Справа № К/9991/24387/11-С
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2014-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/24387/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т. Розваляєвої Т.С.
Маслія В.І.

розглянувши у порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами адміністративну справу за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову
Суворовського районного суду м.
Херсона від 13.12.2008р. та ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 24.03.2011р. у справі № 2-а-50/08 за позовом
ОСОБА_4 до Херсонської міської ради
про скасування рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_4 звернулась з позовом до
Херсонської міської ради про визнання
незаконним та скасування рішення
Херсонської міської ради №350 від 29
березня 2007 року в частині визнання
таким, що втратив чинність, пункт
рішення виконавчого комітету
Херсонської міської ради №227 від 15
червня 1993 року про виділення у
власність ОСОБА_4 земельної ділянки для
будівництва двоповерхового будинку.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що оскаржуваним
рішенням його протиправно позбавили
права власності на земельну ділянку.

Постановою Суворовського районного
суду м. Херсона від 13.12.2008р., залишеною
без змін ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 24.03.2011р., в задоволенні
позовних вимог відмовлено.

На постанову Суворовського районного
суду м. Херсона від 13.12.2008р. та ухвалу
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 24.03.2011р.
надійшла касаційна скарга ОСОБА_4, в
якій, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
ставиться питання про їх скасування та
направлення справи на новий розгляд.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 15 червня 1993 року
виконавчим комітетом Херсонської
міської ради було прийнято рішення №227,
згідно якого ОСОБА_4 було передано
земельну ділянку НОМЕР_1 у приватну
власність за генпланом міста загальною
площею 580 кв.м., для будівництва
двоповерхового будинку розмірами 10,3 х
11,2 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1

За період, який минув з часу прийняття
рішення №227, позивачці не вдалося
збудувати будинок з причини постійних
багаторічних затримок у виплаті
заробітної плати за місцем роботи та
відсутності будь-яких побутових
комунікацій на відведеній земельній
ділянці.

Позивачка постійно сплачувала
земельний податок, що підтверджується
довідкою ДПІ у м. Херсоні від 19 квітня
2007 року.

29 березня 2007 року Херсонською міською
радою прийнято оскаржуване рішення
№350, яким скасовано рішення №227 в
частині виділення ОСОБА_4 у власність
земельну ділянку НОМЕР_1.

Не погоджуючись з даним рішенням №350
позивачка і звернулась з даним позовом.

Відповідно до ст. 22 ЗК України № 561-XII
від 18.12.1990р. (в редакції 1990 року, який
регулював земельні відносини до 2001
року, тобто під час отримання
позивачкою земельної ділянки) - право
власності на землю або право
користування наданою земельною
ділянкою виникає після встановлення
землевпорядними організаціями меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) і одержання документа, що
посвідчує це право. Приступати до
використання земельної ділянки, в тому
числі на умовах оренди, до встановлення
меж цієї ділянки в натурі (на
місцевості) і одержання документа, що
посвідчує право власності або право
користування землею, забороняється.

Також, згідно п.8 ч.1 ст. 27 вказаного
Кодексу - право користування земельною
ділянкою чи її частиною припиняється у
разі: невикористання протягом одного
року земельної ділянки, наданої для
сільськогосподарського виробництва, і
протягом двох років - для
несільськогосподарських потреб.

Зі змісту наведених норм слідує, що у
випадку невикористання земельної
ділянки протягом двох років, власник
втрачає своє право на цю ділянку,
відповідно, після спливу цього строку з
дня прийняття рішення про надання у
власність земельної ділянки також
втрачається право на оформлення права
власності.

У зв'язку з наведеним, суди попередніх
інстанцій дійшли висновку, що фактично
у відповідача виникли підстави для
прийняття оскарженого рішення не
пізніше 1995 року. А враховуючи, що
позивачка не виконала вимоги цього
рішення стосовно оформлення прав на
земельну ділянку й після набрання сили
ЗК України від 2001 року, суди дійшли
висновку про безпідставність позовних
вимог.

Однак, судова колегія не погоджується з
даними висновками судів попередніх
інстанцій, враховуючи наступне.

Земельний кодекс України № 561-XII від
18.12.1990р. втратив чинність 01.01.2002р. у
зв'язку з набранням чинності Земельним
кодексом України 2768-III від
25.10.2001р.

Рішення Херсонської міської ради №350 в
частині визнання таким, що втратив
чинність, пункт рішення виконавчого
комітету Херсонської міської ради №227
від 15 червня 1993 року про виділення у
власність ОСОБА_4 земельної ділянки для
будівництва двоповерхового будинку
було прийнято - 29.03.2007р.

Тобто, посилання судів попередніх
інстанцій на наявність у міської ради
такого права на підставі ст. 27
Земельного кодексу України № 561-XII від
18.12.1990р., який втратив чинність на час
прийняття оскаржуваного рішення №350, є
помилковим.

Крім того, як вбачається з
оскаржуваного рішення Херсонської
міської ради №350 від 29 березня 2007 року,
підставою його прийняття стало
невикористання земельних ділянок за
цільовим призначенням упродовж 14
років, акт перевірки стану
використання земельних ділянок
мікрорайону «Янтарний», ст. 12
Земельного кодексу України та п. 34
частини першої статті 26 Закону України
«Про місцеве самоврядування в
Україні».

Між тим, стаття 12 Земельного кодексу
України від 25.10.2001р. визначає
повноваження сільських, селищних,
міських рад у галузі земельних
відносин.

А п. 34 частини першої статті 26 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» передбачає, що виключно на
пленарних засіданнях сільської,
селищної, міської ради вирішуються
такі питання, зокрема, вирішення
відповідно до закону питань
регулювання земельних відносин.

Тобто, судами попередніх інстанцій не
надано оцінки рішенню Херсонської
міської ради №350 від 29 березня 2007 року
на відповідність вимогам чинного на
той час законодавства.

Також, в матеріалах справи відсутній
Акт перевірки стану використання
земельних ділянок мікрорайону
«Янтарний», на який йдеться посилання в
оскаржуваному рішенні.

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу
України від 25.10.2001р. (в редакції станом
на 2007 рік) право власності та право
постійного користування на земельну
ділянку виникає після одержання її
власником або користувачем документа,
що посвідчує право власності чи право
постійного користування земельною
ділянкою, та його державної реєстрації.
Право на оренду земельної ділянки
виникає після укладення договору
оренди і його державної реєстрації.
Приступати до використання земельної
ділянки до встановлення її меж у натурі
(на місцевості), одержання документа, що
посвідчує право на неї, та державної
реєстрації забороняється.

Отже, необхідним, у даному випадку, є
встановлення факту виникнення у
позивачки права власності на земельну
ділянку, надану рішенням №227 від 15
червня 1993 року, а також можливих
відповідних наслідків.

Крім того, Рішенням Конституційного
Суду України від 16.04.2009р. №7-рп/2009
(справа про скасування актів органів
місцевого самоврядування)
встановлено, що за органами місцевого
самоврядування законодавцем
закріплюється право на зміну та
скасування власних рішень. Таке право
випливає із конституційного
повноваження органів місцевого
самоврядування самостійно вирішувати
питання місцевого значення шляхом
прийняття рішень, що є обов'язковими до
виконання на певній території,
оскільки вони є суб'єктами
правотворчості, яка передбачає право
формування приписів, їх зміну,
доповнення і скасування. Зі змісту ч.2
ст.144 Конституції України та ч.10 ст.59
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» вбачається,
що рішення органів місцевого
самоврядування з мотивів
невідповідності законам України
визнаються незаконними у судовому
порядку. Однак, Конституційним Судом
вказано, що це не позбавляє орган
місцевого самоврядування права за
власною ініціативою змінити або
скасувати прийнятий ним правовий акт (у
тому числі і з мотивів невідповідності
законам України). Органи місцевого
самоврядування не можуть скасовувати
свої попередні рішення, змінювати їх у
випадках, якщо відповідно до приписів
цих рішень виникли правовідносини,
пов'язані з реалізацією певних
суб'єктивних прав та охоронюваних
інтересів і суб'єкти цих правовідносин
заперечують проти їх зміни чи
припинення.

А вирішуючи питання про законність або
незаконність оскаржуваного рішення
суб'єкту владних повноважень, судам
належало зробити висновки на
відповідність цього рішення приписам
ч.3 ст.2 КАС України.

Згідно ч. ст. 2 КАС України у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Підставами для визнання рішення
недійсним (нечинним) є невідповідність
його вимогам чинного законодавства
та/або визначеній законом компетенції
органу, який прийняв це рішення. При
цьому обов'язковою умовою визнання
рішення недійсним (нечинним) є також
порушення у зв'язку з його прийняттям
прав та охоронюваних законом інтересів
підприємства чи організації - позивача
у справі.

Судами попередніх інстанцій
залишилося не з'ясоване питання щодо
відповідності оскаржуваного рішення
Херсонської міської ради №350 від 29
березня 2007 року вимогам чинного
законодавства, а також не перевірено
повноваження Херсонської міської ради,
згідно з Законом України «Про місцеве
самоврядування в Україні», на
прийняття відповідного рішення.

Отже, колегія суддів дійшла висновку,
що при розгляді справи судам необхідно
було дати оцінку оскаржуваним рішенням
на відповідність чинному на той час
законодавству.

Крім того, згідно статті 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. В порядку ч. 2
ст. 71 КАС України відповідачем не було
надано належних та допустимих доказів
правомірності оскаржуваного рішення.

Судова колегія дійшла висновку, що
рішення судів вимогам ст.159 КАСУ не
відповідають. Неповнота у встановленні
фактичних обставин справи не дає
можливості суду касаційної інстанції
визначитись в правильності правової
оцінки позовних вимог, проведеної
судами попередніх інстанцій.
Відповідно до приписів ст. 220 КАС
України допущені порушення не можуть
бути перевірені і усунуті судом
касаційної інстанції.

З огляду на викладене, судові рішення,
ухвалені у даній справі, підлягають
скасуванню з направленням справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.
Під час нового розгляду справу суду
належить усунути недоліки, викладені у
мотивувальній частині ухвали і
правильно застосувати до спірних
правовідносин норми матеріального
права.

При новому розгляді судам також
необхідно встановити, чи не вплине
рішення у даній справі на права,
свободи, інтереси або обов'язки
будь-яких інших осіб.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Постанову Суворовського районного
суду м. Херсона від 13.12.2008р. та ухвалу
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 24.03.2011р.
скасувати, а справу направити на новий
судовий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
особам, які беруть участь у справі та
може бути переглянута в порядку ст.ст.
235-2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: