Справа № 802/870/14-а
Суддя: Жданкіна Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2014-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

14 квітня 2014 р.
Справа № 802/870/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді:
Жданкіної Наталії Володимирівни,

секретаря судового засідання:
Ємельянова Родіона Ігоровича

представника позивача:
ОСОБА_1

представника відповідача:
Ключківський В.П., Лабунець Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи

за позовом: фізичної особи - підприємця
ОСОБА_4

до: Вінницької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області

про: визнання протиправними та
скасування податкових повідомлень -
рішень

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного
адміністративного суду звернувся
фізична особа - підприємець ОСОБА_4 з
адміністративним позовом до
Вінницької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області про визнання протиправними та
скасування податкових повідомлень -
рішень.

Позов мотивовано тим, що посадовими
особами Вінницької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Вінницькій області проведено
позапланову виїзну документальну
перевірку дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_4, за період з 01.01.2011р. по
31.12.2012р., наслідки якої знайшли своє
відображення в акті № 402/1701/НОМЕР_1 від
24.02.2014р. Перевіркою встановлено
порушення позивачем вимог п.177.2, п. 177.4
ст. 177 Податкового кодексу України, в
результаті чого завищено валові
витрати та у відповідності до п. 177.2 ст.
177 Податкового кодексу України,
донараховано податок з доходів
фізичних осіб - від здійснення
підприємницької діяльності за період,
що перевірявся в сумі 20594,95 грн.. Також
перевіркою встановлено порушення п.2
ст. 7, ч.8 ст. 9 Закону України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", в результаті
чого донараховано єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в сумі 12123,53 грн.
На підставі висновків, викладених в
акті перевірки, податковим органом
прийняті податкове
повідомлення-рішення форми "Р" №
від 13.03.2014р. та рішення форми "Р" №.
Позивач, не погоджуючись з вказаними
рішеннями, оскаржив їх до суду.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав заявлені позовні
вимоги у повному обсязі та надав суду
пояснення, що відтворюють зміст
позовної заяви.

Представник відповідача заперечив
проти задоволення позовних вимог,
мотивуючи тим, що перевірка
проводилась згідно вимог податкового
законодавства, а податкові
повідомлення-рішення прийняті на
підставі виявлених порушень.

Заслухавши пояснення представників
сторін, об'єктивно дослідивши надані у
справу докази, надавши їм юридичну
оцінку, суд прийшов до висновку, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
з наступних підстав.

Фізична особа - підприємець ОСОБА_4
зареєстрований як суб'єкт
підприємницької діяльності - фізична
особа виконавчим комітетом Вінницької
міської ради 30.08.2006р. за № 0018244,
станом на дату проведення перевірки
перебуває на обліку у Вінницькій ОДПІ.

На підставі направлення № 280/17, №533 від
07.02.2014р. та наказу №263 від 28.01.2014р., у
відповідності з вимогами п.п. 78.1.1 п.78.1
ст. 78, п.82.2 ст. 82 Податкового кодексу
України проведена позапланова виїзна
документальна перевірка
фінансово-господарської діяльності з
питань дотримання платником податків
ОСОБА_4 вимог податкового, валютного та
іншого законодавства за період з
01.01.2011р. по 31.12.2012р., наслідки якої
відображені в акті №402/1701/НОМЕР_1 від
24.028.2014р.

Документальною плановою виїзною
перевіркою встановлено порушення ФОП
ОСОБА_4:

1) п. 177.2 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу
України, в результаті чого завищено
валові витрати та у відповідності до п.
177.2 ст. 177 Податкового кодексу України,
донараховано податок з доходів
фізичних осіб - від здійснення
підприємницької діяльності за період,
що перевірявся в сумі 129698,00 грн.;

2) п.2 ст. 7, ч.8 ст. 9 Закону України "Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", в результаті
чого донараховано єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в сумі 12123,53 грн.

Позивач, не погоджуючись із висновками
акту перевірки, оскаржив їх у
адміністративному порядку.

За результатами розгляду заперечення
на акт перевірки, Вінницькою ОДПІ
Головного управління Міндоходів у
Вінницькій області прийнято рішення,
яким встановлено порушення п. 177.2 п. 177.4
ст. 177 Податкового кодексу України, в
результаті чого завищено валові
витрати та у відповідності до п. 177.2 ст.
177 Податкового кодексу України,
донараховано податок з доходів
фізичних осіб - від здійснення
підприємницької діяльності за період,
що перевірявся в сумі 16475,96 грн.; п.2 ст. 7,
ч.8 ст. 9 Закону України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", в результаті
чого донараховано єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в сумі 12123,53 грн.

На підставі висновків вказаного акту
перевірки, Вінницькою ОДПІ ГУ
Міндоходів прийнято податкові
повідомлення-рішення: № від
13.03.2014р., відповідно до якого збільшено
суму грошового зобов'язання по податку
на доходи фізичних осіб в розмірі 20594,95
грн., з них, за основним платежем - 16475,96
грн., за штрафними санкціями - 4118,99 грн.
та рішення форми "Р" № про
застосування штрафних санкцій за
своєчасно не нарахування єдиного
внеску , яким донараховано єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в сумі 12123,53 грн.

Не погоджуючись з прийнятими
податковими повідомленнями-рішеннями,
позивач звернулась до суду з даним
адміністративним позовом.

Суд, розглянувши матеріали справи,
заслухавши думку представників сторін,
встановив.

Як вбачається із матеріалів справи,
ФОП ОСОБА_4 подав до ТОВ "Київський
міжнародний контрактовий ярмарок"
заявку №34/1 на участь у виставці. (а.с 48)

Так, у акті перевірки зазначено, що
позивач поніс валові витрати в зв'язку
із заходами, які спрямовані на
організацію та участь у виставці, яка
безпосередньо пов'язана із
господарською діяльністю позивача. До
таких витрат податковий орган також
відніс витрати по забудові
виставкового стенда, по організації
рекламних заходів та участь у виставці,
поставки матеріалу для виготовлення та
оформлення рекламного стенду.

Таким чином, відповідач погодився з
тим, що витрати, пов'язані із
організацією та участю у виставки - є
валовими витратами, які безпосередньо
пов'язані із господарською діяльністю
позивача. Зазначене, також підтвердив
ревізор у судовому засіданні.

Разом з тим, податковий орган свої
висновки щодо порушення позивачем
податкового законодавства
обґрунтовував тим, що витрати, понесені
позивачем у грудні 2012 року
неправомірно були включені до складу
витрат у цей період, так як вони не
пов'язані із отриманням доходу від цієї
операції. Так, на думку представника
відповідача, який безпосередньо
здійснював перевірку позивача,
останній неправомірно зменшив свої
зобов'язання по податку на прибуток за
рахунок витрат, понесених ним у зв'язку
із прийняттям участі у виставці
"Київ-Експо 2012", яка відбулась у грудні
2012 року, а вони не пов'язані із
отриманням позивачем прибутку від
операції купівлі-продажу з ЧП
Філатовою.

Як вбачається із матеріалів справи, між
ФОП ОСОБА_4 та ЧП ОСОБА_5 (м. Караганда,
Казахстан) підписано договір №23/2012 від
03.08.2012 року на продаж товару - ювелірних
виробів на загальну суму 700000 доларів.
Відповідно до вантажно - митної
декларації №012/0136634 від 07.08.2012 року
контрагенту було відвантажено
ювелірні вироби на загальну суму 914399,20
грн. В подальшому, позивач на протязі
вересня-листопада 2012 року отримував за
реалізований товар грошові кошти, які
формували його доходи.

В судовому засіданні ревізор пояснив
суду, що єдиною підставою для винесення
оскаржуваних рішень, було те, що
операції, внаслідок яких був отриманий
прибуток, здійснені з вересня по
листопад 2012 року. Разом з тим, витрати
позивач поніс у грудні 2012 року. Так,
відповідно до ст. 177.4 ПК України до
переліку витрат, безпосередньо
пов'язаних з отриманням доходів,
належать документально підтверджені
витрати, що включаються до витрат
операційної діяльності, згідно з
розділом ІІІ ПК України. На думку
ревізора, вищенаведена норма закону
пов'язує можливість віднесення до
витрат тільки тих операцій, які
пов'язані із отриманням доходу від них.

Суд критично ставиться до таких
посилань представника відповідача з
огляду на наступне.

Відповідно до п.п. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК
України, витрати - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Пунктом 138.1 статті 138 ПК України
передбачено, що витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування податком на прибуток
підприємств, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат,
визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

У судовому засіданні представник
податкового органу в обґрунтування
своєї позиції посилався на приписи
п.138.4 ст. 138 ПК України.

Відповідно до п.138.4. ст. 138 ПК України,
витрати, що формують собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг, крім нерозподілених
постійних загальновиробничих витрат,
які включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

Так, на думку представника відповідача,
вищезазначені витрати позивач повинен
був віднести до складу валових витрат у
той період, коли він отримав би
прибуток від здійсненої операції.

Суд критично ставиться до таких
посилань представника відповідача, так
як останній помилково ототожнює
витрати, що формують собівартість
продукції з іншими витратами.

Так, відповідно до підпункту "г"
підпункту 138.10.3 пункту 138.10 статті 138 ПК
України передбачено, що до складу інших
витрат включаються витрати на збут, які
включають витрати, пов'язані з
реалізацією товарів, виконанням робіт,
наданням послуг, зокрема, витрати на
рекламу та дослідження ринку
(маркетинг), на передпродажну
підготовку товарів.

У даному випадку, участь позивача у
виставці не є тією господарською
операцією, яка формує собівартість
продукції. Зазначені витрати
являються витратами на рекламу, які
свою чергу є іншими витратами.

Так, згідно п. 138.5 ст. 138 ПК України, інші
витрати визнаються витратами того
звітного періоду, в якому вони були
здійснені згідно з правилами ведення
бухгалтерського обліку.

Згідно пункту 138.2 статті 138 ПК України
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Як вбачається із матеріалів справи,
податковий орган не заперечував щодо
повноти правильності на та наявності
всіх первинних бухгалтерських
документів, необхідність складання
яких передбачена законом. Тобто,
зазначені витрати підтверджені
первинними бухгалтерськими
документами.

Також, відповідач не заперечував щодо
того, що зазначені витрати пов'язані з
господарською діяльністю позивача.

Таким чином, з аналізу вищевикладеного,
суд приходить до висновку про
помилковість висновків податкового
органу щодо порушення позивачем норм
Податкового Кодексу, а як наслідок - про
протиправність винесених податкових
повідомлень-рішень.

Мотивація та докази, на які посилається
відповідач заперечуючи проти позову,
не дають суду підстав для
постановлення висновків, які б
спростовували доводи позивача, а
встановлені у справі обставини не
підтверджують позиції відповідача
покладеної в основу оскаржуваних
рішень.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, орган державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Частина 1 статті 71 цього Кодексу
встановлює, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 71 КАС України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Частиною 3 статті 2 КАС України
встановлено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

За наведених обставин позов підлягає
задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 94 КАС
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
податкове повідомлення - рішення
№ від 13.03.2014 року та податкове
повідомлення - рішення № від
13.03.2014 року.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь фізичної особи - підприємця
ОСОБА_4 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1) понесені ним
судові витрати у вигляді судового
збору в сумі 182 (сто вісімдесят дві) грн.
70 коп. шляхом їх безспірного списання
органами Державної казначейської
служби України з рахунків Вінницької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Вінницькій області.

Стягнути з Державного бюджету України
на спеціальний рахунок Державної
судової адміністрації України (банк
одержувача - ГУ ДКСУ у Вінницькій
області, код банку 802015, р/р 4002)
судовий збір у сумі 1644 грн. 30 коп. (одна
тисяча шістсот сорок чотири грн. 30 коп.)
шляхом його безспірного списання
органами Державної казначейської
служби України з рахунків Вінницької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Вінницькій області.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили в порядку,
визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України,
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Жданкіна Наталія
Володимирівна