Справа № 255/1619/14-а
Суддя: Орєхов О. І.
Дата ухвалення: 2014-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2а/255/95/2014
Справа 255/1619/14-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2014 року Ворошиловський
районний суд м. Донецька у складі:

головуючого - судді Орєхова О.І.,

при секретарі - Ангеліній Н.В.,

за участю представника позивача -
ОСОБА_1,

представника відповідача - Базикіної
Я.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Донецьку
справу за адміністративним позовом
ОСОБА_3 до Донецької міської ради про
оскарження бездіяльність суб»єкта
владних повноважень та зобов»язання
вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з
адміністративним позовом до Донецької
міської ради про оскарження
бездіяльність суб»єкта владних
повноважень та зобов»язання вчинити
певні дії, посилаючись на наступні
обставини.

Він, ОСОБА_3, громадянин України, з метою
реалізації свого конституційного і
законного права на отримання земельної
ділянки для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка) - не більше 0,10 га в
адміністративних межах міста Донецьк,
відповідно до частини 6 статті 118
Земельного кодексу України (далі - ЗКУ),
в 2013 році він звертався із відповідним
клопотанням та доданими до нього
графічними матеріалами до Донецької
міської ради (далі - Відповідач).

Проте, Відповідачем в порушення вимог
статті 26 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» та статті 118
Земельного кодексу України його
клопотання не розглянуто на сесії
Донецької міської ради, відповідно не
прийнято рішення про надання йому
дозволу на розробку проекту
землеустрою чи в його аргументованій
відмові.

Вважає, що це порушує його права на
можливість отримання земельної
ділянки з огляду на наступне.

Земельним кодексом України визначено
правові засади земельних відносин в
Україні.

Статтею 2 ЗКУ визначено, що земельні
відносини - це суспільні відносини щодо
володіння, користування і
розпорядження землею. Нормами статті 3
цього ж кодексу визначено, що земельні
відносини регулюються Конституцією
України, цим Кодексом, а також
прийнятими відповідно до них
нормативно-правовими актами. Таким
чином, правовідносини пов'язані з
земельними відносинами регулюються у
відповідності з нормами Конституції та
Земельного кодексу України, інші
прийняті нормативно-правові акти не
можуть їм суперечити.

Стаття 14 Конституції У країни визначає,
що земля є основним національним
багатством, що перебуває під особливою
охороною держави. Право власності на
землю гарантується. Це право
набувається і реалізується
громадянами, юридичними особами та
державою виключно відповідно до
закону.

Статтею 81 ЗКУ встановлено, що громадяни
України набувають права власності на
земельні ділянки серед іншого на
підставі безоплатної передачі із
земель державної і комунальної
власності.

Пунктами «а» та «б» статті 12 Земельного
кодексу України визначені
повноваження сільських, селищних та
міських рад у галузі земельних
відносин, до яких належать такі функції
- розпорядження землями територіальної
громади та передача земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб відповідно
до цього Кодексу.

Статтею 116 ЗКУ визначено підстави
набуття права власності на земельні
ділянки державної та комунальної
власності. Частиною 3 цієї статті
встановлено, що безоплатна передача
земельних ділянок у власність громадян
провадиться у разі одержання земельних
ділянок із земель державної і
комунальної власності в межах норм
безоплатної приватизації, визначених
ЗКУ. Передача земельних ділянок
безоплатно у власність громадян у
межах норм, визначених ЗКУ, провадиться
один раз по кожному виду використання.

Положеннями статті 121 Земельного
кодексу України визначено норми
безоплатної передачі земельних
ділянок громадянам. Так відповідно до
цих норм громадяни України мають право
на безоплатну передачу їм земельних
ділянок із земель державної або
комунальної власності у певних
розмірах. Для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка) в містах - не
більше 0,10 га.

Частиною 6 статті 118 ЗКУ визначено
порядок отримання земельних ділянок
державної та комунальної власності у
власність громадян в межах безоплатної
приватизації. Громадяни, зацікавлені в
одержанні безоплатно у власність
земельної ділянки із земель
комунальної власності для будівництва
індивідуального гаража у межах норм
безоплатної приватизації, подають
клопотання до відповідного органу
місцевого самоврядування, який передає
земельні ділянки комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею і 22
цього Кодексу. У клопотанні
зазначаються цільове призначення
земельної ділянки та її орієнтовні
розміри. До клопотання додаються
викопіювання з кадастрової карти
(плану) або інші графічні матеріали, на
яких зазначено бажане місце
розташування земельної ділянки.
Надання інших документів не
передбачено положеннями частини 6
статті і 18 Земельного кодексу України.

Всі нормативно-правові акти органів
місцевого самоврядування мають
прийматись у відповідності до
Конституції України, діючого
законодавства України та не суперечити
їм.

Посилання на рішення Донецької міської
ради від 21.12.2011 p., № 11/31 «Порядок
розміщення тимчасових споруд, передачі
земельних ділянок юридичним особам та
фізичним особам у власність та
користування у м. Донецьк» є
неправомірним, оскільки зазначений у
ньому перелік документів не
передбачений Земельним кодексом
України,

Цією ж статтею визначено порядок та
строки розгляду клопотання щодо
надання у власність громадянам
земельних ділянок державної та
комунальної власності. Згідно цього
порядку відповідний орган виконавчої
влади або орган місцевого
самоврядування, який передає земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
Земельного кодексу України розглядає
клопотання у місячний строк і дає
дозвіл на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки або надає мотивовану відмову у
його наданні. Підставою відмови у
наданні такого дозволу може бути лише
невідповідність місця розташування
об'єкта вимогам законів, прийнятих
відповідно до них нормативно-правових
актів, генеральних планів населених
пунктів та іншої містобудівної
документації, схем землеустрою і
техніко-економічних обгрунтувань
використання та охорони земель
адміністративно-територіальних
одиниць, проектів землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку.

Таким чином, вважає свої дії
законними та вчиненими у
відповідності з нормами чинного
законодавства, відповідно його
клопотання повинно було бути
розглянуто згідно з вимогами
законодавства з прийняттям рішення про
задоволення чи відмову в наданні
дозволу на розробку проекту
землеустрою щодо відводу земельної
ділянки на підставах передбачених
статтею 11 8 Земельного кодексу України,

В його клопотанні, у відповідності з
вимогами чинного законодавства
України, визначено всі необхідні дані
та обгрунтовано його бажання
реалізувати своє право на безоплатне
отримання у власність земельної
ділянки.

Частиною б статті 118 ЗКУ встановлено
вичерпний перелік документів, що
повинні додаватися до клопотання про
одержання безоплатно у власність
земельної ділянки із земель державної
або комунальної власності для
індивідуального гаража. Так, у
відповідності зі згаданою нормою, до
клопотання додаються викопіювання з
кадастрової" карти (плану) або інші
графічні матеріали, на яких зазначено
бажане місце розташування земельної
ділянки, погодження землекористувача
(у разі вилучення земельної ділянки, що
перебуває у користуванні інших осіб) та
документи, що підтверджують досвід
роботи у сільському господарстві або
наявність освіти, здобутої в аграрному
навчальному закладі (у разі надання
земельної ділянки для ведення
фермерського господарства).

Він має бажання отримати земельну
ділянку для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибної ділянки). На момент
звернення до Донецької міської ради в
публічному доступі була відсутня
інформація щодо наявності вільних
земельних ділянок (комунальної
власності). Так само і на момент
звернення до суду з цим позовом
відсутні дані щодо наявності таких
земельних ділянок. Тому, не маючи іншої
можливості конкретизувати бажану
земельну ділянку, він в клопотанні
вказував на свою згоду на отримання
будь-якої земельної ділянки (з цільовим
призначенням для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибної ділянки) орієнтовною
площею до 0, і 0 га (розмір передбачений
ЗКУ) в межах міста Донецьк. У
відповідності до цього, ним до
клопотання було додано графічні
матеріали з визначеною територією, на
якій він бажає отримати земельну
ділянку.

При цьому діюче законодавство не
встановлює будь-яких вимог та
нормативів щодо оформлення графічних
матеріалів. Частиною 6 статті 118 ЗКУ
вказано що до клопотання додається
викопіювання з кадастрової карти
(плану) або інші графічні матеріали, на
яких зазначено бажане місце
розташування земельної ділянки. Таким
чином, ця норма носить диспозитивний
характер та надає громадянину право на
надання або викопіювання з кадастрової
карти (плану) або інших графічних
матеріалів, на яких зазначено бажане
місце розташування земельної ділянки.

У відповідності до порядку,
встановленого статтею 118 Земельного
кодексу України, громадяни.
зацікавлені в одержанні безоплатно у
власність земельної ділянки із земель
державної або комунальної власності
для будівництва і обслуговування
жилого будинку, господарських будівель
і споруд (присадибної ділянки) подають
клопотання до відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування, який передає земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу,

Відповідний орган виконавчої влади або
орган місцевого самоврядування, який
передає земельні ділянки державної чи
комунальної власності у власність
відповідно до повноважень, визначених
статтею 122 цього Кодексу розглядає
клопотання у місячний строк і дає
дозвіл на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки або надає мотивовану відмову у
його наданні. Підставою відмови у
наданні такого дозволу може бути лише
невідповідність місця розташування
об'єкта вимогам законів, прийнятих
відповідно до них нормативно-правових
актів, генеральних планів населених
пунктів та іншої містобудівної
документації, схем землеустрою і
техніко-економічних обгрунтувань
використання та охорони земель
адміністративно-територіальних
одиниць, проектів землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку.

Статтею 122 Земельного кодексу України
визначено повноваження органів
виконавчої влади та органів місцевого
самоврядування щодо передачі
земельних ділянок у власність або
користування. Частиною 1 цієї статті
визначено, що сільські, селищні та
міські ради передають земельні ділянки
у власність або у користування із
земель комунальної власності
відповідних територіальних громад для
всіх потреб.

Таким чином, у розумінні наведеної
норми права. Донецька міська рада є
органом місцевого самоврядування, який
має повноваження щодо надання у
власність громадянам земельних
ділянок комунальної власності в межах
населеного пункту для всіх потреб, у
тому числі для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибної ділянки).

Засади організації, діяльності та
правового статусу органів та посадових
осіб місцевого самоврядування
визначено Законом України «Про місцеве
самоврядування». Статтею 26 зазначеного
закону визначено, що вирішення
відповідно до закону питань
регулювання земельних відносин
відбувається виключно на пленарних
засіданнях міської ради. Отже,
клопотання щодо надання у власність
земельної власності із земель
комунальної власності повинно
розглядатися виключно на пленарному
засіданні Донецької міської ради.

Таким чином, вважає свої дії законними.
Його клопотання повинно було бути
розглянутим згідно з вимогами
законодавства з прийняттям
мотивованого рішення про задоволення
чи відмову в наданні дозволу на
розробку проекту землеустрою щодо
відводу земельної ділянки на
підставах, передбачених статтею 118
Земельного кодексу України.

Оскаржувана бездіяльність Відповідача
є протиправною, адже гарантоване
державою місцеве самоврядування
здійснюється територіальною громадою
через сільські, селищні, міські ради та
їх виконавчі органи і передбачає
правову, організаційну та
матеріально-фінансову самостійність,
яка має певні конституційно-правові
межі, встановлені, зокрема, приписами
статей 19, 140, 143, 144. 146 Основного Закону
України. З аналізу вказаних
конституційних положень вбачається, що
ці органи місцевого самоврядування,
здійснюючи владу і самостійно
вирішуючи питання місцевого значення,
віднесені законом до їх компетенції, та
приймаючи рішення, які є обов'язковими
до виконання на відповідній території,
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України. Такі ж положення закріплені у
статті 4 Європейської хартії місцевого
самоврядування, яка встановлює, що
головні повноваження і функції органів
місцевого самоврядування визначаються
конституцією або законом; органи
місцевого самоврядування в межах
закону мають повне право вільно
вирішувати будь-яке питання, яке не
вилучене із сфери їхньої компетенції і
вирішення якого не доручене жодному
іншому органу: повноваження, якими
наділяються органи місцевого
самоврядування, як правило, мають бути
повними І виключними.

В Основному Законі України передбачено
форми та засоби реалізації права
територіальних громад на місцеве
самоврядування і вказано, що органи
місцевого самоврядування в межах
повноважень, визначених законом,
приймають рішення, які є обов'язковими
до виконання на відповідній території
(частина перша статті 144). На основі
цього положення Конституції України в
Законі України «Про місцеве
самоврядування в Україні» визначено,
що у формі рішень рада приймає
нормативні та інші акти (частина перша
статті 59).

Зі змісту частини 2 статті 144
Конституції України та частини 10
статті 59 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» вбачається,
що рішення органів місцевого
самоврядування та їх посадових осіб з
мотивів невідповідності Конституції
або законам України визнаються
незаконними з ініціативи
заінтересованих осіб в судовому
порядку.

Доцільно також вказати на те, що в
Конституції України закріплено
принцип, за яким права і свободи людини
та їх гарантії визначають зміст і
спрямованість діяльності держави, яка
відповідає перед людиною за свою
діяльність (стаття 3). Органи місцевого
самоврядування є відповідальними за
свою діяльність перед юридичними і
фізичними особами (стаття 74 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні»).

Разом із цим, згідно з частиною другою
статті 19 Конституції України, органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

З огляду на наведене, бездіяльність
Донецької міської ради щодо не
розгляду його клопотання про надання
безоплатно у власність земельної
ділянки, с протиправною.

Відповідно до вимог частини 2 статті 99
Кодексу адміністративного судочинства
України для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів. Отже, даний
адміністративний позов подано у
строки. встановлені законом.

Судовий збір за подання до
адміністративного суду позовної заяви
немайнового характеру становить 0.06
розміру мінімальної заробітної плати.
Тобто, 0,06 розміру від 1 21 8,00 грн.
становить 73,08 грн.

Просив суд визнати бездіяльність
відповідача протиправною щодо
порушення процедури розгляду
клопотання про надання безоплатно у
власність земельної ділянки для
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд (присадибної ділянки) у межах
норм безоплатної приватизації,
зобов'язати відповідача винести та
розглянути на сесії Донецької міської
ради подане ним клопотання щодо
надання безоплатно у власність
земельної ділянки ділянку для
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд (присадибної ділянки) - не більше
0,10 га в адміністративних межах міста
Донецька у порядку та строки,
передбачені статтею 118 Земельного
кодексу України, та надати мотивоване
рішення за результатами розгляду
вказаного клопотання, зобов'язати
відповідача відшкодувати на його
користь витрати, пов'язані зі сплатою
судового збору.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1, який діє на підставі
довіреності адмінінстративний позов
позивача ОСОБА_3 підтримав, надав
пояснення аналогічні викладеним в
адміністративному позові та просив
вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача Базикіна Я.О.,
яка діє на підставі довіреності в
судовому засіданні адміністративний
позов позивача ОСОБА_3 не визнала,
просила суд відмовити позивачу в
задоволенні вимог в повному обсязі,
оскільки клопотання позивача не
містило взагалі місця розташування
земельної ділянки, а тому Донецька
міська рада була позбавлена можливості
розглянути відповідно до
законодавства подане клопотання
позивача та прийняти відповідне
рішення на сесії міської ради. Крім
того, позивачем було надано клопотання,
яке не відповідало вимонам ст. 118 ЗК
України та Порядку, у зв»язку з чим,
Донецька міська рада не мала
можливості прийняти відповідне
рішення за результатами міської ради
«Єдиний дозвільний центр» було
спрямовано лист від 31.12.2013 року № 1494
щодо невідповідності поданого
клопотання вимогам законодавства,
роз»яснено правильний порядок подання
такого клолпотання та повернуто усі
подані позивачем документи на
доопрацювання.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, вважає, що
позовні вимоги позивача ОСОБА_3 не
підлягють задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до п. 2 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, до адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС
України, кожна особа має право в
порядку, встановленому цим кодексом
звернутися до адміністративного суду,
якщо вважає, що рішенням, дією чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень порушені її права, свободи
або інтереси.

Таким чином, основною умовою судового
захисту є порушення суб'єктивного
права або охоронюваного законом
інтересу особи.

Пунктом 1 статті 18 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що місцевим загальним
судам як адміністративним судам
підсудні адміністративні справи, у
яких однією зі сторін є орган чи
посадова особа місцевого
самоврядування, посадова чи службова
особа органу місцевого самоврядування,
крім тих, які підсудні окружним
адміністративним судам.

Відповідно до статті 104 Кодексу
адміністративного судочинства України
до адміністративного суду має право
звернутися з адміністративним позовом
особа, яка вважає, що порушено її права,
свободи чи інтереси у сфері
публічно-правових відносин.

Судом встановлені наступні обставини.

Позивач ОСОБА_3 з метою реалізації
свого конституційного і законного
права на отримання земельної ділянки
для будівництва і обслуговування
жилого будинку, господарських будівель
і споруд (присадибна ділянка) - не
більше 0,10 га в адміністративних межах
міста Донецьк, відповідно до частини 6
статті 118 Земельного кодексу України в
2013 році звертався із відповідним
клопотанням та доданими до нього
графічними матеріалами до Донецької
міської ради.

Після звернення з клопотанням до
Міськради позивач отримав листа № 1194
від 31.12.2013 року з управління міської
ради «Єдиний дозвільний центр», який
підписаний начальником управління
ОСОБА_5

Згідно цього листа його клопотання так
і не було розглянуте уповноваженим на
це органом місцевого самоврядування, а
саме не було винесено на розгляд сесії
Міськради та відповідно щодо цього не
було прийнято рішення. Крім того, за
змістом цього листа від позивача
вимагалося подати додаткові документи
та повернуто останньому пакет
документів для доопрацювання.

Позивач вважає, що такі дії відповідача
порушують його права та законні
інтереси гарантовані йому
Конституцією та нормами чинного
законодавства України та є
протиправними, а тому просить суд
зобов»язати відповідача внести на
розгляд сесії подане ним клопотання та
надати вмотивоване рішення за
результатими розгляду вказаного
клопотання.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких грунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до статті 19 Конституції
України правовий порядок в Україні
ґрунтується на засадах, відповідно до
яких ніхто не може бути примушений
робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
виконавчі органи рад - органи, які
відповідно до Конституції України та
цього Закону створюються сільськими,
селищними, міськими, районними в містах
(у разі їх створення) радами для
здійснення виконавчих функцій і
повноважень місцевого самоврядування
у межах, визначених цим та іншими
законами.

Відповідно до статті 10 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
сільські, селищні, міські ради є
органами місцевого самоврядування, що
представляють відповідні
територіальні громади та здійснюють
від їх імені та в їх інтересах функції і
повноваження місцевого
самоврядування, визначені
Конституцією України, цим та іншими
законами.

У відповідності до статті 12 Земельного
кодексу України до повноважень
сільських, селищних, міських рад у
галузі земельних відносин на території
сіл, селищ, міст належить, зокрема,
розпорядження землями територіальних
громад; передача земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб відповідно
до цього Кодексу; надання земельних
ділянок у користування із земель
комунальної власності відповідно до
цього Кодексу.

Відповідно до статті 118 Земельного
кодексу України (в редакції, яка діяла
на момент звернення позивача до
міської ради) громадяни, зацікавлені в
одержанні безоплатно у власність
земельної ділянки із земель державної
або комунальної власності для ведення
фермерського господарства, ведення
особистого селянського господарства,
ведення садівництва, будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибної ділянки), індивідуального
дачного будівництва, будівництва
індивідуальних гаражів у межах норм
безоплатної приватизації, подають
клопотання до відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування, який передає земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове
призначення земельної ділянки та її
орієнтовні розміри. До клопотання
додаються викопіювання з кадастрової
карти (плану) або інші графічні
матеріали, на яких зазначено бажане
місце розташування земельної ділянки.

Тобто, вищезазначена стаття Земельного
кодексу України вимагає від громадян
додавати до клопотання про безоплатне
надання земельної ділянки
викопіювання з кадастрової карти
(плану) або інші графічні матеріали, на
яких зазначено бажане місце
розташування земельної ділянки.

Встановлено, що до Донецької міської
ради надійшло клопотання позивача в
порядку ст. 118 Земельного кодексу
України.

Натомість, до клопотання в порушення
наведених вимог законодавства не було
додано викопіювання з кадастрової
карти (плану) або інші графічні
матеріали, на яких зазначено бажане
місце розташування земельної ділянки.
До клопотання позивач додав
роздрукування з карти України з
позначкою м.Донецьк, що знайшов в
мережі Інтернет, яке вважає графічними
матеріалами, що відповідають вимогам
статті 118 Земельного кодексу України.

Натомість, жодних позначень щодо
бажаного місця розташування земельної
ділянки це роздрукування не містило,
хоча стаття 118 Земельного кодексу
України містить імперативну норму щодо
обов'язку громадян подавати разом із
клопотанням про безоплатне надання
земельної ділянки у власність графічні
матеріали, на яких зазначено бажане
місце розташування земельної ділянки.

Органи місцевого самоврядування,
зокрема Донецька міська рада,
відповідно до діючого законодавства
України не мають повноважень щодо
вибору місця розташування земельних
ділянок за громадян.

Більш того, позивач просив надати йому
саме земельну ділянку у власність.

Статтею 79 Земельного кодексу України
надано законодавче визначення терміну
«земельна ділянка». Так, згідно
наведеної правової норми земельна
ділянка - це частина земної поверхні з
установленими межами, певним місцем
розташування, з визначеними щодо неї
правами.

Таким чином, законодавством визначено
як обов'язку ознаку земельної ділянки
її певне місце розташування.

Частина 7 статті 118 Земельного кодексу
України визначає, що відповідний орган
виконавчої влади або орган місцевого
самоврядування, який передає земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу розглядає клопотання у
місячний строк і дає дозвіл на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки або надає
мотивовану відмову у його наданні.

Але, це стосується випадків подання
клопотання, яке відповідає вимогам
частини 6 статті 118 Земельного кодексу
України.

Натомість, позивач подав клопотання,
яке цим вимогам не відповідало.

Крім того, згідно ч.7 ст. 118 Земельного
кодексу України підставою відмови у
наданні дозволу на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки може бути лише невідповідність
місця розташування об'єкта вимогам
законів, прийнятих відповідно до них
нормативно-правових актів, генеральних
планів населених пунктів та іншої
містобудівної документації, схем
землеустрою і техніко-економічних
обґрунтувань використання та охорони
земель адміністративно-територіальних
одиниць, проектів землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку.

Встановлено, що клопотання позивача не
містило взагалі місця розташування
земельної ділянки.

Отже, з урахуванням наведеного,
Донецька міська рада була позбавлена
можливості розглянути відповідно до
законодавства подане клопотання та
прийняти відповідне рішення на сесії
міської ради.

Крім того, більш детально питання
безоплатної передачі земельних
ділянок у власність врегульовано
Порядком передачі земельних ділянок
юридичним та фізичним особам у
власність та у користування у місті
Донецьку, затвердженим рішенням
Донецької міської ради від 21.12.2011 №11/31.

Наведене рішення міської ради є чинним,
у судовому порядку не скасовано.

Так, відповідно до п.1.1. розділу II
Порядку громадяни України, зацікавлені
в одержанні безоплатно у власність
земельної ділянки для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
звертаються із відповідним
клопотанням до міської ради та надають
його до Дозвільного центру із
зазначенням цільового призначення
земельної ділянки, її орієнтовного
розміру та бажаного місця
розташування.

До клопотання додаються наступні
матеріали та документи:

- графічні матеріали, на яких
зазначено бажане місце розташування та
розмір земельної ділянки (викопіювання
М 1:500 (з нанесеними червоними лініями)
та М 1:2000 з містобудівного кадастру,
одержані в Головному управлінні
містобудування та архітектури міської
ради, та викопіювання М 1:2000 з чергового
кадастрового плану, одержане в
територіальному органі виконавчої
влади у галузі земельних відносин));

- копії сторінок паспорта фізичної
особи, з яких встановлюється
громадянство, прізвище, ім'я, по
батькові, місце проживання;

- довідка про реєстрацію за місцем
мешкання фізичної особи (у випадку,
коли це не встановлюється із записів у
паспорті);

- копія довідки про
ідентифікаційний номер громадянина
України;

- довідка (витяг) територіального
органу виконавчої влади у галузі
земельних відносин щодо правового
статусу земельної ділянки та про
відсутність у замовника
приватизованих земельних ділянок для
відповідного цільового призначення;

- письмова згода землекористувача,
засвідчена нотаріально (у разі
вилучення земельної ділянки);

- довіреність, яка видана
замовником іншій особі для
представництва його інтересів,
засвідчена у встановленому чинним
законодавством порядку.

Враховуючи зазначене, позивач подав
клопотання, яке не відповідає вимогам
статті 118 Земельного кодексу України та
Порядку, у зв'язку з чим, Донецька
міська рада не мала можливості
прийняти відповідне рішення за
результатами розгляду клопотання
позивача.

При цьому, органи місцевого
самоврядування, зокрема Донецька
міськам рада, відповідно до діючого
законодавства України не наділені
повноваженнями щодо самостійного
визначення місяця розташування
земельних ділянок за громадян.

Встановлено, що у зв»язку із зазначеним
вище, позивачу управлінням міської
ради «Єдиний дозвільний центр» було
направлено лист № 1194 від 31.12.2013 року,
підписаний начальником управління
ОСОБА_5, в якому було роз»яснено щодо
невідповідності поданого клопотання
вимогам законодавства та роз»яснено
правильний порядок подання такого
клопотання та повернуто усі подані
позивачем документи на доопрацювання.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

А отже, проанізувавши вищенаведене, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги позивача в частині визнання
протиправними дії відповідачів є
такими, що не підлягають задоволенню,
так як є безпідставними та
необґрунтованими.

Стосовно позовних вимог позивача в
частині зобов»язання відповідача
Донецьку міську раду винести на
засідання чергової сесесії та
розглянути клопотання позивача, то
такі вимоги не підлягають задоволенню
у зв»язку із відмовою у вище
задоволених вимогах, до того ж, після
повернення позивачу усіх документів
для доопрацювання у відповідача
відсутні документи, які повинні бути
винесені на розгляд сесії та по яких
повинно бути пр. вийнято рішення.

Відповідно до вимог ст. 94 КАС України не
підлягають стягненню з відповідача на
користь позивача понесені при
зверненні до суду судові витрати.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст. 19 Конституції України,
ст. ст. 1, 10 Закону України «Про місцеве
самоврядування», ст.ст. 12, 79, 118 ЗК
України, ст. ст. 2, 6, 17, 60, 71, 94, 104, 158, 159, 161,
162, 163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до
Донецької міської ради про оскарження
бездіяльність суб»єкта владних
повноважень та зобов»язання вчинити
певні дії, - відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції може бути подана до
Донецького апеляційного
адміністративного суду протягом
десяти днів з дня її проголошення.

Постанова у повному обсязі виготовлена
22 квітня 2014 року.

Постанова надрукована в нарадчій
кімнаті в одному примірнику.

Суддя Ворошиловського районного

суду м. Донецька
О.І. Орєхов