Справа № 814/4241/13-а
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2014-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2014 р.м.ОдесаСправа № 814/4241/13-а

Категорія: 10.2 Головуючий в 1 інстанції:
Біоносенко В. В.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

Головуючого: судді Домусчі С.Д.

суддів: Кравця О.О.,
Милосердного М.М.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1
на постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 28 жовтня 2013
року по справі за позовом ОСОБА_1 до
начальника управління Пенсійного
фонду України в Заводському районі м.
Миколаєва про зобов'язання начальника
відділу з призначення пенсій УПФУ в
Заводському районі м. Миколаєва
належним чином оформити персональну
пенсійну справу за № 158370, про визнання
незаконними дій та бездіяльності
начальника відділу з призначення
пенсій УПФУ в Заводському районі м.
Миколаєва по оформленню персональної
пенсійної справи за № 158370, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на
постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 28 жовтня 2013
року, в якій просить скасувати
оскаржену постанову та ухвалити нову,
якою задовольнити адміністративний
позов в повному обсязі.

Постановою від 28 жовтня 2013 року
Миколаївський окружний
адміністративний суд в повному обсязі
відмовив у задоволенні
адміністративного позову ОСОБА_1 до
начальника управління Пенсійного
фонду України в Заводському районі м.
Миколаєва про зобов'язання начальника
відділу з призначення пенсій УПФУ в
Заводському районі м. Миколаєва
належним чином оформити його
персональну пенсійну справу за № 158370, а
саме: створити Журнал реєстрації
документів з підготовки та розрахунків
розмірів пенсії; зареєструвати
документи справи № 158370 в Журналі
реєстрації документів з підготовки та
розрахунків розмірів пенсії;
зареєструвати всі рішення
територіального органу ПФУ про
призначення (перерахунки) пенсії в
Журналі «Реєстрації рішень по
призначенню пенсій»; надати всім
документам справи № 158370 реєстраційні
індекси, документам, які містять
інформацію обмеженого доступу, надати
гриф «Для службового користування»;
оформити внутрішній опис справи № 158370;
про визнання незаконними дії та
бездіяльність начальника відділу з
призначення пенсій УПФУ в Заводському
районі м. Миколаєва по оформленню
персональної пенсійної справи за №
158370.

Вимоги апеляційної скарги
апелянт обґрунтовує тим, що суд першої
інстанції протиправно зазначив
відповідача по цій справі начальника
Пенсійного фонду України в Заводському
районі м. Миколаєва, оскільки 09.10.2013 р.
позивач подав клопотання про заміну
відповідача на належного - начальника
відділу з призначення пенсій УПФУ в
Заводському районі м. Миколаєва. Також
на те, що належним відповідачем є саме
начальник відділу з призначення пенсій
УПФУ в Заводському районі м. Миколаєва
підтверджено тим, що письмові
заперечення на адміністративний позов
підписані саме цією посадовою особою.

Також апелянт посилається на
неповне з'ясування судом першої
інстанції обставин, що мають значення
для справи.

Начальник управління Пенсійного фонду
України в Заводському районі м.
Миколаєва надав письмові заперечення
на апеляційну скаргу, в яких, з
посиланням на дотримання судом першої
інстанції норм матеріального і
процесуального права, просить
апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а оскаржену постанову -
без змін.

Ухвалюючи постанову про відмову у
задоволенні позовних вимог суд першої
інстанції встановив, що ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, є пенсіонером за віком та
отримує пенсію з 18.03.2007 року, перебуває
на пенсійному обліку в управлінні
Пенсійного фонду України в Заводському
районі м. Миколаєва, в якому ведеться
його персональна справа №158370.

Оскільки необхідної умовою оскарження
рішень, дії та бездіяльності суб'єкта
владних повноважень в
адміністративному судочинстві повинна
бути їх юридична значимість, яка
зачіпає (впливає) на права, свободи та
інтереси, а ведення персональної
справи є суто технічними питаннями, яке
не впливає на права свободи чи інтереси
позивача, суд першої інстанції
встановив відсутність правових
підстав для задоволення позовних
вимог.

Ведення персональної справи
пенсіонера, формування опису
персональної справи, присвоєння
реєстраційних індексів документам є
суто технічними питаннями, які ніяким
чином не впливають на права, свободи та
обов'язки позивача, навіть з
урахуванням того, що йде мова про його
персональну справу.

Також суд першої інстанції встановив
необґрунтованість доводів позивача
про не створення бази персональних
даних, оскільки ці твердження
спростовані наданими відповідачем
відомостями про реєстрацію «База даних
одержувачів пенсії управління
Пенсійного фонду України в Заводському
районі м. Миколаєва» у Державному
реєстрі баз персональних даних (а.с. 52).

Одночасно відмовляючи у задоволенні
позовних вимог, суд першої інстанції
встановив, що по суті доводи позивача
здебільшого стосуються його незгоди з
розміром нарахованої йому пенсії, а
тому суд роз'яснив позивачу, що у разі
його незгоди з розміром, призначенням,
перерахунком, здійсненням, надання,
одержання пенсії, він має можливість
звертатися до суду безпосередньо з цим
позовом по суті.

Сторони, належним чином
повідомлені про час та місце
апеляційного розгляду, у судове
засідання, не з'явились у зв'язку з чим,
відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України
справа розглянута в порядку письмового
провадження.

Заслухавши суддю доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права в межах доводів
апеляційної скарги, апеляційний суд
вважає, що апеляційна скарга не може
бути задоволена.

Апеляційний суд встановив, що суд
першої інстанції повно та всебічно
дослідив та оцінив обставини справи,
надані сторонами докази, правильно
визначив правову природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Суд першої інстанції правильно
встановив, що предметом спору по справі
є неналежне, на думку позивача,
оформлення та ведення його пенсійної
справи управлінням пенсійного фонду
України у Заводському районі м.
Миколаєва.

Доводи як адміністративного позову так
і апеляційної скарги стосуються
процесу організації внутрішньої
роботи відповідача, а саме ведення
діловодства, проте апелянтом не
зазначено, які саме його права, свободи
чи інтереси були порушені та
потребують відновлення.

Відповідно до ст. 2 КАС України
адміністративне судочинство - це форма
реалізації судової влади, форма
здійснення правосуддя в публічних
спорах, метою якого є захист прав,
свобод та інтересів фізичних осіб, прав
та інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правові відносини.

Під час розгляду кожної справи суд
повинен встановити чи має місце
порушення прав позивача, адже без цього
не можна виконати завдання
судочинства. Якщо позивач не довів
факту порушення особисто своїх прав, то
навіть у разі, якщо дії суб'єкта владних
повноважень є протиправними, підстав
для задоволення позову немає.
Звернення до суду є способом захисту
порушених суб'єктивних прав, а не
способом відновлення законності та
правопорядку у публічних
правовідносинах.

Завданням адміністративного
судочинства є вирішення
публічно-правового спору між
сторонами. Рішення суду усуває
спірність і в цей спосіб досягається
захист прав та інтересів особи. Отже,
захист прав - це наслідок вирішення
спору.

Об'єктом судового захисту є права,
свободи та інтереси фізичних осіб,
права та інтереси юридичних осіб, про
що також зазначено і в Рішеннях
Конституційного Суду України від 01.12.2004
року N 18-рп/2004, від 02.11.2004 р N 15-рп/2004, від
30.01.2003 року N 3-рп/2003, і в ст. 6 Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод від 04.11.50 р.,
ратифікованої Законом України від 17.07.97
р., ч. 2 ст. 55 Конституції України,
відповідно до яких кожен, тобто
громадянин України, іноземець, особа
без громадянства має гарантоване
державою право оскаржити в суді
загальної юрисдикції рішення, дії чи
бездіяльність будь-якого органу
державної влади, органу місцевого
самоврядування, посадових і службових
осіб, якщо громадянин України,
іноземець, особа без громадянства
вважають, що їх рішення, дія чи
бездіяльність порушують або обмежують
права і свободи громадянина України,
іноземця, особи без громадянства чи
перешкоджають їх здійсненню, а тому
потребують правового захисту в суді.

Таким чином, апеляційний суд
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо відсутності правових
підстав для задоволення позовних
вимог, у зв'язку з відсутністю у спірних
правовідносинах факту порушення прав,
свобод чи інтересів позивача.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції.

Апеляційний суд дійшов висновку, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
у зв'язку з чим, відповідно до ст. 200 КАС
України, апеляційна скарга має бути
залишена без задоволення, а оскаржена
постанова - без змін.

Керуючись ст. ст. 195, п. 2 ч. 1 ст. 197, п. 1 ч. 1
ст. 198, ст. ст. 200, 206, 211, 212, ч. 5 ст. 254 КАС
України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського
окружного адміністративного суду від 28
жовтня 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копії особам, які беруть
участь у справі, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий: суддя
С.Д.Домусчі

суддя
О.О.Кравець

суддя
М.М.Милосердний