Справа № 2а-276/12/2408
Суддя: Черпак Ю.К.
Дата ухвалення: 2014-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" квітня 2014 р. м. Київ
К/800/28468/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Черпака Ю.К. (головуючого в судовому
засіданні), Головчук С.В., Ліпського
Д.В.,секретаря Горбатюка В.С.,

за участю представника відповідача
Муляр Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_5 до Управління Державної
міграційної служби України в
Чернівецькій області про визнання
протиправним рішення та зобов'язання
вчинити певні дії, за касаційною
скаргою Управління Державної
міграційної служби України в
Чернівецькій області на постанову
Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 11 квітня 2013
року,

встановив:

В листопаді 2012 року ОСОБА_5 пред'явив
позов до Управління Державної
міграційної служби України в
Чернівецькій області (далі - Управління
ДМС України в Чернівецькій області) про
визнання протиправним рішення від
04.07.2012 р. про його примусове повернення
до Республіки Азербайджан та заборону
в'їзду на територію України терміном на
три роки, зобов'язання відповідача
надати інформацію у відповідні органи
про зняття заборони позивачу на
вільний в'їзд на територію України та
анулювати штампи в паспорті на ім'я
позивача про прийняття рішення про
його примусове повернення та заборону
в'їзду в Україну строком на три роки.

Позов обґрунтував тим, що рішенням
Управління ДМС України в Чернівецькій
області від 04.07.2012 р. його примусово
повернуто на батьківщину із забороною
в'їзду на територію України терміном на
три роки за порушення правил
перебування іноземців на території
України. Вважав, що дане рішення
прийнято з порушенням статті 61
Конституції України, оскільки йому
передувала постанова про притягнення
до адміністративної відповідальності
за ч.1 ст. 203 Кодексу України про
адміністративні правопорушення (далі -
КУпАП) з накладенням адміністративного
стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510
грн. Таким чином, за одне й те саме
діяння його двічі притягнуто до
відповідальності. Окрім того,
відповідачем порушені його права та
вимоги Інструкції про примусове
повернення і примусове видворення з
України іноземців та осіб без
громадянства, затвердженої наказом
Міністерства внутрішніх справ України,
Адміністрації Державної прикордонної
служби України, Служби безпеки України
від 23.04.2012 р. № 353/271/150 (далі - Інструкція
про примусове повернення і примусове
видворення з України іноземців та осіб
без громадянства), зокрема його не
повідомлено про право мати законного
представника і перекладача під час
оголошення рішення, всі матеріали
справи складенні українською мовою,
якою він не володіє. Зазначив також, що
в оскаржуваному рішенні неправильно
вказано місце його проживання в
Україні і дата народження, а мотивоване
рішення неіснуючим Законом України
"Про правовий статус іноземців".

Першотравневий районний суд м.
Чернівці постановою від 20 грудня 2012
року відмовив у задоволенні позову.

Суд першої інстанції виходив з того, що
відповідач правомірно ухвалив рішення
про примусове повернення позивача до
країни походження, оскільки останній
порушив законодавство України про
правовий статус іноземців та осіб без
громадянства, що підтверджується
постановою суду у справі про
адміністративне правопорушення.

Вінницький апеляційний
адміністративний суд постановою від 11
квітня 2013 року скасував постанову суду
першої інстанції та ухвалив нове
рішення, яким повністю задовольнив
позов.

Апеляційний суд дійшов висновку, що
позивача двічі притягнуто до
адміністративної відповідальності за
одне й те саме правопорушення. Крім
того, судом встановлені порушення
відповідачем Інструкції про примусове
повернення і примусове видворення з
України іноземців та осіб без
громадянства.

У касаційній скарзі Управління ДМС
України в Чернівецькій області просить
скасувати постанову суду апеляційної
інстанції та залишити в силі постанову
суду першої інстанції. Посилається на
порушення апеляційним судом норм
матеріального і процесуального права,
зокрема застосування судом Закону
України від 04.02.1994 р. № 3929-XII "Про
правовий статус іноземців та осіб без
громадянства", який втратив чинність
22.09.2011 р., ототожнення понять "примусове
повернення" і "примусове видворення", що
мають різне юридичне значення, а також
на помилкову правову позицію суду щодо
неправомірності повторного
притягнення позивача до
адміністративної відповідальності,
оскільки рішення про примусове
повернення з України приймається
органом міграційної служби лише після
ухвалення судом обвинувального
рішення у справі про порушення
іноземцем або особою без громадянства
адміністративного законодавства.

В запереченні на касаційну скаргу
ОСОБА_5 просить залишити без змін
постанову суду апеляційної інстанції,
вказуючи на її законність і
обґрунтованість.

Справа розглядається за відсутності
позивача, який був належним чином
повідомлений про дату, час і місце
судового розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника відповідача, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга
підлягає задоволенню.

Судами встановлено, що 04.07.2012 р. старшим
інспектором першого міжрайонного
відділення міліції міграційного
контролю при УМВС України в
Чернівецькій області прийнято рішення
про примусове повернення на
батьківщину громадянина Республіки
Азербайджан ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, із
забороною в'їзду на територію України
строком на три роки до 04.07.2015 р.

Підставою для прийняття вказаного
рішення стало порушення позивачем
правил перебування в Україні, а саме:
здійснення ним торгівельної
діяльності на МТК "Калинівський ринок"
у м. Чернівці без відповідного дозволу
на працевлаштування в Україні.

За даним фактом 09.06.2012 р. відносно
позивача складено протокол про
адміністративне правопорушення, на
підставі якого постановою
Садгірського районного суду м.
Чернівці від 03.07.2012 р. ОСОБА_5 визнано
винним у вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 203
КУпАП, та накладено на нього
адміністративне стягнення у вигляді
штрафу в розмірі 510 грн.

В силу частини першої статті 61
Конституції України ніхто не може бути
двічі притягнений до юридичної
відповідальності одного виду за одне й
те саме правопорушення.

Правові підстави і порядок примусового
повернення іноземців та осіб без
громадянства в країну походження або
третю країну визначені Законом України
від 22.09.2011 р. № 3773-VI "Про правовий статус
іноземців та осіб без громадянства",
який набрав чинності з 26.12.2011 р.

Відповідно до частини першої статті 26
цього Закону іноземець або особа без
громадянства можуть бути примусово
повернуті в країну походження або
третю країну, якщо їх дії порушують
законодавство про правовий статус
іноземців та осіб без громадянства або
суперечать інтересам забезпечення
національної безпеки України чи
охорони громадського порядку, або якщо
це необхідно для охорони здоров'я,
захисту прав і законних інтересів
громадян України за рішенням
центрального органу виконавчої влади,
що забезпечує реалізацію державної
політики у сфері міграції, органу
Служби безпеки України або органу
охорони державного кордону (стосовно
іноземців та осіб без громадянства, які
затримані ними у межах контрольованих
прикордонних районів під час спроби
або після незаконного перетинання
державного кордону України), з
подальшим повідомленням протягом 24
годин прокурору про підстави прийняття
такого рішення. У рішенні про примусове
повернення зазначається строк,
протягом якого іноземець або особа без
громадянства повинні виїхати з
України. Зазначений строк не повинен
перевищувати 30 днів з дня прийняття
рішення.

Рішення про примусове повернення
іноземців та осіб без громадянства,
зазначених у частині першій цієї
статті, може супроводжуватися
забороною щодо подальшого в'їзду в
Україну строком на три роки. Строк
заборони щодо подальшого в'їзду в
Україну обчислюється з дня винесення
такого рішення (частина друга статті 26
Закону)

Згідно з частиною сьомою статті 26 цього
Закону в разі прийняття рішення про
примусове повернення в паспортному
документі іноземця або особи без
громадянства скасовується віза і
вилучаються документи, що
підтверджують законні підстави
перебування в Україні.

Статтею 203 КУпАП встановлена
адміністративна відповідальність у
вигляді штрафу або попередження за
порушення іноземцями та особами без
громадянства правил перебування в
Україні і транзитного проїзду через
територію України. Об'єктивна сторона
правопорушень, передбачених частиною
першою цієї статті, полягає, зокрема, у
працевлаштуванні іноземців та осіб без
громадянства без відповідного дозволу
на це, якщо необхідність такого дозволу
передбачено законодавством України.

Відповідно до статті 221 КУпАП (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин) справи про
адміністративні правопорушення,
передбачені частиною першою статті 203
цього Кодексу, розглядають судді
районних, районних у місті, міських чи
міськрайонних судів.

Зі змісту наведених правових норм
вбачається, що однією з підстав для
примусового повернення іноземця або
особи без громадянства в країну
походження або третю країну є
порушення ними законодавства про
правовий статус іноземців та осіб без
громадянства. Такий факт може бути
встановлено рішенням суду, зокрема у
справі про адміністративне
правопорушення.

Згідно з частиною другою статті 24 КУпАП
законами України може бути встановлено
й інші, крім зазначених у цій статті,
види адміністративних стягнень.

За змістом статті 23 КУпАП
адміністративне стягнення є мірою
відповідальності особи за вчинене нею
адміністративне правопорушення.

Частина перша статті 26 Закону України
"Про правовий статус іноземців та осіб
без громадянства" визначає підстави
для примусового повернення іноземця не
лише у зв'язку із вчиненням ним
адміністративного правопорушення.

Тому, примусове повернення іноземця не
є адміністративним стягненням.

Не йдеться про такий вид
адміністративного стягнення і в тексті
самого Закону України "Про правовий
статус іноземців та осіб без
громадянства".

Таким чином, притягнення іноземця або
особи без громадянства до
адміністративної відповідальності за
порушення правил перебування в Україні
може тягнути за собою прийняття
органом міграційної служби рішення про
їх примусове повернення в країну
походження.

Отже, накладення штрафу і примусове
повернення в країну походження є
різними видами юридичної
відповідальності, які можуть одночасно
застосовуватись до іноземців або осіб
без громадянства за одне й те саме
діяння.

Протилежний висновок суду апеляційної
інстанції ґрунтується на статті 32
Закону України від 04.02.1994 р. № 3929-XII "Про
правовий статус іноземців та осіб без
громадянства", який втратив чинність на
момент виникнення спірних
правовідносин.

За наведених обставин суд першої
інстанції правильно вважав
правомірним оскаржуване рішення
Управління ДМС України в Чернівецькій
області.

Обмежень і заборон на примусове
повернення іноземця, передбачених
частиною восьмою статті 30 і статтею 31
Закону України "Про правовий статус
іноземців та осіб без громадянства"
щодо ОСОБА_5 не встановлено.

Посилання апеляційного суду на
порушення відповідачем Інструкції про
примусове повернення і примусове
видворення з України іноземців та осіб
без громадянства в частині оголошення
позивачу рішення про примусове
повернення за межі України за
відсутності перекладача і законного
представника не впливає на законність
прийнятого ним рішення.

Відповідно до статті 226 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції скасовує
судове рішення суду апеляційної
інстанції та залишає в силі рішення
суду першої інстанції, яке ухвалено
відповідно до закону і скасоване або
змінене помилково.

Оскільки суд апеляційної інстанції
допустив порушення норм матеріального
права та помилково скасував законне і
обґрунтоване рішення суду першої
інстанції, то прийняте ним рішення
підлягає скасуванню із залишенням в
силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 221, 223, 226, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Управління Державної
міграційної служби України в
Чернівецькій області задовольнити.

Скасувати постанову Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 11 квітня 2013 року та залишити в силі
постанову Першотравневого районного
суду м. Чернівці від 20 грудня 2012
року.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийЧерпак Ю.К.Судді:Головчук
С.В. Ліпський Д.В.