Справа № 2а/2570/639/2012
Суддя: Оксененко О.М.
Дата ухвалення: 2014-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2а/2570/639/2012
Головуючий у 1-й інстанції: Клопот С.Л.
Суддя-доповідач: Оксененко О.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

03 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого - судді Оксененка О.М.,

суддів - Бистрик Г.М., Карпушової О.В.,

при секретарі - Ніколаєнко М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Чернігівського прикордонного загону
Північного регіонального управління
Державної прикордонної служби України
на постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 16 жовтня 2013
року у справі за позовом відкритого
акціонерного товариства «Федеральна
пасажирська компанія» до
Чернігівського прикордонного загону
Північного регіонального управління
Державної прикордонної служби України
про скасування постанови та припинення
справи про відповідальність
перевізника,

В С Т А Н О В И Л А:

Відкрите акціонерне товариство
«Федеральна пасажирська компанія»
звернулося до Чернігівського
окружного адміністративного суду з
позовом до Чернігівського
прикордонного загону Північного
регіонального управління Державної
прикордонної служби України про
скасування постанови № 2253/79 від 28.11.2011
року про накладення штрафу на
перевізника у зв'язку зі здійсненням
міжнародних пасажирських перевезень
та припинення справи про
відповідальність перевізника за
здійснення міжнародних пасажирських
перевезень.

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 16 жовтня 2013
року адміністративний позов
задоволено частково. Скасовано
постанову Чернігівського
прикордонного загону Північного
регіонального управління Державної
прикордонної служби України № 2253/79 від
28.11.2011 року про накладення штрафу на
перевізника у зв'язку зі здійсненням
міжнародних пасажирських перевезень. В
задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною
постановою, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, просить скасувати постанову
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 16 жовтня 2013
року та ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні
адміністративного позову в повному
обсязі.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів відповідно до ч.4 ст. 196
КАС України визнала можливим проводити
апеляційний розгляд справи за
відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши
матеріали справи та дослідивши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
11.11.2011 року в пункті контролю "Хоробичі"
під час здійснення прикодонного
контролю потягу № 335 сполученням
"Дніпропетровськ - Санкт-Петербург"
прикодонним нарядом відділу
прикодонної служби "Деревини" у вагоні
№ 18 виявлено неповнолітню особу,
громадянку України ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, яка слідувала через
Республіку Білорусь в Російську
Федерацію по свідоцтву про народження
дитини серії НОМЕР_1, виданому 30.08.2011
року Береславським районним
управлінням юстиції в Херсонській
області, яке не дає права на
перетинання державного кордону
України та в'їзду до Російської
Федерації через Республіку Білорусь. У
зв'язку з цим було складено протокол №
530006 від 11.11.2011 року про правопорушення,
пов'язане зі здійсненням перевізником
міжнародних пасажирських перевезень.

Згідно до пункту 4 частини першої
статті 20 Закону України "Про державну
прикордонну службу України" та
Правилами перетинання державного
кордону громадянами України,
затвердженими постановою Кабінету
Міністрів України від 27.01.1995 року №57 (у
редакції постанови Кабінету Міністрів
України від 25.08.2010 року № 724) 28.06.2012 року
уповноваженою службовою особою
підрозділу охорони державного кордону
було прийнято рішення про відмову у
перетинанні державного кордону на
виїзд з України громадянину України,
який не досяг 16-річного віку, відносно
ОСОБА_2

Крім того, 28.11.2011 року начальником
Чернігівського прикодонного загону
полковником Бабюк В.Б. винесено
постанову № 2253/79 про правопорушення,
пов'язане зі здійсненням перевізником
міжнародних пасажирських перевезень,
якою на ВАТ "Федеральна пасажирська
компанія" накладено штраф у розмірі
8500,00 грн.

Листом від 29.11.2012 року № 29/7955 начальника
Північно-західного філіалу ВАТ
"Федеральна пасажирська компанія"
повідомлено про винесення постанови по
справі про правопорушення, передбачене
статтею 1 Закону України "Про
відповідальність перевізників під час
здійснення міжнародних пасажирських
перевезень".

Вважаючи вказане рішення відповідача
незаконним та таким, що підлягає
скасуванню, Відкрите акціонерне
товариство «Федеральна пасажирська
компанія» звернулося до суду з
вказаним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги в частині
скасування постанови Чернігівського
прикордонного загону Північного
регіонального управління Державної
прикордонної служби України № 2253/79 від
28.11.2011 року про накладення штрафу на
перевізника у зв'язку зі здійсненням
міжнародних пасажирських перевезень,
суд першої інстанції виходив з того, що
Угодою про міжнародне пасажирське
сполучення від 01.11.1951 р., яка регулює
порядок перевезення пасажирів, багажу
та товаробагажу в міжнародному
залізничному сполученні по
залізничним дорогам країн-учасниць
Організації співдружності залізничних
доріг, учасниками Угоди, сторонами якої
є 23 країни - учасники Організації
співдружності залізничних доріг, в
тому числі Російська Федерація та
Україна не передбачено обов'язку
перевізника вимагати від пасажира
пред'явлення документів, які дають
право на перетин кордону. Також, суд
першої інстанції вказав на те, що норми
Закону України від 10.01.2002 року № 2920-III
«Про відповідальність перевізників
під час здійснення міжнародних
пасажирських перевезень» не
розповсюджують свою дію на позивача,
оскільки останній має ліцензію, яка
видана і діє на території Росії, а
відтак позивач не є перевізником на
території України в розумінні чинного
законодавства.

Проте, колегія суддів не погоджується з
висновком суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Статтею 39 Угоди про міжнародне
пасажирське сполучення від 01.11.1951 р.,
яка регулює порядок перевезення
пасажирів, багажу та товаробагажу в
міжнародному залізничному сполученні
по залізничним дорогам країн-учасниць
Організації співдружності залізничних
доріг, учасниками Угоди, сторонами якої
є 23 країни - учасники Організації
співдружності залізничних доріг, в
тому числі Російська Федерація та
Україна, передбачено, що при
відсутності у даній Угоді Службової
інструкції необхідних положень
застосовуються норми національного
законодавства.

Згідно ст. 22-1 Закону України від 04.07.1996
року № 273/96-ВР «Про залізничний
транспорт» (надалі - Закон № 273/96-ВР) під
час перевезення у міжнародному
залізничному сполученні пасажир
зобов'язаний мати належним чином
оформлені документи, необхідні для
в'їзду до держави прямування, держав за
маршрутом слідування, та пред'явити їх
перевізникові на його вимогу.
Перевізник при перевезенні пасажира у
міжнародному залізничному сполученні,
крім обов'язків, передбачених статтею 22
цього Закону, зобов'язаний до початку
перевезення перевірити наявність у
пасажира документів, необхідних для
в'їзду до держави прямування, держав за
маршрутом слідування, та відмовити у
перевезенні пасажиру, який на його
вимогу не пред'явив необхідні
документи.

Відповідно до статей 1, 2 Закону України
від 10.01.2002 року № 2920-III «Про
відповідальність перевізників під час
здійснення міжнародних пасажирських
перевезень» (далі - Закон № 2920-III),
підприємства (їх об'єднання), установи,
організації, фізичні особи -
підприємці, які здійснюють міжнародні
пасажирські перевезення (далі -
перевізники), за невиконання обов'язку
перевірити перед початком
міжнародного пасажирського
перевезення наявність у пасажира
документів, необхідних для в'їзду до
держави прямування, транзиту, що
призвело до перевезення чи спроби
перевезення пасажира через державний
кордон України без необхідних
документів, несуть відповідальність у
вигляді штрафу від п'ятисот до однієї
тисячі неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян за кожного такого
пасажира, але не більше двадцяти тисяч
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян за одне перевезення. Справи
про правопорушення, передбачені
статтею 1 цього Закону, розглядають
відповідні органи охорони державного
кордону України. Від імені органів
охорони державного кордону України
розглядати справи про правопорушення
та накладати штрафи мають право
начальники органів охорони державного
кордону України та їх заступники.

За таких обставин, перевізник - ВАТ
«Федеральна пасажирська компанія» не
виконав обов'язку щодо перевірки перед
початком міжнародного пасажирського
перевезення наявності у пасажира
неповнолітнього громадянина України
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, документів,
необхідних для в'їзду до держави
прямування - Республіки Білорусь.

Враховуючи відсутність у
неповнолітнього громадянина України
ОСОБА_2, належних документів,
необхідних для в'їзду до держави
прямування, а саме Республіки Білорусь,
відповідачем у відповідності до вимог
статей 1, 2 Закону № 2920-III, обґрунтовано
винесено постанову від 28.11.2011 року
№2253/79 та притягнуто до
відповідальності ВАТ «Федеральна
пасажирська компанія».

Крім того, колегія суддів зазначає, що
посилання позивача на те, що до ВАТ
«Федеральна пасажирська компанія»
неможливо застосовувати вимоги Закону
№ 2920-III є необґрунтованим, виходячи з
наступного.

Так, відповідно до преамбули Закону №
2920-III, цей Закон відповідно до Протоколу
про попередження і припинення торгівлі
людьми, особливо жінками і дітьми, і
покарання за неї та Протоколу проти
незаконного ввозу мігрантів по суші,
морю і повітрю, що доповнюють Конвенцію
Організації Об'єднаних Націй проти
транснаціональної організованої
злочинності, Конвенції Ради Європи про
заходи щодо протидії торгівлі людьми
встановлює відповідальність
перевізників за невиконання обов'язку
перевірити перед початком
міжнародного пасажирського
перевезення наявність, але не
справжність, у пасажирів документів,
необхідних для в'їзду до держави
прямування, транзиту, що призвело до
перевезення чи спроби перевезення
пасажирів через державний кордон
України без необхідних документів, а
також визначає порядок застосування
цієї відповідальності.

Тобто, Закон № 2920-III був прийнятий на
підставі міжнародно-правових актів, а
саме: Протоколу про попередження і
припинення торгівлі людьми, особливо
жінками і дітьми, і покарання за неї та
Протоколу проти незаконного ввозу
мігрантів по суші, морю і повітрю, що
доповнюють Конвенцію Організації
Об'єднаних Націй проти
транснаціональної організованої
злочинності, Конвенції Ради Європи про
заходи щодо протидії торгівлі людьми.

Стаття 7 («Прикордонні заходи»)
Конвенції Ради Європи про заходи щодо
протидії торгівлі людьми, передбачає
наступне: без шкоди для міжнародних
зобов'язань стосовно вільного
пересування осіб Сторони будуть
посилювати, наскільки це можливо, такий
прикордонний контроль, який може бути
необхідним для запобігання й виявлення
торгівлі людьми; кожна Сторона вживає
законодавчих або інших відповідних
заходів для запобігання, наскільки це
можливо, використанню транспортних
засобів, які експлуатуються
комерційними перевізниками, для
вчинення правопорушень, визначених
згідно із цією Конвенцією; де це
доцільно й без шкоди для відповідних
міжнародних конвенцій такі заходи
включають запровадження обов'язку
комерційних перевізників, зокрема
будь-якої транспортної компанії або
власника чи оператора будь-якого
транспортного засобу, упевнитися, що
всі пасажири мають проїзні документи,
які вимагаються для в'їзду до
приймаючої держави; кожна Сторона
вживає необхідних заходів згідно зі
своїм внутрішнім законодавством для
забезпечення санкцій у випадках
порушення обов'язку, викладеного в
пункті 3 цієї статті; кожна Сторона
вживає таких законодавчих або інших
заходів, які можуть бути необхідними
згідно з внутрішнім законодавством
Сторони для відмови у в'їзді або
анулюванні віз особам, причетним до
здійснення правопорушень, визначених
згідно із цією Конвенцією.

Таким чином, будь-яка транспортна
компанія зобов'язана упевнитися, що всі
пасажири мають проїзні документи,
необхідні для в'їзду до приймаючої
держави.

Аналогічна норма передбачена статтею 11
(«Заходи прикордонного контролю»)
Протоколу про попередження і
припинення торгівлі людьми, особливо
жінками і дітьми, і покарання за неї та
статтею 11 Протоколу проти незаконного
ввозу мігрантів по суші, морю і повітрю,
що доповнюють Конвенцію Організації
Об'єднаних Націй проти
транснаціональної організованої
злочинності, Конвенції Ради Європи про
заходи щодо протидії торгівлі людьми.

Крім того, відповідно до Угоди про
міжнародне пасажирське сполучення від
01.11.51р., перевізник при укладенні угоди
перевезення з пасажиром зобов'язаний
доставити пасажира із пункту
відправлення до пункту призначення,
або передати пасажира іншому
перевізнику.

Тобто, колегія суддів приходить до
висновку, що перевізники як Російської
Федерації так і перевізники України,
несуть відповідальність за
перевезення пасажира по маршруту від
станції відправлення до станції
призначення.

Виходячи із зазначених норм,
відповідальність перевізника не
обмежується національними ліцензіями,
не залежить від країни, по території
якої здійснюється перевезення.

Крім того, комерційний перевізник, у
тому числі будь-яка транспортна
компанія або власник чи водій
будь-якого транспортного засобу, де це
потрібно і без шкоди для відповідних
міжнародних конвенцій, зобов'язаний
упевнитися, що всі пасажири мають
проїзні документи, необхідні для в'їзду
до приймаючої держави.

З врахуванням викладеного, колегія
суддів погоджується з доводами
апелянта, що ВАТ «Федеральна
пасажирська компанія» зобов'язано було
упевнитися, що пасажир - громадянин
України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, мала
документи посвідчуючі особу та
необхідні для в'їзду до приймаючої
держави.

Вказане правопорушення позивачем не
спростовано, а відтак, за вищенаведених
правових норм, відсутні правові
підстави для скасування оскаржуваної
постанови відповідача.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, та враховуючи всі
наведені обставини, колегія суддів
дійшла висновку, що суд першої
інстанції прийшов до помилкового
висновку задовольнивши позовні вимоги
позивача.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 3, 202 ч. 1 п. п. 4 КАС
України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції суд апеляційної
інстанції скасовує її та ухвалює нове
рішення, якщо визнає, що судом порушено
норми матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Оскільки судове рішення ухвалене судом
першої інстанції з порушенням норм
матеріального права, то колегія суддів
апеляційної інстанції приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню, а постанова
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 16 жовтня 2013
року - скасуванню.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212,
254 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Чернігівського
прикордонного загону Північного
регіонального управління Державної
прикордонної служби України -
задовольнити.

Постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 16 жовтня 2013
року скасувати та ухвалити нову
постанову, якою у задоволенні
адміністративного позову відкритого
акціонерного товариства «Федеральна
пасажирська компанія» до
Чернігівського прикордонного загону
Північного регіонального управління
Державної прикордонної служби України
про скасування постанови та припинення
справи про відповідальність
перевізника - відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України в порядку та строки,
встановлені статтею 212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:
О.М. Оксененко

Судді:

Г.М. Бистрик

О.В.
Карпушова

Головуючий суддя

Оксененко О.М.

Судді:

Бистрик Г.М.

Карпушова О.В.