Справа № 2016/104/12 (2а/2016/39/12)
Суддя: Заяць В.С.
Дата ухвалення: 2014-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" квітня 2014 р. м. Київ
К/800/44047/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого суддів Зайця В.С.
(суддя-доповідач), Голяшкіна О.В.,
Стрелець Т.Г.,розглянувши в порядку
письмового провадження касаційну
скаргу ОСОБА_4 на постанову Ізюмського
міськрайонного суду Харківської
області від 17 травня 2012 року та ухвалу
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 16 листопада
2012 року у справі за позовом ОСОБА_4 до
управління Пенсійного фонду України в
Ізюмському районі Харківської області
про визнання дій управління Пенсійного
фонду України в Ізюмському районі
Харківської області неправомірними та
про перерахунок пенсії пенсіонера і
стягнення недоотриманої пенсії, -

ВСТАНОВИВ:

12 січня 2012 року ОСОБА_4 пред'явив позов
до управління Пенсійного фонду України
в Ізюмському районі Харківської
області (далі - УПФ в Ізюмському районі
Харківської області) про зобов'язання
УПФ в Ізюмському районі Харківської
області здійснити перерахунок його
пенсії з 01 жовтня 2011 року відповідно до
статті 40 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» № 1058 (в редакції, чинній з
01 жовтня 2011 року) шляхом вилучення
періодів страхового стажу з 01 березня
2007 року по 28 лютого 2011 року і додатково
з 01 липня 2000 року по 01 січня 2005 року при
обчисленні середньої заробітної плати
та застосувати при перерахунку пенсії
коефіцієнт заробітної плати 1,34238
замість 1,14732; зобов'язання УПФ в
Ізюмському районі Харківської області
виплатити йому різницю між
перерахованою та отриманою ним
пенсією, що утворилася з 01 жовтня 2011
року.

Постановою Ізюмського міськрайонного
суду Харківської області від 17 травня
2012 року, залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 16 листопада
2012 року, в задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятими
рішеннями судів скаржник оскаржив їх.

У касаційній скарзі скаргу ОСОБА_4,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального права, просить рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
скасувати та прийняти нове рішення,
яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга задоволенню не
підлягає.

Судами встановлено, що ОСОБА_4
перебуває на обліку в УПФ в Ізюмському
районі та отримує пенсію з вересня 2011
року.

Пенсію позивачу обчислено від
середньомісячного заробітку за період
роботи з 01 січня 1986 року по 31 грудня 1990
року та з 01 липня 2000 року по 30 квітня 2009
року, з 01 червня 2009 року по 30 квітня 2011
року. З періоду, за який враховано
заробітну плату, виключено період з 01
липня 2000 року по 31 травня 2004 року.
Коефіцієнт заробітку до оптимізації
складав 1,05850, після оптимізації 1,14735.

06 жовтня 2011 року позивач звернувся до
УПФ в Ізюмському районі Харківської
області з заявою про перерахунок його
пенсії з 01 жовтня 2011 року відповідно до
статті 40 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» № 1058 (в редакції, чинній з
01 жовтня 2011 року) шляхом вилучення
періодів страхового стажу з 01 березня
2007 року по 28 лютого 2011 року і додатково
з 01 липня 2000 року по 01 січня 2005 року.

УПФ в Ізюмському районі Харківської
області та Головне управління
Пенсійного фонду України в Харківській
області 19 жовтня 2011 року та 25 листопада
2011 року повідомили позивача, що
виключення з періоду, за який
враховується заробітна плата,
додатково (понад 10% тривалості
страхового стажу) усього періоду
роботи з 01 липня 2000 року по 01 січня 2005
року статтею 40 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» № 1058 не передбачено.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції зазначив, що
УПФ в Ізюмському районі Харківської
області, керуючись встановленими
нормами пенсійного законодавства,
вірно призначило та виплачує пенсію
позивачу відповідно до вимог Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»,
оскільки виключення з періоду, за який
враховується заробітна плата,
додатково (понад 10% тривалості
страхового стажу) усього періоду
роботи з 01 липня 2000 року до 01 січня 2005
року статтею 40 не передбачено.

Суд апеляційної інстанції із
висновками суду першої інстанції
погодився та залишив постанову
Ізюмського міськрайонного суду
Харківської області від 17 травня 2012
року без змін.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України із
правовою позицією судів першої та
апеляційної інстанцій погоджується із
огляду на наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно Закону України «Про заходи щодо
законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи» було
внесено зміни до статті 40 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування».

Статтею 40 (в редакції, чинній з 01 жовтня
2011 року) передбачено, що для обчислення
пенсії враховується заробітна плата
(дохід) за весь період страхового стажу
починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням
пенсіонера та за умови підтвердження
довідки про заробітну плату первинними
документами у період до 1 січня 2016 року
або в разі, якщо страховий стаж
починаючи з 1 липня 2000 року становить
менше 60 місяців, для обчислення пенсії
також враховується заробітна плата
(дохід) за будь-які 60 календарних
місяців страхового стажу підряд до 1
липня 2000 року незалежно від перерв.

За вибором особи, яка звернулася за
призначенням пенсії, з періоду, за який
враховується заробітна плата (дохід)
для обчислення пенсії, виключаються
періоди до 60 календарних місяців
страхового стажу, з урахуванням
будь-яких періодів незалежно від
перерв, що включаються до страхового
стажу згідно з частиною третьою статті
24 цього Закону, та будь-якого періоду
страхового стажу підряд за умови, що
зазначені періоди в сумі складають не
більш як 10 відсотків тривалості
страхового стажу, врахованого в
одинарному розмірі. Додатково за
бажанням особи можуть бути виключені
періоди строкової військової служби,
навчання, догляду за інвалідом І групи
або дитиною-інвалідом віком до 16 років,
за пансіонером, який за висновком
медичного закладу потребує постійного
стороннього догляду, догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку, за період з 1 липня 2000 року до 1
січня 2005 року, а також періоди, коли
особа підлягала загальнообов'язковому
державному пенсійному страхуванню
відповідно до пунктів 8, 13 і 14 статті 11
цього Закону. У всіх випадках, крім
випадку, передбаченого абзацом другим
цієї частини, період, за який
враховується заробітна плата, не може
бути меншим, ніж 60 календарних місяців.

З наведеного слідує, що виключення з
періоду, за який враховується
заробітна плата, додатково (понад 10%
тривалості страхового стажу) усього
періоду роботи з 01 липня 2000 року до 01
січня 2005 року статтею 40 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» не передбачено.

Як вбачається з матеріалів справи
позивач в період з 01 липня 2000 року по 30
квітня 2009 року працював та отримував
заробітну плату.

З періоду, за який враховано заробітну
плату, виключено період з 01 липня 2000
року по 31 травня 2004 року та коефіцієнт
заробітку після оптимізації склав 1,14735,
замість 1,05850.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України вважає, що суди першої та
апеляційної інстанцій повно і всебічно
встановили обставини справи, дали їм
належну юридичну оцінку, правильно
застосували норми матеріального і
процесуального права та прийшли до
вірного висновку, що УПФ в Ізюмському
районі Харківської області,
відмовляючи позивачу у задоволенні
його заяви від 06 жовтня 2011 року про
вилучення періодів страхового стажу з
01 березня 2007 року по 28 лютого 2011 року і
додатково з 01 липня 2000 року по 01 січня
2005 року діяло на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Доводи, викладені в касаційній скарзі,
не спростовують висновків судів першої
та апеляційної інстанції та
встановлених обставин справи.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Оскільки суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій, підстав для
задоволення касаційної скарги немає.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС
України, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову Ізюмського
міськрайонного суду Харківської
області від 17 травня 2012 року та ухвалу
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 16 листопада
2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строк та у порядку,
визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС
України.

Судді: