Суддя: Ситников О.Ф.
Дата ухвалення: 2014-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/32871/12

К/9991/31763/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Ситникова О.Ф.(суддя-доповідач),

Весельської Т.Ф.,

Малиніна В.В.,

провівши попередній розгляд
адміністративної справи за позовом
ОСОБА_4 до Державної митної служби
України, Львівської митниці про
визнання дій протиправними, скасування
рішень та поновлення на роботі за
касаційними скаргами Державної
митної служби України, Львівської
митниці на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 02
листопада 2011 року та ухвалу
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 18 квітня 2012
року, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2011 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з адміністративним позовом, у
якому просив визнати протиправними дії
Львівської митниці в частині внесення
подання до Державної митної служби
України щодо його звільнення з посади
головного інспектора відділу
оперативних чергових Львівської
митниці з підстав тривалої відсутності
на роботі; визнати протиправним та
скасувати наказ ДМС України від 07.06.2011
року №1167-к «Про звільнення ОСОБА_4»;
визнати протиправними дій ДМС України
в частині видання наказу від 07.06.2011 року
№1167-к «Про звільнення ОСОБА_4»;
поновити ОСОБА_4 на посаді головного
інспектора відділу оперативних
чергових Львівської митниці,
допустивши до негайного виконання
постанову суду щодо поновлення на
службі.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 02 листопада
2011 року адміністративний позов
задоволено.

Ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 18 квітня 2012
року залишено без змін постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 02 листопада
2011 року.

Не погоджуючись із рішенням суду
попередніх інстанції, Державна митна
служби України, Львівська митниця
звернулась з касаційною скаргою, в якій
просить скасувати постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 02 листопада
2011 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 18 квітня 2012 року і прийняти нову про
відмову у задоволенні позову,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального права, що призвело до
ухвалення незаконних судових рішень.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, суд, в межах ст. 220 КАС України,
прийшов до висновку про залишення
касаційної скарги без задоволення з
таких підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлені наступні обставини.

3 21 лютого 2000 року позивач перебував на
державній службі в митних органах.

ОСОБА_4 з 01.05.2010 року був переведений на
посаду головного інспектора відділу
оперативних чергових Львівської
митниці.

07 червня 2011 року, наказом Державної
митної служби України №1167-К, позивача
звільнено із займаної посади головного
інспектора відділу оперативних
чергових Львівської митниці
відповідно до п.5 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у
зв'язку із не виявленням на роботу
потягом більш як чотирьох місяців
підряд внаслідок тимчасової
непрацездатності.

Підставою для видання даного наказу
стало подання Львівської митниці,
надіслане ДМС України листом від 06.06.2011
року № 29/30-8166. Суть подання полягала в
тому, що позивач відповідно до поданих
до відділу кадрового забезпечення та з
питань запобігання корупції
Львівської митниці листків тимчасової
непрацездатності: серія АБА № 199950 (з
03.11.10 по 02.12.10), серія АБА № 199997 (з 03.12.10 по
29.12.10), серія АВИ № 658013 (з 30.12.10 по 17.01.11),
серія АВИ № 658060 (з 18.01.11 по 10.02.11), серія
АВИ №658111 (з 11.02.11 по 10.03.11), серія АВИ №
658158 (з 11.03.11 по 07.04.11), серія АВИ № 658199 (з
08.04.11 по 04.05.11) перебував у стані
тимчасової непрацездатності більше
чотирьох місяців, що є однією з підстав
для звільнення, передбачених ст. 40 КЗпП
України.

Суть спірних правовідносин полягає у
правомірності прийняття наказу
Державної митної служби України №1167-К
від 07.06.2011 року про звільнення ОСОБА_4 із
займаної посади.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції, з яким погодився
Львівський апеляційний
адміністративний суд дійшов висновку
про неправомірність прийняття
оскаржуваного наказу, оскільки ОСОБА_4
був звільнений із займаної посади в
період його непрацездатності, що є
грубим порушенням норм трудового
законодавства.

З таким висновком апеляційного суду
погоджується і колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, з
огляду на наступне.

Однією із гарантій забезпечення права
громадян на працю є передбачений у
статті 5-1 КЗпП правовий захист від
необґрунтованої відмови у прийнятті на
роботу і незаконного звільнення, а
також сприяння у збереженні роботи.

За правилами п. 5 ч. 1 ст. 40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, може бути
розірвані власником або уповноваженим
ним органом у випадку нез'явлення на
роботу протягом більш як чотирьох
місяців підряд внаслідок тимчасової
непрацездатності, не рахуючи відпустки
по вагітності і родах, якщо
законодавством не встановлений
триваліший строк збереження місця
роботи (посади) при певному
захворюванні.

Застосування пункту 5 частини 1 статті 40
КЗпП передбачає одночасну наявність
двох складових диспозиції цієї
правової норми - як установленого нею
проміжку часу, протягом якого
працівник не з'являвся на роботу, так і
факту безперервної непрацездатності
працівника упродовж зазначеного часу,
відсутність хоча б однієї з них
виключає можливість застосування
згаданої норми як підстави звільнення
з роботи.

Відповідно до приписів ст. 25 Закону
України «Про захист населення від
інфекційних хвороб» особам
працездатного віку, в яких уперше
виявлено захворювання на туберкульоз
або стався його рецидив, листок
непрацездатності для проведення
безперервного курсу лікування та
оздоровлення може видаватись на строк
до 10 місяців. За такими особами
протягом цього строку зберігається
місце роботи.

Довідкою № 46 від 05.07.2011 року Львівської
обласної лікарні позалегеневого
туберкульозу підтверджується, що
позивач з 03.11.2010 року по 02.07.2011 року
перебував на стаціонарному лікуванні у
Львівській обласній лікарні
позалегеневого туберкульозу у
фтизіоурологічному відділенні з
діагнозом ВДТБ (9.12.10) нирок (папіліт),
туберкульоз сечового міхура (фаза
рубуювання), хронічний пієлонефрит,
хронічний простатит, хронічний цистит,
гіпертонічна хвороба І ступня.

Про факт перебування позивача на
лікуванні у Львівській обласній
лікарні позалегеневого туберкульозу
Львівській митниці було відомо з
наданих їй відповідних листків
непрацездатності, які були Львівською
митницею враховані при виплаті
позивачу допомоги по тимчасовій
непрацездатності.

Відповідно до листа Головного
управління охорони здоров'я Львівської
облдержадміністрації від 25.06.2011 року №
2751/ОФПУ листки непрацездатності
позивачу було видано обґрунтовано, а
його діагноз (поза легеневий
туберкульоз) надавав право протягом 10
місяців з дня настання
непрацездатності перебувати на листку
непрацездатності відповідно до п. 4.1.
наказу Міністерства охорони здоров'я №
455 від 13.11.2001 року.

За таких обставин суд касаційної
інстанції вважає, що наказ Державної
митної служби України №1167-К від 07
червня 2011 року про звільнення ОСОБА_4
із займаної посади на підставі п. 5 ч. 1
ст. 40 КЗпП України є назаконним та
підлягає скасуванню.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_4 було
неправомірно звільнено з займаної
посади суд касаційної інстанції
вважає, що трудові гарантії позивача
підлягають відновленню шляхом
поновлення його на посаді головного
інспектора відділу оперативних
чергових Львівської митниці.

Виходячи з вищезазначеного, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України, вважає, що постанова
Львівського окружного
адміністративного суду від 02 листопада
2011 року та ухвала Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 18 квітня 2012 року ґрунтуються на
вірно встановлених фактичних
обставинах справи, яким дана належна
юридична оцінка, правильно застосовані
норми матеріального права, що
регулюють спірні правовідносини, та не
допущено порушень процесуального
закону, які призвели або могли
призвести до неправильного вирішення
справи, доводи викладені в касаційній
скарзі не спростовують висновків суду,
тому підстави для скасування або зміни
рішення відсутні.

Відповідно до ч.1 ст. 224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст.220, 222, 223, 224, 231 КАС
України, -

у х в а л и в :

Касаційні скарги Державної митної
служби України, Львівської митниці
залишити без задоволення, а постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 02 листопада
2011 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 18 квітня 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
оскарженню не підлягає.

Судді: О.Ф.
Ситников

Т.Ф.
Весельська

В.В. Малинін