Справа № 806/937/14
Суддя: Чернова Ганна Валеріївна
Дата ухвалення: 2014-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2014 року
Житомир справа № 806/937/14

категорія 11.5

Суддя Житомирського окружного
адміністративного суду Чернова
Г.В.,розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом Малинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області до Відділу
Державної виконавчої служби
Малинського районного управління
юстиції Житомирської області про
визнання дій неправомірними та
скасування постанови ВП №35845709 від
10.02.2014 р.,

встановив:

Позивач звернувся до суду з вказаним
позовом та просить суд визнати
неправомірними дії державного
виконавця відділу Державної
виконавчої служби Малинського
районного управління юстиції
Житомирської області П'ятницької А.І.,
що полягають у поверненні до ОДПІ
виконавчого листа № 1600/12 та скасувати
постанову державного виконавця ВП №
35845709 від 10.02.2014 р. В обгрунтування
позовних вимог посилається на те, що
12.02.2014 року ОДПІ отримало постанову ВП
№35845709 від 10.02.2014 року про повернення
виконавчого документа стягувачеві та
підставою для повернення став
інформаційний лист Вищого
адміністративного суду України від
24.10.2013 року, яким роз'яснено порядок
стягнення податкового боргу. Однак із
такими діями та законністю постанови
погодитись неможливо, оскільки Законом
України "про виконавче провадження"
передбачений чіткий перелік підстав,
відповідно до яких виконавчий документ
повертається стягувачу і лист ВАСУ не
підпадає під жодну з цих підстав,
оскільки має лише інформаційний
характер та не є обов'язковим.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, згідно поданого
клопотання просив справу розглядати
без участі представника, позов
підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, згідно поданого
клопотання просив справу розглядати
без участі представника, подав
письмове заперечення, в якому
наголошує на правомірності і
законності дій відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.41 КАС України, суд
розглядає справу у порядку письмового
провадження без фіксації процесу
технічними засобами.

Дослідивши письмові матеріали справи,
суд приходить до висновку, що позов
слід задовільнити з наступних підстав.

Як видно із матеріалів справи, 12.02.2014
року за вих.№ 1705/3-22, на адресу
Малинської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області надіслано постанову
державного виконавця Державної
виконавчої служби Малинського
районного управління юстиції
Житомирської області П'ятницької А.І.
ВП № 35845709 від 10.02.2014 р про повернення
виконавчого документа стягувачеві та
відповідно виконавчий лист № 1600/12 від
25.04.2012 року, виданий Житомирським
окружним адміністративним судом
(а.с.5,7).

При винесенні постанови ВП № 35845709 від
10.02.2014 р, відповідач керувався пунктом 9
ч.1 ст.47 Закону України "Про виконавче
провадження", а саме: наявна
встановлена законом заборона щодо
звернення стягнення на майно чи кошти
боржника, якщо у нього відсутнє інше
майно чи кошти, на які можливо
звернути стягнення, а також щодо
проведення інших виконавчих дій
стосовно боржника, що виключає
можливість виконання відповідного
рішення; та ст.50 вказаного Закону, яка
регулює наслідки завершення
виконавчого провадження.

В оскаржуваній постанові державний
виконавець посилається на
інформаційний лист Вищого
адміністративного суду України від
24.10.2013 року № 1484/12/13-13, яким роз'яснено,
що ПКУ встановлено особливий порядок
виконання судових рішень про стягнення
коштів з платника податків у рахунок
погашення податкового боргу. Оргнами
стягнення за такими рішеннями, які
здійснюють процедуру їх примусового
виконання є контролюючі органи в
розумінні Податкового кодексу України.
При цьому органи державної виконавчої
служби до цієї процедури не
залучаються. За таких обставин
виконавчий документ підлягає
поверненню стягувачеві (а.с.7).

Однак суд не може погодитись із
законністю винесеної постанови.

Відповідно до ч.2 ст. 2 Закону України
"Про виконавче провадження" примусове
виконання рішень здійснюють державні
виконавці, визначені Законом України
"Про державну виконавчу службу".

Згідно п.4 ст.47 Закону України "Про
виконавче провадження" (далі - Закон)
про повернення стягувачу виконавчого
документа державний виконавець
виносить постанову з обов'язковим
мотивуванням підстав її винесення, яка
затверджується начальником відділу,
якому він безпосередньо
підпорядкований. Копія постанови у
триденний строк надсилається сторонам
і може бути оскаржена в десятиденний
строк у порядку, встановленому цим
законом.

Частиною 1 ст. 47 Закону встановлено
вичерпний перелік підстав для
повернення виконавчого документу
стягувачу, а саме:

1) письмова заява стягувача;

2) у боржника відсутнє майно, на яке може
бути звернуто стягнення, а, здійснені
державним виконавцем відповідно до
цього Закону заходи щодо розшуку
такого майна виявилися
безрезультатними;

3) стягувач відмовився залишити за
собою майно боржника, не реалізоване
під час виконання рішення;

4) стягувач перешкоджає провадженню
виконавчих дій або не здійснив
авансування витрат на організацію та
проведення виконавчих дій, авансування
яких передбачено цим Законом,
незважаючи на попередження державного
виконавця про повернення йому
виконавчого документа;

5) у результаті вжитих державним
виконавцем заходів неможливо
встановити особу боржника, з'ясувати
місцезнаходження боржника - юридичної
особи, місце проживання, перебування
боржника - фізичної особи (крім
випадків, коли виконанню підлягають
виконавчі документи про стягнення
аліментів, відшкодування шкоди,
завданої каліцтвом чи іншим
ушкодженням здоров'я, у зв'язку з
втратою годувальника, а також
виконавчі документи про відібрання
дитини, за якими мають бути стягнуті
кошти чи інше майно, та інші виконавчі
документи, що можуть бути виконані за
безпосередньої участі боржника);

6) у боржника відсутнє визначене
виконавчим документом майно, яке він за
виконавчим документом має передати
стягувачу, або майно, на яке необхідно
звернути стягнення з метою погашення
заборгованості (крім коштів), а
здійснені державним виконавцем
відповідно до цього Закону заходи щодо
розшуку такого майна виявилися
безрезультатними;

7) боржник - фізична особа (крім
випадків, коли виконанню підлягають
виконавчі документи про стягнення
аліментів, відшкодування шкоди,
завданої каліцтвом чи іншим
ушкодженням здоров'я, у зв'язку з
втратою годувальника, а також
виконавчі документи про відібрання
дитини) чи майно боржника, розшук яких
здійснювався органами внутрішніх
справ, не виявлені протягом року з дня
оголошення розшуку;

8) коштів, що надійшли від реалізації
заставленого майна, недостатньо для
задоволення вимог
стягувача-заставодержателя за
виконавчим документом, на підставі
якого звернуто стягнення на
заставлене майно;

9) наявна встановлена законом
заборона щодо звернення стягнення на
майно чи кошти боржника, якщо у нього
відсутнє інше майно чи кошти, на які
можливо звернути стягнення, а також
щодо проведення інших виконавчих дій
стосовно боржника, що виключає
можливість виконання відповідного
рішення.

Проаналізувавши пункт 9 вказаної
статті, можна зробити висновок, що
повернення виконавчого документу у
даному випадку можливе лише в разі
наявності встановленої відповідної
заборони саме в Законі, а не в
будь-якому іншому акті чи документі.

Відповідно до статті 85 Конституції
України прийняття законів відноситься
до повноважень Верховної Ради України.

В оскаржуваній постанові державний
виконавець посилається як на підставу
для застосування п.9 ст.47 Закону на
інформаційний лист №1484/12/13-13 від 24.10.2013
року, виданий Вищим адміністративним
судом України та адресований головам
апеляційних адміністративних судів з
метою доведення до відома суддів
окружних та апеляційних
адміністративних судів для врахування
при здійсненні правосуддя. Як випливає
із самої назви та змісту цього листа,
він носить лише
інформаційно-роз'яснювальний характер,
та ніяким чином не є законом і не може
його підміняти.

Крім того існує відповідне роз'яснення
в ч. 2 п.3.15 Інструкції з організації
примусового виконання рішень,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5,
якою встановлено, що "при поверненні
виконавчого документа стягувачу
необхідно враховувати, що підставою
для повернення виконавчого документа
згідно з пунктом 9 частини першої
статті 47 Закону є встановлення
безпосередньо у Законі заборони
звертати стягнення на окреме майно чи
кошти боржника. Якщо заборона випливає
із норми закону, наприклад така
заборона встановлена судом, який
відповідно до закону має право
заборонити звернення стягнення на
майно боржника, необхідно керуватися
пунктом 2 частини першої статті 47
Закону".

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку про незаконність
винесеної постанови та необхідності її
скасування, та відповідно про
незаконність дій державного виконавця
в частині повернення виконавчого
документа.

На підставі викладеного, керуючись ЗУ
"Про виконавче провадження" ст.ст. 158-163,
167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства, суд -

постановив:

Позов задовільнити.

Визнати незаконними дії державного
виконавця відділу Державної
виконавчої служби Малинського
районного управління юстиції
Житомирської області П'ятницької А.І., з
повернення Малинській об'єднаній
державній податковій інспекції
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області виконавчого
листа № 1600/12.

Визнати протиправною та скасувати
постанову від 10.02.2014 року ВП № 35845709
державного виконавця відділу
Державної виконавчої служби
Малинського районного управління
юстиції Житомирської області
П'ятницької А.І. про повернення
виконавчого листа стягувачу.

Постанова суду першої інстанції, якщо
інше не встановлено Кодексом
адміністративного судочинства
України, набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом,
якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Житомирський окружний
адміністративний суд, який ухвалив
оскаржуване судове рішення. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Суддя
Г.В. Чернова