Справа № 805/2729/14
Суддя: Христофоров А.Б.
Дата ухвалення: 2014-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2014 р.
Справа №805/2729/14

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

час прийняття постанови:

Донецький окружний адміністративний
суд в складі

головуючого судді
Христофорова А.Б.,

при секретарі
Малій С.Ю.,

за участю:

представника позивача, -
Пишна В.Г.,

представників відповідача,-
Гончарова В.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду за адресою: 83052, м.
Донецьк, вул. 50-ї Гвардійської дивізії,
17, адміністративну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
"Шахтоуправління "Покровське" до
Донецького обласного відділення Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності про визнання
протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Публічне акціонерне
товариство "Шахтоуправління
"Покровське", звернувся до суду з
позовною заявою до Донецького
обласного відділення Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності про визнання
протиправним та скасування рішення.

В обґрунтування заявлених позовних
вимог позивач зазначив, що
відповідачем за результатами
перевірки дотримання порядку
використання страхових коштів Фонду,
направлених на виплату допомоги та
надання соціальних послуг
застрахованим особам, встановлені
порушення та складено акт від 07.02.2014
року.

На підставі акту перевірки
відповідачем прийнято рішення № 24 від
13.02.2014 року про повернення коштів Фонду
та застосування фінансових санкцій за
порушення законодавства про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку із
тимчасовою втратою працездатності.

Не погоджується із вказаним рішенням
та вважає його таким, що підлягає
скасуванню, оскільки висновки акту
перевірки не відповідають дійсним
обставинам справи.

Просить задовольнити позовні вимоги.

В судовому засіданні представник
позивача надала уточнений
адміністративний позов, згідно до
якого просить визнати протиправним та
скасувати рішення в частині посилання
на порушення ст. 21, ст. 37, абз.1 ч.1 ст. 51,
ст. 47 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням» а
також в частині включення до сум, які
підлягають поверненню, суми 20346,89
гривень-сума неправомірно витрачених
страхових коштів та вартість
соціальних послуг та 10286,5 гривень
штрафні санкції (а.с.58-62).

В судовому засіданні представник
позивача уточнені позовні вимоги
підтримала, просила їх задовольнити.

Представники відповідача у судовому
засіданні заявлені позовні вимоги не
визнала, заперечувала, з підстав
викладених у письмових запереченнях та
письмових поясненнях (а.с. 80-83,
110-120).

За змістом наданих заперечень, в
обґрунтування незгоди із позовом
відповідач зазначив, що доводи
адміністративного позову не
спростовують порушення встановлені
актом перевірки, а тому вважає спірне
рішення таким, що прийнято правомірно.

Просить відмовити у задоволенні
позову.

Суд, заслухавши представників сторін,
перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи адміністративного
позову та заперечень проти нього,
встановив наступне.

Позивач, Публічне акціонерне
товариство "Шахтоуправління
"Покровське", - (далі за текстом,- ПАТ «ШУ
«Покровське»), є юридичною особою,
згідно ст. 48 КАС України здатний
особисто здійснювати свої
адміністративні процесуальні права та
обов'язки.

Відповідач, Донецьке обласне
відділення Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності (далі за текстом, ДОВ
ФСС з ТВП),- є суб'єктом владних
повноважень, згідно ст. 48 КАС України
здатний особисто здійснювати свої
адміністративні процесуальні права та
обов'язки.

Відповідачем за результатами
перевірки дотримання порядку
використання страхових коштів Фонду,
направлених на виплату допомоги та
надання соціальних послуг
застрахованим особам, з боку ПАТ «ШУ
«Покровське» встановлені порушення та
складено акт від 07.02.2014 року (далі,- акт
перевірки).

На підставі акту перевірки,
відповідачем прийнято рішення № 24 від
13.02.2014 року про повернення коштів Фонду
та застосування фінансових санкцій за
порушення законодавства про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку із
тимчасовою втратою працездатності
(далі спірне рішення).

Спірним рішенням на підставі ч. 1 ст. 21,
ст. 22, п. 6 ч.1 ст. 28, ст. 30 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням»
(далі,- Закон № 2240-III від 18.01.2001) за
порушення ч.1 ст. 22, ч.2 ст. 35, ст. 7, ст. 37,
ст. 47, ч.1 ст. 51 Закону № 2240-III від 18.01.2001
позивача зобов'язано, зокрема
повернути до Красноармійської МВД ДОВ
ФСС з ТВП неправомірно витрачені
страхові кошти та вартість соціальних
послуг на суму 20346,89 гривень, штрафні
санкції на суму 10286,5 гривень.

Як вбачається з розділу акту перевірки
«дотримання порядку виділення та
видачі путівок на санаторно-курортне
лікування» встановлено, по накладній
№402 від 19.06.2013р. позивачем було отримано
від Красноармійського Фонду
соціального страхування санаторно-у
путівку №413275 в санаторій «Черемош»
вартістю 5502,00 грн., за профілем
лікування захворювань обміну речовин
та ендокринної системи. До комісії із
соціального страхування від
застрахованої особи ОСОБА_3, надійшла
заява від 10.07.2013р. з проханням про
виділення відповідно до медичних
довідок та поділу путівки з чоловіком
ОСОБА_4 Рішенням комісії із соціального
страхування ОСОБА_4 виділена
санаторно-курортна путівка №413275 з
оплатою 20% вартості (а.с.11-12).

На думку перевіряючих, путівка була
видана з порушенням ст. 47 Закону № 2240 та
п.4.1. Порядку №12, а саме: видана
за медичними показаннями
застрахованих осіб, що не відповідають
профілю лікування, зазначеному у
путівці, та переліку
санаторно-курортних послуг, що входять
до вартості путівки відповідно до п.1.2
та Порядку №12.

Позивач не погодужуючись із
зазначеними обставинами вказує, що
висновки відповідача не відповідають
довідці, яка надана із санаторію,
згідно до якої ОСОБА_3, та ОСОБА_4,
пройшли у санаторію курс лікування
саме по профілю ЖКТ.

Разом з тим, в матеріалах справи
міститься копія листа санаторію
«Черемош», згідно до якого
повідомляється, що ОСОБА_3, та ОСОБА_4,
пройшли у санаторії курс лікування по
профілю захворювання обміну речовин та
ендокринної системи (а.с. 85).

Крім того, при розгляді питання щодо
надання путівки до заяви ОСОБА_3 були
додані медичні довідки від 10.07.2013 року
№ 401, № 402 (а.с. 41-44, 53).

Згідно медичної довідки № 401
застрахованій особі ОСОБА_4
рекомендоване санаторно-курортне
лікування захворювань ЖКТ, супутні
захворювання серцево-судинної системи
(а.с.44).

Згідно медичної довідки № 402 ОСОБА_3
рекомендоване санаторно-курортне
лікування захворювань ЖКТ, супутні
захворювання органів опори та руху
(а.с.53).

Згідно ст. 47 Закону № 2240,- для
забезпечення відновлення здоров'я
застрахована особа та члени її сім'ї (а
також особа, яка навчається у вищому
навчальному закладі) мають право на
отримання санаторно-курортного
лікування, оздоровлення в
спеціалізованих оздоровчих закладах (у
тому числі дитячих) у межах асигнувань,
установлених бюджетом Фонду на
зазначені цілі, та в порядку і на
умовах, визначених правлінням Фонду.

Надання послуг застрахованим особам,
пов'язаних із санаторно-курортним
лікуванням, здійснюється за наявності
медичних показань.

Згідно ч. 1 ст. 50 Закону № 2240-III від
18.01.2001,- матеріальне забезпечення та
соціальні послуги за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням,
застрахованим особам, зазначеним у
частині першій статті 6 цього Закону,
призначаються та надаються за основним
місцем роботи (крім видів
матеріального забезпечення,
передбачених пунктами 1, 2 статті 34
цього Закону, яке надається за основним
місцем роботи та за сумісництвом у
порядку, визначеному Кабінетом
Міністрів України).

Згідно ч. 3 ст. 50 Закону № 2240-III від
18.01.2001,- рішення про призначення
матеріального забезпечення та надання
соціальних послуг приймається
комісією (уповноваженим) із
соціального страхування, що
створюється (обирається) на
підприємстві, в установі, організації,
до складу якої входять представники
адміністрації підприємства, установи,
організації та застрахованих осіб
(виборних органів первинної
профспілкової організації
(профспілкового представника) або
інших органів, які представляють
інтереси застрахованих осіб).

Згідно п. 4.1 Порядку отримання
застрахованими особами і членами їх
сімей санаторно-курортного лікування,
що сплачується за рахунок коштів Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності, затв.
Постановою правління Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності від 25 лютого 2009
року N 12 та зар. в Міністерстві юстиції
України 14 квітня 2009 р. за N 339/16355 (далі,-
Порядок №12),-рішення про виділення
путівки застрахованій особі приймає
комісія (уповноважений) із соціального
страхування підприємства, установи,
організації із загальнообов'язкового
державного соціального страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими похованням (далі - комісія
(уповноважений) із соціального
страхування), на підставі особистої
заяви та довідки для одержання путівки
(форма N 070/о, затверджена наказом
Міністерства охорони здоров'я України
від 27.12.99 N 302 "Про затвердження форм
облікової статистичної документації,
що використовується в поліклініках
(амбулаторіях)") (далі - медична довідка).

Таким чином, враховуючи вищезазначені
обставини, а також те, що позивачем було
прийнято рішення про видачу путівки,
яка не відповідає її цільовому
призначенню, суд погоджується із
висновками акту перевірки та
відповідно приходить до висновку про
необґрунтованість доводів
адміністративного позову у цій
частині.

Згідно розділу акту перевірки
«допомога по тимчасовій
непрацездатності та по вагітності та
пологах» (а.с.12) встановлено порушення
ст. 7, 37 Закону № 2240-III від 18.01.2001, у
вигляді порушення порядку
використання страхових коштів.

Зазначеного висновку відповідач
дійшов з тих обставин, що страховий
стаж роботи ОСОБА_5 складає 1 рік 6
місяців 18 днів, тому згідно ст. 7, 37
Закону № 2240-III від 18.01.2001 допомогу по
тимчасової непрацездатності йому
потрібно було нараховувати 60%
середньої заробітної плати.

Позивач не погоджуючись із зазначеними
обставинами вказує, що згідно трудової
книжки страховий стаж ОСОБА_5 складає 11
років 8 місяців, тобто згідно вказаного
закону допомога виплачується із
розрахунку 100% середньої заробітної
плати, при цьому з акту перевірки не
вбачається який саме період роботи не
враховано до страхового стажу ОСОБА_5,
що призвело до переплати допомоги за
рахунок коштів фонду на суму 4314,57
гривень.

На думку суду позивачем помилково
враховано трудовий стаж ОСОБА_5 як
страховий у розмірі 11 років 8 місяців
(а.с. 18-19).

Першим записом у трудової книжки
ОСОБА_5 зазначено навчання у
професійно-технічному училищі у період
з 01.08.2000 року по 30.06.2001 року.

Згідно ст. 6 Закону № 2240-III від 18.01.2001,-
загальнообов'язковому державному
соціальному страхуванню у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням,
підлягають:

особи, які працюють на умовах трудового
договору (контракту) на підприємствах,
в установах, організаціях незалежно
від форм власності та господарювання
або у фізичних осіб, у тому числі в
іноземних дипломатичних та
консульських установах, інших
представництвах нерезидентів, а також
обрані на виборні посади в органах
державної влади, органах місцевого
самоврядування та в інших органах;

члени колективних підприємств,
сільськогосподарських та інших
виробничих кооперативів.

Громадяни України, які працюють за
межами території України і не
застраховані в системі соціального
страхування країни, в якій вони
перебувають, мають право на
матеріальне забезпечення та соціальні
послуги відповідно до цього Закону за
умови сплати страхових внесків до
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності
відповідно до діючого законодавства,
якщо інше не передбачено міжнародними
договорами України, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України.

Особи, які забезпечують себе роботою
самостійно (особи, які займаються
підприємницькою, адвокатською,
нотаріальною, творчою та іншою
діяльністю, пов'язаною з одержанням
доходу безпосередньо від цієї
діяльності, в тому числі члени творчих
спілок, творчі працівники, які не є
членами творчих спілок), мають право на
матеріальне забезпечення та соціальні
послуги відповідно до цього Закону за
умови сплати страхових внесків до
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності
відповідно до діючого законодавства.

Особам, які підлягають
загальнообов'язковому державному
соціальному страхуванню у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням,
видається свідоцтво про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, яке є єдиним для
всіх видів страхування. Порядок видачі
та зразок свідоцтва про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування затверджуються
Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч.1 ст. 7 Закону № 2240-III від 18.01.2001,-
страховий стаж - це період (строк),
протягом якого особа підлягала
загальнообов'язковому державному
соціальному страхуванню у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням, та
за який щомісяця сплачено нею та
роботодавцем або нею страхові внески в
сумі не меншій, ніж мінімальний
страховий внесок, крім випадків,
передбачених абзацом другим цієї
частини.

Згідно ч.2 ст. 7 Закону № 2240-III від 18.01.2001,-
страховий стаж обчислюється за даними,
що містяться в системі
персоніфікованого обліку відомостей
про застрахованих осіб Державного
реєстру загальнообов'язкового
державного соціального страхування, а
до впровадження такої системи - у
порядку та на умовах, передбачених
законодавством, що діяло раніше.

Згідно п. 4. Правил обчислення
загального трудового стажу для
призначення працівникам допомоги по
тимчасовій непрацездатності, затв.
ПКМУ від 19 жовтня 1998 р. № 1658,
(далі - Правила № 1658),- до загального
трудового стажу зараховуються також:
час навчання у професійно-технічному
закладі освіти.

Вказана Постанова втратила чинність
(згідно з постановою Кабінету
Міністрів України від 11 липня 2001 року N
807).

Таким чином, на думку суду, навчання
ОСОБА_5 у період з 01.08.2000 року по 30.06.2001
року має бути врахований до загального
трудового стажу для оплати листка
непрацездатності.

Другим записом у трудовій книжці
значиться служба у збройних силах
України у період з 15.12.2001 року по 21.05.2003
року.

На думку суду зазначений період не
зараховується до страхового стажу,
оскільки статтею 6 Закону № 2240-III від
18.01.2001 визначено вичерпний перелік
осіб, які підлягають
загальнообов'язковому державному
соціальному страхуванню у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням.

Період служби ОСОБА_5 в органах
МВС з 11.08.2003 року по 09.03.2011 року, на думку
суду не підлягає зарахуванню до
страхового стажу, з наступних підстав.

Згідно ст.2 Закону № 2240-III від 18.01.2001,-
застрахована особа - найманий
працівник, а у випадках, передбачених
цим Законом, також інші особи
(громадяни України, іноземці, особи без
громадянства та члени їх сімей, які
проживають в Україні, якщо інше не
передбачено міжнародним договором
України, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України), на
користь яких здійснюється
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням.

Роботодавець - юридична (підприємство,
установа, організація) або фізична
особа, яка в межах трудових відносин
використовує працю фізичних осіб;

Найманий працівник - фізична особа, яка
працює за трудовим договором
(контрактом) на підприємстві, в
установі, організації незалежно від
форм власності, виду діяльності та
господарювання або у фізичної особи;

Страхові внески - кошти відрахувань на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням,
сплачені згідно із законодавством, що
діяло до набрання чинності Законом
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", кошти, що
надходять від сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, які
спрямовуються на страхування у зв'язку
з тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням;

Не є найманими працівниками платниками
єдиного внеску і застрахованими
особами у розумінні цього Закону
працівники ОВС.

Відповідно до п. 25 ПКМУ від 29.07.1991 року №
114,- особа рядового і начальницького
складу підлягають державному
обов'язковому особистому страхуванню
за рахунок коштів відповідного
бюджету, а також коштів, що надходять
від міністерств, відомств, підприємств,
установ, організацій згідно з
договорами, укладеними між ними і
органами внутрішніх справ.

Стосовно інших записів у трудовій
книжці ОСОБА_5, які зараховано до
страхового стажу, суд звертає увагу на
те, що сторонами не оспорюються
обставини правомірності такого
зарахування.

Згідно ч.3 ст. 72 КАС України,- обставини,
які визнаються сторонами, можуть не
доказуватися перед судом, якщо проти
цього не заперечують сторони і в суду
не виникає сумніву щодо достовірності
цих обставин та добровільності їх
визнання.

З урахуванням вище встановлених
обставин, суд приходить до висновку, що
загальний страховий стаж ОСОБА_5,
становить менше 5 років, а тому у
відповідності до приписів ст. 37 Закону
№ 2240-III від 18.01.2001, допомога по
тимчасовій непрацездатності має
виплачуватись у розмірі 60 відсотків
середньої заробітної плати.

Таким чином, враховуючи вищезазначені
обставини, суд погоджується із
висновками акту перевірки та
відповідно приходить до висновку про
необґрунтованість доводів
адміністративного позову у цій
частині.

Згідно розділу акту перевірки
«допомога по тимчасовій
непрацездатності та по вагітності та
пологах» (а.с.12) встановлено порушення
ст. 51 Закону № 2240-III від 18.01.2001, у вигляді
порушення порядку використання
страхових коштів.

Такого висновку відповідач дійшов під
час перевірки правомірності
призначення комісією із соціального
страхування допомоги по тимчасовій
непрацездатності застрахованим
особам, виконання нею обов'язків щодо
розгляду підстав і правильності видачі
листків непрацездатності,
перевіряючими встановлено призначення
допомоги за листками непрацездатності,
які заповнені та видані з порушенням
вимог Інструкції №532 та № 455, чим
порушено частину 1 статті 51 Закону
України № 2240, а саме:

- ОСОБА_6 у листку непрацездатності
№ 730028 з 16.01.2013 до 29.01.2013 виправлення
помилки у тексті не підтверджено
печаткою закладу охорони здоров'я «Для
листків непрацездатності», що є
порушенням пункту 4.5. Інструкції № 532 та
пункту 1.8 Інструкції №455. Сплачена
допомога за рахунок коштів Фонду за 7
днів у загальній сумі 1 101,03 грн. -
порушений порядок використання коштів.

- ОСОБА_7, у листку
непрацездатності № 515968 з 18.02.2013р. до
28.02.2013р. (перебування у стаціонарі)
відсутня печатка та підпис лікуючого
лікаря, є тільки печатка та підпис
завідувача відділенням, що є
порушенням пункту 2.9 Інструкції №455 та
пункту 3.12 Інструкції №532. Сплачена
допомога за рахунок коштів Фонду за 4
дні у загальній сумі 337, 92 грн., -
порушений порядок використання коштів
Фонду.

- ОСОБА_8, у листку
непрацездатності № 073395 з 11.10.2013 до
18.10.2013 назва і місцезнаходження закладу
охорони здоров'я, що видав ЛН, не
підтверджено печаткою закладу охорони
здоров'я «Для листків
непрацездатності» та у графі «Стати до
роботи» посада, прізвище та підпис
лікаря не засвідчені печаткою закладу
охорони здоров'я «Для листків
непрацездатності», що є порушенням
пунктів 3.1 та 3.13 Інструкції № 532 та
пункту 1.8 Інструкції №455. Сплачена
допомога за рахунок коштів Фонду за 2
дні у загальній сумі 1 072 грн.

- ОСОБА_9, у листку
непрацездатності №862712 з 13.05.2013 до 27.05.2013
(перебування у стаціонарі) відсутня
печатка завідувача відділенням, є
тільки печатка лікуючого лікаря, що є
порушенням пункту 2.9 Інструкції №455 та
пункту 3.12 Інструкції № 532. Сплачена
допомога за рахунок коштів Фонду за 6
днів у загальній сумі 1589,22 грн., -
порушений порядок використання коштів
Фонду.

- ОСОБА_10, у листку
непрацездатності №466986 з 08.07.2013 до 14.07.2013
(перебування у стаціонарі) відсутня
печатка завідувача відділенням, є
тільки печатка лікуючого лікаря, що є
порушенням 2.9 Інструкції №455 та пункту
3.12 Інструкції № 532. Сплачена допомога
за рахунок коштів Фонду за 6 днів у
загальній сумі 1299,36 грн., - порушений
порядок використання коштів Фонду.

- ОСОБА_11, у листку
непрацездатності № 727945 з 25.06.2013 до
12.07.2013 у графі «Стати до роботи» посад,
прізвище та підпис лікаря не
засвідчені печаткою закладу охорони
здоров'я «Для листків
непрацездатності», що є порушенням
пункту 3.13 Інструкції №532 та пункту 1.8.
Інструкції №455 Сплачена допомога за
рахунок коштів Фонду за 9 днів у
загальній сумі 1566,81 грн., - порушений
порядок використання коштів Фонду.

На думку відповідача, у цих випадках
мало безпідставне призначення
допомоги.

Позивач не погоджуючись із
встановленим порушенням зазначає, що,
недоліки у листах непрацездатності
виникли не з вини підприємства,
відповідно до ст. 36 Закону України № 2240,
не є підставою для відмови в призначені
допомоги по тимчасовій
непрацездатності.

Суд не погоджується із доводами
адміністративного позову у цій
частині, з наступних підстав.

Відповідно до пунктів 1 та 2 статті 34
Закону № 2240-III від 18.01.2001,- надаються
такі види матеріального забезпечення
та соціальних послуг як допомога по
тимчасовій непрацездатності
(включаючи догляд за хворою дитиною) та
допомога по вагітності та пологах.

Допомога по тимчасовій
непрацездатності надається
застрахованій особі у формі
матеріального забезпечення, яке
повністю або частково компенсує втрату
заробітної плати.

Статтею 51 Закону № 2240-III від 18.01.2001
визначено, що підставою для
призначення допомоги по тимчасовій
непрацездатності, по вагітності та
пологах є виданий у встановленому
порядку листок непрацездатності, а в
разі роботи за сумісництвом - копія
листка непрацездатності, засвідчена
підписом керівника і печаткою за
основним місцем роботи.

Тобто, для призначення допомоги по
тимчасовій непрацездатності єдиною і
необхідною умовою, що підтверджує
юридичний факт наявності права на її
отримання, є належним чином
виданий та оформлений листок
непрацездатності. Порядок і умови
видачі, продовження та обліку,
здійснення контролю за правильністю
його видачі встановлюються спеціально
уповноваженим центральним органом
виконавчої влади у сфері охорони
здоров'я за погодженням з Фондом
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності.

Згідно з пунктом 3.2 Положення про
експертизу тимчасової
непрацездатності, затвердженого
наказом Міністерства охорони здоров'я
від 09 квітня 2008 року № 189, організація
ЕТН здійснюється відповідно до вимог
чинного законодавства, у тому числі
Інструкції про порядок видачі
документів, що засвідчують тимчасову
непрацездатність громадян,
затвердженої Міністерством охорони
здоров'я України від 13 листопада 2011
року № 455 та Інструкції про порядок
заповнення листка непрацездатності,
затвердженої спільним наказом Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань, Міністерством охорони
здоров'я, Міністерством праці та
соціальної політики України, Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності від 03 листопада
2004 року № 532/274/136-ос/1406.

Відповідно до статті 50 Закону № 2240-III
від 18.01.2001, рішення про призначення
матеріального забезпечення та надання
соціальних послуг приймається
комісією (уповноваженим) із
соціального страхування, що
створюється (обирається ) на
підприємстві.

Комісія (уповноважений) із соціального
страхування здійснює контроль за
правильним нарахуванням і своєчасною
виплатою матеріального забезпечення,
приймає рішення про відмову в його
призначенні, про припинення виплати
матеріального забезпечення (повністю
або частково), розглядає підставу і
правильність видачі листків
непрацездатності та інших документів,
які є підставою для надання
матеріального забезпечення та
соціальних послуг.

Таким чином, під час перевірки
правомірності призначення комісією із
соціального страхування матеріального
забезпечення застрахованим особам,
виконання нею обов'язків щодо розгляду
підстав і правильності видачі листків
непрацездатності спеціалістом
виконавчої дирекції, встановлені
випадки безпідставного призначення
допомоги по листках непрацездатності,
що видані та оформлені з порушенням
вимог Інструкції про порядок
заповнення листка непрацездатності,
затвердженої спільним наказом Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань, Міністерством охорони
здоров'я, Міністерством праці та
соціальної політики України, Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності від 03 листопада
2004 року № 532/274/136-ос/1406.

Листок непрацездатності є підставою
для призначення допомоги лише у разі,
якщо його зміст та форма відповідає
вимогам установленим Інструкцією про
порядок заповнення листка
непрацездатності, затвердженої
спільним наказом Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань, Міністерством охорони
здоров'я, Міністерством праці та
соціальної політики України, Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності від 03 листопада
2004 року № 532/274/136-ос/1406.

Статтею 30 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням"
визначено, що страхувальники та інші
отримувачі страхових коштів у разі
порушення порядку використання
страхових коштів відшкодовують Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності в повному обсязі
неправомірно витрачену суму страхових
коштів та/або вартість наданих
соціальних послуг і сплачують штраф у
розмірі 50 відсотків.

Згідно ч. 1 ст. 69 КАС України,- доказами в
адміністративному судочинстві є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення осіб, які беруть
участь у справі, та інші обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Згідно ст. 86 КАС України,- суд оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Ніякі докази не мають для
суду наперед встановленої сили. Суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Згідно ч.1 ст. 71 КАС України,- кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно ч.4 ст. 70 КАС України,- обставини,
які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Таким чином, враховуючи вищезазначені
обставини, суд погоджується із
висновками акту перевірки та
відповідно приходить до висновку про
необґрунтованість доводів
адміністративного позову у цій
частині.

Враховуючи обставини обґрунтованості
висновків акту перевірки, суд вважає
спірне рішення в оскаржуваній частині
таким, що прийнято правомірно та
відповідно відмовляє у задоволенні
адміністративного позову у повному
обсязі.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України,- в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

На думку суду відповідач у повному
обсязі довів правомірність спірного
рішення в оскаржуваній частині.

Згідно ч.1 ст. 4 Закону України "Про
судовий збір",- судовий збір
справляється у відповідному розмірі
від мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі, встановленої
законом на 1 січня календарного року, в
якому відповідна заява або скарга
подається до суду, - у відсотковому
співвідношенні до ціни позову та у
фіксованому розмірі.

Статтею 8 Закону України «Про Державний
бюджет України на 2014 рік»,- у 2014 році
установлено мінімальну заробітну
плату у місячному розмірі з 1 січня - 1218
гривень.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.4 Закону України
"Про судовий збір", розміри ставок
судового збору за подання до
адміністративного суду
адміністративного позову майнового
характеру встановлюється ставка
судового збору в розмірі 2 відсотки
розміру майнових вимог, але не менше 1,5
розміру мінімальної заробітної плати
та не більше 4 розмірів мінімальної
заробітної плати.

У відповідності до ч.3 ст.4 вказаного
Закону під час подання
адміністративного позову майнового
характеру сплачується 10 відсотків
розміру ставки судового збору. Решта
суми судового збору стягується з
позивача або відповідача пропорційно
до задоволеної чи відхиленої частини
вимоги.

Зважаючи, що при зверненні до суду
позивачем вже сплачено судовий збір за
заявлені вимоги майнового характеру, у
розмірі 1827,00 гривень, (тобто 100
відсотків необхідного) , суд дійшов
висновку про відсутність необхідності
стягнення з позивача на користь
Державного бюджету України суми
судового збору за заявлені вимоги
майнового характеру.

Враховуючи вищенаведене, керуючись
ст.ст. 2, 9, 24, 71, 94, 160, 167, 184, 195, 196, 198, 200, 205,
206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О
В И В:

В задоволенні адміністративного
позову Публічного акціонерного
товариства "Шахтоуправління
"Покровське" до Донецького обласного
відділення Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності про визнання
протиправним та скасування рішення,-
відмовити повністю.

Постанова постановлена у нарадчій
кімнаті та проголошена її вступна та
резолютивна частина у судовому
засіданні 07 квітня 2014 року в
присутності представників сторін.

Постанова виготовлена в повному обсязі
12 квітня 2014 року.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Христофоров А.Б.