поновлення на посаді,
зобов'язання виплатити середній
заробіток за час вимушеного прогулу та
внести відповідний запис у трудову
книжку.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 28 листопада
2013 року у задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із постановою її
оскаржив ОСОБА_2, вважає, що судом
першої інстанції при винесенні рішення
допущено неправильне застосування
норм матеріального та процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення позовних вимог.

Апелянт по справі просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
прийняти нове рішення, яким задоволити
позовні вимоги повністю.

Вказує на те, що судом першої інстанції
при прийняті рішення не було враховано,
що рапорт про звільнення зі служби за
власним бажанням датований ним 08.07.2013
року, хоча навіть за даними відповідача
по справі у цей день він був відсутній
на службі у зв'язку з тим, що відпочивав
після чергування.

Зазначає, судом першої інстанції не
врахована норма, передбачена пунктом 68
Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ (далі
Положення), згідно з якою особи
рядового і начальницького складу, які
виявили бажання звільнитися зі служби
за особистим проханням, попереджають
прямого начальника органу внутрішніх
справ про прийняте ними рішення не
пізніш як за три місяці до дня
звільнення, про що подають рапорт за
командою.

Суб'єктом владних повноважень указана
норма дотримана не була, адже
Положенням встановлено, що даті
звільнення має передувати не менше
трьох місяців з часу подачі рапорту про
звільнення зі служби за особистим
проханням і не передбачено скорочення
цього терміну.

Заслухавши суддю доповідача,
представників сторін по справі,
проаналізувавши матеріали справи,
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що дана апеляційна
скарга підлягає до задоволення з таких
підстав.

Приймаючи оскаржуване рішення суд
першої інстанції виходив з того, що
Наказом Головного управління
Міндоходів у Львівській області від
21.06.2013 року №76-о «Про призначення
працівників податкової міліції»
підполковника податкової міліції
Свободу Владислава Свгеновича, який
знаходився в розпорядженні Головного
управління Міндоходів у Львівській
області, призначено на посаду старшого
оперуповноваженого з особливо
важливих справ зонально - лінійного
відділу управління внутрішньої
безпеки Головного управління
Міндоходів у Львівській області.

Наказом Головного управління
Міндоходів у Львівській області від
23.07.2013 року №146-о підполковника
податкової міліції ОСОБА_2, старшого
оперуповноваженого з особливо
важливих справ зонально-лінійного
відділу управління внутрішньої
безпеки Головного управління
Міндоходів у Львівській області,
звільнено з 23.07.2013 року за пунктом 64
пп.«ж» (за власним бажанням) Положення
про проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ, затвердженого
Постановою КМ УРСР від 29.07.1991 року №114
(із змінами і доповненнями, далі
-Положення), вислуга років на день
звільнення у календарному обчисленні
становить 18 років 06 місяців 23 дні.
Вказаний наказ був зареєстрований в
журналі реєстрації наказів ДПС у
Львівській області з особового складу
за 2012 та 2013 роки саме 23.07.2013 року. Бланк
наказу №000453, на якому видрукувано
оскаржуваний наказ зареєстрований у
журналі оеєстрації фірмових бланків як
такий, що видавався працівнику відділу
проходження служби у податковій
міліції 19.06.2013 року під розписку (копії
витягів з журналів є в матеріалах
справи).

Підставою для винесення оскаржуваного
наказу був рапорт позивача від 08.07.2013
року на ім'я начальника Головного
управління Міндоходів у Львівській
області Пекарчука B.C. Відповідно до
вказаного рапорту від 08.07.2013 року,
позивачем було зазначено точну дату, з
якої він бажає звільнитися - а саме з
23.07.2013 року, із зазначенням поважності
причин звільнення - зміна місця праці.

Згідно з пп. «ж» п.64 Положення, особи
середнього, старшого і вищого
начальницького складу звільняються зі
служби в запас (з постановкою на
військовий облік) за власним бажанням -
при наявності поважних причин, що
перешкоджають виконанню службових
обов'язків.

Відповідно до п.68 Положення, особи
рядового та начальницького складу, які
виявили бажання звільнитися зі служби
за особистим проханням, попереджають
прямого начальника органу внутрішніх
справ про прийняте ними рішення не
пізніше, як за три місяці до дня
звільнення, про що подають рапорт за
командою.

Крім того, за змістом п.68 Положення, до
закінчення трьохмісячного строку
попередження особа має право
відкликати поданий рапорт, якщо
сторони не домовилися про звільнення у
більш короткий строк.

Судом першої інстанції було
встановлено, що згідно рапорту
позивача по справі від 06.08.2013 року про
допущення його до виконання службових
обов'язків достроково з 14.08.2013 року, де
просив надати йому невикористану
частину щорічної відпустки в інший
період календарного року; рапорт про
звільнення за власним бажанням поданий
раніше просив вважати як відкликаний
ним, оскільки написаний під тиском
(а.с.8). Однак такий був поданий значно
пізніше після винесення наказу про
його звільнення.

Рапорт позивача по справі на
звільнення за власним бажанням
датований 08.07.2013 року, завізований
безпосереднім начальником 09.07.2013 року,
де наявна резолюція начальника ГУ
Міндоходів у Львівській області
Пекарчука B.C. «до наказу». Порядок
візування рапортів працівників
оперативного управління та УВБ ГУ
Міндоходів у Львівській області не
передбачений жодним нормативно -
правовим актом чи внутрішньо -
розпорядчим документом управління.

Суд першої інстанції не взяв до уваги
рапорт позивача по справі 06.08.2013 року
про відкликання попередньо написаного
рапорту на звільнення за власним
бажанням, оскільки такий поданий вже
після реалізації попереднього рапорту,
на момент подання був вже звільнений зі
служби. Відповідач по справі надав
письмову відповідь на рапорт позивача
від 06.08.2013 року листом від 27.08.2013 року
№8652/10/04-20/1075.

Звідси, суд першої інстанції зробив
висновок, що оскільки позивачем не
представлено належних та допустимих
доказів про наявність обставин,
зокрема щодо тиску на нього з боку
безпосереднього керівника для
написання рапорту на звільнення та
щодо наявності його рапорту на
відпустку, такі обставини спростовані
відповідачем показами свідків та
поданими доказами, а тому йому у
задоволенні позовних вимогах судом
першої інстанції було відмовлено.

Колегія суддів з такими висновками
суду першої інстанції не погоджується
з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи,
ОСОБА_2 працював в органах податкової
міліції з 21.06.2013 року в званні
підполковника податкової міліції.
Станом на момент звільнення позивач
займав посаду старшого
оперуповноваженого з особливо
важливих справ зонально-лінійного
відділу управління внутрішньої
безпеки Головного управління
Міндоходів у Львівській області.

Статтею 21 Закону України «Про державну
таємницю» встиновпено, шо в державних
органах, органах місцевого
самоврядування, на підприємствах, в
установах і організаціях, шо провадять
діяльність, пов'язану з державною
таємницею, з метою розроблення та
здійснення заходів шодо забезпечення
режиму секретності, постійного
контролю за їх додержанням створюються
на правах окремих структурних
підрозділів режимно-секретні органи
(далі - PCO), які підпорядковуються
безпосередньо керівнику державного
органу, органу місцевого
самоврядування, підприємства,
установи, організації.

Призначення ociб на посади заступників
керівників з питань режиму,
начальників PCO і їх заступників, а також
видання наказу про покладення на
окремого працівника обов'язків щодо
забезпечення режиму секретності
здійснюється за погодженням з органами
Служби безпеки України та PCO
вищестоящих державних органів, органів
місцевого самоврядування, підприємств,
установ і організацій.

Основний нормативний документ, який
визначає порядок організації та
забезпечення режиму секретності в
державних органах влади, органах
місцевого самоврядування, на
підприємствах, в установах і
організаціях, є постанова КМУ №1561-12 від
02.12.2003р.

Із матеріалів справи вбачається, що
позивачу по справі 16.07.2013 року надано
допуск до державної таємниці, який є
обов'язковим для працівників
Управління внутрішньої безпеки
головного управління Міндоходів у
Львівській області.

Судом першої інстанції небуло взято до
уваги, що допуск до державної таємниці,
позивачу по справі було надано після
08.07.2013 року, тобто після подання ним
рапорту про звільнення. Даний факт не
був спростований відповідачем по
справі.

Відповідно до сг.651 Порядку організації
та забезпечення режиму секретності в
державних органах, органах місцевого
самоврядування, на підприємствах, в
установах і організаціях,
затвердженого вказаною постановою КМУ
(далі - Порядок), перед виїздом до
іноземної країни у приватних справах
громадяни, яким надано допуск до
державної таємниці зобов'язані
письмово повідомити про це посадових
осіб, які надали їм доступ до державної
таємниці, а також PCO за місцем
зберігання їх карток обліку за формою
згідно з додатком 6. У такому разі
інструктажі громадян з питань охорони
державної таємниці проводять
начальники PCO.

Пункт 1.3. Наказу ДПА України від 11.10.07 №
565 «Про виїзд за кордон у приватних
справах працівників органів державної
податкової служби України, яким надано
допуск до державної таємниці»
встановлює проведення керівниками
режимно-секретних підрозділів
інструктажу з питань охорони державної
таємниці з працівниками, які
виїжджають за кордон у приватних
справах.

Як вбачається із матеріалів справи, з
витягу із Журналу форми №76 обліку
виїздів за кордон працівників
Головного управління Міндоходів у
Львівській області, в якому зазначено,
що 22.07.2013 року з позивачем по справі
пройдений інструктаж у зв'язку із
виїздом ним до республіки Болгарії на
24.07.2013 року, мета виїзду - туризм.

Крім цього, колегія суддів зазначає, що
звернення особи з рапортом про виїзд за
кордон із певною метою безпосередньо
до голови ДПС ніколи не практикувалось,
а шодо рапортів які подаються такими
особами то їх облік та реєстр фактично
не ведеться, місце їх зберігання також
не визначено, а тому позивач по справі
не зміг надати докази факту подачі
рапорту щодо виїзду за кордон.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що
позивач при виїзді за кордон
дотримався положень Порядку, а
твердження відповідача про протилежне
є безпідставними та необгрунтованими.

Проаналізувавши вищевказані докази та
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що ОСОБА_2 немав наміру
звільнятись 23.07.2013року, а тому позовні
вимоги підлягають до задоволення
повністю.

Відповідно до ст. 202 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставами для скасування судом
апеляційної інстанції постанови або
ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд першої інстанції вважає
встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення норм матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи або
питання.

З огляду на викладене, оскільки
постанова суду першої інстанції
винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, то апеляційна скарга підлягає
до задоволення, а оскаржувану
постанову слід скасувати та прийняти
нову постанову, якою задоволити
позовні вимоги повністю.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, ст. 198, ч.1
ст. 202, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст. 207, 254 КАС
України, колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду, -

П О С Т А Н О В И Л
А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задоволити
повністю.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 28 листопада
2013 року у справі № 813/6614/13-а - скасувати
та прийняти нову постанову, якою
задоволити позовні вимоги повністю.

Визнати протиправним та скасувати
наказ Головного управління Міндоходів
у Львівській області від 23.07.2013 року
№146-0 «Про звільнення».

Поновити на посаді старшого
оперуповноваженого з особливо
важливих справ зонально-лінійного
відділу управління внутрішньої
безпеки Головного управління
Міндоходів у Львівській області

Зобов'язати виплатити середній
заробіток за час вимушеного прогулу.

Постанова апеляційного
адміністративного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена до
касаційної інстанції протягом 20 днів з
дня набрання нею законної сили.

Головуючий
С.І. Богаченко

Суддя
Д.М.Багрій

Суддя
Д.М. Старунський

Повний текст виготовлений 09.04.2014 року.