Справа № 826/18226/13-а
Суддя: Беспалов О.О.
Дата ухвалення: 2014-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Вєкуа Н. Г.
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

10 квітня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді:
Беспалова О. О.

суддів:
Грибан І. О., Губської О. А.

за участю секретаря:
Тур В. В.

за участю представника позивача
Троценко М. М., представника
відповідача Гривнака А. В., розглянувши
у відкритому судовому засіданні у
місті Києві апеляційну скаргу
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
27 грудня 2013 р. у справі за
адміністративним позовом товариства з
обмеженою відповідальністю "Пропекс"
до Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів про визнання незаконним та
скасування рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Пропекс» звернулося
до Окружного адміністративного суду
міста Києва з позовом до Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
про визнання незаконним рішення про
коригування митної вартості товару від
22.10.2013 р. № 100260000/2013/230660/2 та скасування
картки відмови у прийнятті митної
декларації, митному оформленні випуску
чи пропуску товарів, транспортних
засобів комерційного призначення №
100260000/2013/10118 від 22.10.2013 року.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
27 грудня 2013 р. позов задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить апеляційну
інстанцію скасувати незаконну, на його
думку, постанову суду першої інстанції
та постановити нову, якою у задоволенні
позовних вимог відмовити, посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що
з'явились, дослідивши матеріали справи
та доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційну скаргу
необхідно залишити без задоволення, а
постанову суду - без змін з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, позивач 21 жовтня 2013 року на
виконання вимог законодавства щодо
ввезення (імпорту) товару на митну
територію України (труби з
вулканізованої гуми, неармовані без
фітингів: трубна ізоляція з каучука
Аrmacell, країна виробник - Польща, код
товару за УКТ ЗЕД ) відповідно до
ст. 53 Митного кодексу України в порядку
електронного декларування подав до
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів декларацію митної вартості
№100260000/2013/141477 від 21.10.2013 року з
застосуванням основного методу
визначення митної вартості товару - за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються (вартість
операції).

У відповідності до п. 2 ст. 53 Митного
Кодексу України для підтвердження
митної вартості товару позивачем було
надано товаросупроводжувальні
документи, які підтверджують митну
вартість, зокрема:

1. Контракт № 0201/2012 від 02.01.2012 року з
відповідними додатками до нього;

2. Експортна декларація виробника
13РL402060Е0088350 від 18.10.2013 року;

3. Міжнародна автомобільна накладна СМR
6835948 від 17.10.2013 року;

4. Інвойс виробника № від 17.10.2013 р.;

5. Копія договору - доручення № 1379 на
обслуговування митних вантажів та
надання послуг від 27.02.2013 року;

6. Копія Довідки про відсутність
валютних цінностей за межами України

валютних цінностей та майна від 08.07.2013
року;

7. Копія довідки № 128 від 06.03.2013 року;

8. Картка обліку особи, яка здійснює
операції з товарами;

9. Копія листа виробника (продавця) від
23.09.2013 року;

10. Прайс-лист виробника, завірений
підписом відповідальної особи та
печаткою виробника;

11. Копії податкових накладних та
рахунків на реалізацію товарів;

12. Копії договорів на постачання
імпортованої продукції кінцевому
споживачу;

13. Каталог виробника товару для
ідентифікації продукції.

Не зважаючи на подані документи, митним
органом винесено рішення щодо
коригування митної вартості товару №
100260000/2013/230660/2 від 22.10.2013 року та картка
відмови у прийнятті митної декларації,
митному оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення № 100260000/2013/10118
від 22.10.2013 року.

Не погоджуючись з рішенням
відповідача, скориставшись своїм
правом, що передбачено п. 7 ст. 55 МК
України, випуску товару у вільний обіг
за умови сплати митних платежів згідно
з митною вартістю цих товарів,
визначеною декларантом, та
забезпечення сплати різниці між сумою
митих платежів, обчисленою згідно з
митною вартістю товарів визначеною
декларантом, та сумою митних платежів,
обчисленою згідно з митною вартістю
товарів, визначеною митними органами,
шляхом надання гарантій. Позивач подав
нову декларацію № 100260000/2013/141501 від
22.10.2013 року, за якою товар було
розмитнено та випущено у вільний обіг
під гарантію.

У зв'язку з наведеним позивач додатково
сплатив до Державного бюджету України
обов'язкові платежі на суму 6624 (шість
тисяч шістсот двадцять чотири ) гривні
54 копійки.

У графі 33 спірного рішення про
коригування митної вартості товару
зазначено, що митна вартість товару не
може бути визначена за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції) у
зв'язку з тим, що документи, надані
декларантом для підтвердження митної
вартості відповідно до ч.2 ст.53 Митного
кодексу України, містять розбіжності.

Надаючи правову оцінку обставинам
справи, колегія суддів зазначає
наступне.

Відповідно до статті 246 Митного кодексу
України метою митного оформлення є
забезпечення дотримання встановленого
законодавством України порядку
переміщення товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
через митний кордон України, а також
забезпечення статистичного обліку
ввезення на митну територію України,
вивезення за її межі і транзиту через
її територію товарів.

Згідно з статтею 248 МК України митне
оформлення розпочинається з моменту
подання митному органу декларантом або
уповноваженою ним особою митної
декларації або документа, який
відповідно до законодавства її
замінює, та документів, необхідних для
митного оформлення.

Декларування здійснюється шляхом
заявлення за встановленою формою
(письмовою, усною, шляхом вчинення дій)
точних відомостей про товари, мету їх
переміщення через митний кордон
України, а також відомостей, необхідних
для здійснення їх митного контролю та
митного оформлення, зокрема: код товару
згідно з УКТ ЗЕД; фактурна вартість
товарів; митна вартість товарів та
метод її визначення; суми митних
платежів; спосіб забезпечення сплати
митних платежів (у разі застосування
заходів гарантування їх сплати) (стаття
257 МК України).

Відповідно до частин 5, 6, 11 статті 264 МК
України з метою визначення
правильності заповнення поданої
митної декларації та відповідності
доданих до неї документів установленим
вимогам митний орган здійснює
перевірку митної декларації. Митна
декларація приймається для митного
оформлення, якщо вона подана за
встановленою формою, підписана особою,
яка її подала, і перевіркою цієї
декларації встановлено, що вона
містить всі необхідні відомості і до
неї додано всі документи, визначені цим
Кодексом. Митний орган відмовляє у
прийнятті митної декларації виключно з
таких підстав: митна декларація не
містить усіх відомостей або подана без
документів, передбачених статтею 335
цього Кодексу; електронна митна
декларація не містить встановлених
законодавством обов'язкових
реквізитів; митну декларацію подано з
порушенням інших вимог, встановлених
цим Кодексом.

Зі змісту пункту 1 статті 337 МК України
вбачається, що перевірка документів та
відомостей, які подаються митним
органам під час переміщення товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення через митний кордон
України, здійснюється, зокрема, із
застосуванням інформаційних
технологій, які включають в себе
контроль співставлення та контроль із
застосуванням системи управління
ризиками.

Згідно з пунктом 3 даної статті
контроль співставлення - це
автоматизоване порівняння даних, які
містяться в митних деклараціях або
інших документах, поданих для митного
контролю або митного оформлення, з
даними, які містяться в електронних
копіях митних декларацій та інших
документах, що надходять з митних та
правоохоронних органів суміжних
держав; в уніфікованих електронних
дозвільних документах, що надходять з
інших державних органів, інших
електронних документах, пов'язаних з
перевіркою достовірності даних, що
перевіряються.

Контроль із застосуванням системи
управління ризиками - це оцінка ризику
шляхом аналізу (у тому числі з
використанням інформаційних
технологій) поданих документів у
конкретному випадку переміщення
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення через митний
кордон України з метою обрання форм та
обсягу митного контролю, достатніх для
забезпечення додержання вимог
законодавства України з питань
державної митної справи.

Відповідно до пункту 4.5 Порядку
виконання митних формальностей при
здійсненні митного оформлення товарів
із застосуванням митної декларації на
бланку єдиного адміністративного
документа, затвердженого наказом
Міністерства фінансів України від
30.05.2012 р. № 631, передбачено, що при
здійсненні митного оформлення митної
декларації (МД) виконуються такі митні
формальності: перевірка дотримання
строків подання МД (у випадках,
визначених законодавством); перевірка
наявності відміток про завершення
переміщення товарів (у випадках,
визначених законодавством з питань
державної митної справи); контроль
співставлення (автоматизоване
порівняння) даних, які містяться в ЕК МД
(ЕМД), та інших документів, поданих для
митного оформлення; контроль із
застосуванням системи управління
ризиками, в тому числі оцінка ризику за
МД шляхом аналізу ЕК МД та ЕК ДМВ (ЕМД та
ЕДМВ) за допомогою АСАУР; перевірка
правильності класифікації товарів;
перевірка правильності визначення
країни походження товарів; перевірка
дотримання встановлених до
задекларованих товарів заходів
нетарифного регулювання; перевірка
наявності задекларованих товарів у
митному реєстрі об'єктів права
інтелектуальної власності; перевірка
правильності застосування пільг в
оподаткуванні; перевірка правильності
визначення митної вартості товарів.

Відповідно до статті 57 Митного кодексу
України визначення митної вартості
товарів, які ввозяться в Україну
відповідно до митного режиму імпорту,
здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних
товарів;

б) за ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості
(обчислена вартість);

ґ) резервний.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно зі статтею 58 Митного кодексу
України метод визначення митної
вартості за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, застосовується
у разі, якщо:

1) немає жодних обмежень щодо прав
покупця (імпортера) на використання
оцінюваних товарів, за винятком тих, що:

а) встановлюються законом чи
запроваджуються органами державної
влади в Україні;

б) обмежують географічний регіон, у
якому товари можуть бути перепродані
(відчужені повторно);

в) не впливають значною мірою на
вартість товару;

2) щодо продажу оцінюваних товарів або
їх ціни відсутні будь-які умови або
застереження, які унеможливлюють
визначення вартості цих товарів;

3) жодна частина виручки від будь-якого
подальшого перепродажу, розпорядження
або використання товарів покупцем не
надійде прямо чи опосередковано
продавцеві, якщо тільки не буде
зроблено відповідне коригування з
урахуванням положень частини десятої
цієї статті;

4) покупець і продавець не пов'язані між
собою особи або хоч і пов'язані між
собою особи, однак ці відносини не
вплинули на ціну товарів.

Відповідно до статтей 49 і 50 Митного
кодексу України митною вартістю
товарів, які переміщуються через
митний кордон України, є вартість
товарів, що використовується для
митних цілей, яка базується на ціні, що
фактично сплачена або підлягає сплаті
за ці товари. Відомості про митну
вартість товарів використовуються,
зокрема, для нарахування митних
платежів.

Згідно з частиною першою статті 52
Митного кодексу України заявлення
митної вартості товарів здійснюється
декларантом або уповноваженою ним
особою під час декларування товарів у
порядку, встановленому розділом VIII
цього Кодексу та цією главою. Декларант
або уповноважена ним особа, які
заявляють митну вартість товару,
зобов'язані: заявляти митну вартість,
визначену ними самостійно, у тому числі
за результатами консультацій з митним
органом; подавати митному органу
достовірні відомості про визначення
митної вартості, які повинні
базуватися на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
піддаються обчисленню; нести всі
додаткові витрати, пов'язані з
коригуванням митної вартості або
наданням митному органу додаткової
інформації.

Згідно з частиною третьою статті 53
Митного кодексу України у разі якщо
документи, зазначені у частині другій
цієї статті, містять розбіжності,
наявні ознаки підробки або не містять
всіх відомостей, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості товарів, чи відомостей щодо
ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті за ці товари, декларант
або уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу зобов'язані
протягом 10 календарних днів надати (за
наявності) такі додаткові документи:
договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); рахунки
про сплату комісійних, посередницьких
послуг, пов'язаних із виконанням умов
договору (угоди, контракту); виписку з
бухгалтерської документації;
ліцензійний чи авторський договір
покупця, що стосується оцінюваних
товарів та є умовою продажу оцінюваних
товарів; каталоги, специфікації,
прейскуранти (прайс-листи) виробника
товару; копію митної декларації країни
відправлення; висновки про якісні та
вартісні характеристики товарів,
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями, та/або
інформація біржових організацій про
вартість товару або сировини.

В силу частини п'ятої статті 53 Митного
кодексу України забороняється
вимагати від декларанта або
уповноваженої ним особи будь-які інші
документи, відмінні від тих, що
зазначені в цій статті.

З аналізу статті 53 Митного кодексу
України вбачається, що Кодекс містить
вичерпний перелік документів, що
подається декларантом митному органу
для підтвердження заявленої митної
вартості товарів та обраного методу її
визначення.

Дана норма кореспондується з
положеннями статті 318 Митного кодексу
України, якою встановлено, що митний
контроль має передбачати виконання
органами доходів і зборів мінімуму
митних формальностей, необхідних для
забезпечення додержання законодавства
України з питань державної митної
справи.

Це також відповідає стандартним
правилам, встановленим пунктами 3.16 та
6.2 Загального додатку до Міжнародної
конвенції про спрощення та
гармонізацію митних процедур, до якої
Україна приєдналась згідно із Законом
України від 15.02.2011 р. № 3018-VI "Про
внесення змін до Закону України "Про
приєднання України до Протоколу про
внесення змін до Міжнародної конвенції
про спрощення та гармонізацію митних
процедур", якими запроваджено
стандартні правила: на підтвердження
декларації на товари митна служба
вимагає тільки ті документи, які є
необхідними для проведення контролю за
даною операцією та забезпечення
виконання усіх вимог щодо застосування
митного законодавства; митний контроль
обмежується мінімумом, необхідним для
забезпечення дотримання митного
законодавства.

Крім того, це узгоджується з
проголошеними у статті 8 Митного
кодексу України принципами здійснення
державної митної справи на засадах
законності та презумпції
невинуватості, єдиного порядку
переміщення товарів, транспортних
засобів через митний кордон України,
спрощення законної торгівлі;
заохочення доброчесності.

Відповідно до частини 1 статті 54 МК
України контроль правильності
визначення митної вартості товарів
здійснюється митним органом під час
проведення митного контролю і митного
оформлення шляхом перевірки числового
значення заявленої митної вартості.

Згідно з частинами четвертою та п'ятою
статті 54 МК України митний орган під
час здійснення контролю правильності
визначення митної вартості товарів
зобов'язаний, зокрема, здійснювати
контроль заявленої декларантом або
уповноваженою ним особою митної
вартості товарів шляхом перевірки
числового значення заявленої митної
вартості, наявності в поданих
зазначеними особами документах усіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари.

Митний орган з метою здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості товарів має право
упевнюватися в достовірності або
точності будь-якої заяви, документа чи
розрахунку, поданих для цілей
визначення митної вартості, а також у
випадках, встановлених цим Кодексом,
письмово запитувати від декларанта або
уповноваженої ним особи встановлені
статтею 53 цього Кодексу додаткові
документи та відомості, якщо це
необхідно для прийняття рішення про
визнання заявленої митної вартості.

Відповідно частини п'ятої статті 58 МК
України митною вартістю товарів, які
ввозяться на митну територію України
відповідно до митного режиму імпорту, є
ціна, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті за товари, якщо вони
продаються на експорт в Україну,
скоригована в разі потреби з
урахуванням положень частини десятої
цієї статті. При цьому, ціна, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті,
- це загальна сума всіх платежів, які
були здійснені або повинні бути
здійснені покупцем оцінюваних товарів
продавцю або на користь продавця через
третіх осіб та/або на пов'язаних із
продавцем осіб для виконання
зобов'язань продавця.

Аналіз положень частини третьої статті
53, частин першої, другої та п'ятої
статті 54, статті 58 МК України надає
підстави для висновку про те, що митний
орган при здійсненні контролю за
правильністю визначення митної
вартості зобов'язаний перевірити
складові числового значення митної
вартості, правильність розрахунку,
здійсненого декларантом, упевнитись в
достовірності та точності заяв,
документів чи розрахунків, поданих
декларантом, а також відсутності
обмежень для визначення митної
вартості за ціною договору, наведених у
статті 58 МК України.

Орган доходів і зборів має право
відійти від наведених вище
законодавчих обмежень, що пов'язують з
перевіркою основного переліку
документів, які підтверджують митну
вартість, та витребувати від
декларанта додаткові документи лише
якщо надані декларантом документи
містять розбіжності, наявні ознаки
підробки або не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, адже
такі вади не дозволяють органу доходів
і зборів законно здійснити визначений
законом мінімум митних формальностей,
необхідних для забезпечення
додержання законодавства України з
питань державної митної справи для
розмитнення задекларованого товару.

З метою усунення розбіжностей в
документах, усунення сумнівів щодо
підробки документів або з'ясування
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, які виявились відсутніми,
закон надає право митному органу
витребувати від декларанта інші
додаткові документи, що перелічені в
частині другій статті 53 Митного
кодексу України.

Крім того, пунктами 3.16, 3.17 Загального
додатку до Міжнародної конвенції про
спрощення та гармонізацію митних
процедур встановлено стандартне
правило, що на підтвердження
декларації на товари митна служба
вимагає тільки ті документи, які є
необхідними для проведення контролю за
даною операцією та забезпечення
виконання усіх вимог щодо застосування
митного законодавства. У випадках, коли
окремі підтверджуючі документи не
можуть бути представлені разом з
декларацією на товари з причин, які
визнані митною службою обґрунтованими,
вона дозволяє подачу таких документів
протягом визначеного періоду часу.

Згідно з частиною третьою статті 54
Митного кодексу України за
результатами здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів орган доходів і
зборів визнає заявлену декларантом або
уповноваженою ним особою митну
вартість чи приймає письмове рішення
про її коригування відповідно до
положень статті 55 цього Кодексу.

В силу приписів частини третьої статті
2 Кодексу адміністративного
судочинства України у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено).

Відповідно до наказу Міністерства
фінансів України «Про затвердження
форми рішення про коригування митної
вартості товарів, Правил заповнення
рішення про коригування митної
вартості товарів та Переліку
додаткових складових до ціни договору»
від 24.05.2012 р. № 598 в графі 33 рішення про
коригування митної вартості товарів
«Обставини прийняття Рішення та
джерела інформації, що
використовувалися митним органом для
визначення митної вартості»
зазначаються причини, через які митна
вартість імпортованих товарів не може
бути визначена за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції), у
тому числі: неподання основних
документів, які підтверджують
відомості про заявлену митну вартість
товарів (згідно з переліком та
відповідно до умов, наведених у статті
53 Кодексу); невірно проведений
розрахунок митної вартості;
невідповідність обраного декларантом
або уповноваженою ним особою методу
визначення митної вартості товару
умовам, наведеним у главі 9 розділу ІІІ
Кодексу; надходження до митного органу
документально підтвердженої офіційної
інформації митних органів інших країн
щодо недостовірності заявленої митної
вартості. Зазначається послідовність
застосування методів визначення
митної вартості та причин, через які не
був застосований кожний з методів, що
передує методу, обраному митним
органом.

Вирішуючи питання про наявність
підстав у задоволенні позовних вимог,
колегія суддів встановила, що запис в
гр. 33 оскаржуваного рішення про
коригування митної вартості лише
констатує зміст нормативних положень,
але не свідчить про конкретні недоліки
в наданих документах та не обґрунтовує
неможливості застосування інших
методів визначення митної вартості,
крім резервного.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що відповідач прийняв рішення
про коригування митної вартості
товарів з порушенням статей глави 8 та 9
Митного Кодексу України, наказу
Міністерства фінансів України «Про
затвердження форми рішення про
коригування митної вартості товарів,
Правил заповнення рішення про
коригування митної вартості товарів,
Переліку додаткових складових до ціни
договору» від 24.05.2012 р. № 598 та наказу
Мінфіну України «Про затвердження
Порядку виконання митних
формальностей при здійсненні митного
оформлення товарів із застосуванням
митної декларації на бланку єдиного
адміністративного документа» від
30.05.2012 р. № 63, а саме - за відсутністю
обґрунтованих підстав вважати, що
заявлено недостовірні відомості про
митну вартість товарів, у тому числі
без обґрунтування причин того, що
позивачем невірно визначено митну
вартість товарів.

Крім того, відповідачем не надано в
якості доказу даних про вантажно-митну
декларацію, на підставі якої була
скоригована митна вартість, посилання
на яку містяться в рішенні про
коригування митної вартості (ВМД від
10.06.2013 р. № 100260000/2013/1391250).

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку про протиправність дій
відповідача по винесенню спірних
рішень, правомірність винесення яких
спростовується матеріалами справи, а
тому винесені відповідачем рішення
підлягають скасуванню.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують позиції суду першої
інстанції.

Згідно статті 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
ухвалив оскаржуване рішення
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права, а тому підстави для його
скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 27 грудня 2013 р. у
справі за адміністративним позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю "Пропекс" до
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів про визнання незаконним та
скасування рішень залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 27 грудня 2013 р.
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України в порядку і строки, визначені
ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя

О. О. БеспаловСуддя І.
О. ГрибанСуддя О. А.
Губська (Повний текст ухвали
виготовлено 15.04.2014 року)

.

Головуючий суддя
Беспалов О.О.

Судді:
Грибан І.О.

Губська О.А.