Справа № К/9991/52134/11-С
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2014-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"31" березня 2014 р. м. Київ
К/9991/52134/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії
суддів:Головуючий:Нечитайло
О.М.Судді:Ланченко Л.В. Пилипчук
Н.Г.,розглянувши у порядку письмового
провадженнякасаційну скаргу
Регіонального управління Департаменту
контролю за виробництвом та обігом
спирту, алкогольних напоїв і тютюнових
виробів Державної податкової
адміністрації України в Донецькій
області

на постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 21.07.2011 р.

у справі №2а/0570/6234/11

за позовом Регіонального управління
Департаменту контролю за виробництвом
та обігом спирту, алкогольних напоїв і
тютюнових виробів Державної
податкової адміністрації України в
Донецькій області

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4

про стягнення фінансових санкцій,

ВСТАНОВИВ :

Регіональне управління Департаменту
контролю за виробництвом та обігом
спирту, алкогольних напоїв і тютюнових
виробів Державної податкової
адміністрації України в Донецькій
області (далі - позивач) звернулося до
суду з позовом до Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_4 (далі - відповідач)
про стягнення фінансових санкцій.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 18.05.2011 р.
позовні вимоги задоволено, стягнуто з
відповідача на користь Державного
бюджету України фінансові санкції у
вигляді штрафу у розмірі 6 800,00 грн.

Постановою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 21.07.2011 р.
скасовано рішення суду першої
інстанції та прийнято нове, яким у
задоволенні позовних вимог відмовлено.

Вважаючи, що рішення суду апеляційної
інстанції прийняте з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
позивач звернувся до Вищого
адміністративного суду України із
касаційною скаргою, в якій просить його
скасувати та залишити в силі рішення
суду першої інстанції.

Відповідач письмових заперечень на
касаційну скаргу позивача до суду
касаційної інстанції не надіслав.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України, суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні та вирішувати питання
про достовірність того чи іншого
доказу.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлені такі фактичні обставини
справи.

На підставі адміністративних
матеріалів Добропільського МВ ГУМВС
України в Донецькій області, якими
встановлено порушення відповідачем
ст.153 Закону України «Про державне
регулювання виробництва і обігу спирту
етилового, коньячного і плодового,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів», а саме: продаж алкогольних
напоїв особі, яка не досягла 18 років,
позивач своїм рішенням від 18.02.2011 р.
№-32-26 застосував до відповідача
фінансові санкції у вигляді штрафу у
розмірі 6 800,00 грн.

У зв'язку з несплатою відповідачем у
законодавчо встановлені строки
застосованого штрафу контролюючий
орган звернувся з позовом про його
стягнення в судовому порядку.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи,
наведені у касаційній скарзі,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає задоволенню з огляду
на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що
07.02.2011 р. позивачем було отримано лист
від начальника Добропільського МВ
ГУМВС України в Донецькій області з
повідомленням про порушення суб'єктом
господарювання - відповідачем вимог
Закону України «Про державне
регулювання виробництва і обігу спирту
етилового, коньячного і плодового,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів».

Факт продажу алкогольних напоїв
неповнолітній особі встановлено
протоколом про адміністративне
правопорушення №746406.

Відповідно до п.5 Постанови Кабінету
Міністрів України «Про затвердження
Порядку застосування фінансових
санкцій, передбачених статтею 17 Закону
України «Про державне регулювання
виробництва і обігу спирту етилового,
коньячного і плодового, алкогольних
напоїв та тютюнових виробів», однією з
підстав для прийняття рішення про
застосування фінансових санкцій є
матеріали правоохоронних, податкових
та інших органів виконавчої влади щодо
недотримання суб'єктами
підприємницької діяльності вимог
законодавчих та інших
нормативно-правових актів про
виробництво та обіг спирту,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів.

Згідно приписів ст.16 Закону України
«Про державне регулювання виробництва
і обігу спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів», контроль за
дотриманням норм цього Закону
здійснюють органи, які видають
ліцензії, а також інші органи в межах
компетенції, визначеної законами
України.

Пунктом 61.1 ст. 61 Податкового кодексу
України визначено, що податковий
контроль - система заходів, що
вживаються контролюючими органами з
метою контролю правильності
нарахування, повноти і своєчасності
сплати податків і зборів, а також
дотримання законодавства з питань
проведення розрахункових та касових
операцій, патентування, ліцензування
та іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи.

Податковий контроль здійснюється
органами, зазначеними у ст. 41
Податкового кодексу України, у межах їх
повноважень (п. 61.2 ст.61 Податкового
кодексу України).

Приписами ст. 41 Податкового кодексу
України встановлено, що контролюючими
органами є, зокрема, органи державної
податкової служби - щодо податків, які
справляються до бюджетів та державних
цільових фондів, а також стосовно
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладається на органи державної
податкової служби.

Підпунктом 20.1.18 п. 20.1 ст. 20 Податкового
кодексу України встановлено, що органи
державної податкової служби мають
право звертатися до суду щодо
стягнення коштів платника податків,
який має податковий борг, з рахунків у
банках, обслуговуючих такого платника,
на суму податкового боргу або його
частини.

Таким чином, позивач є суб'єктом
владних повноважень, та реалізує в
даних правовідносинах надані йому
Законом України «Про державну
податкову службу в Україні»
повноваження.

Відповідно до п. 113.3 ст. 113 Податкового
кодексу України, штрафні (фінансові)
санкції (штрафи) за порушення норм
законів з питань оподаткування або
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби,
застосовуються у порядку та у розмірах,
встановлених цим Кодексом та іншими
законами України.

Згідно п.п. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України, податковий борг - сума
грошового зобов'язання (з урахуванням
штрафних санкцій за їх наявності),
самостійно узгодженого платником
податків або узгодженого в порядку
оскарження, але не сплаченого у
встановлений строк, а також пеня,
нарахована на суму такого грошового
зобов'язання.

Враховуючи те, що застосовані до
відповідача фінансові санкції (штраф)
не сплачено у установлені законом
строки, таке зобов'язання є податковим
боргом.

Приписами Податкового кодексу України
встановлені обов'язки платників
податків, такі як, виконання законних
вимог контролюючих органів щодо
усунення виявлених порушень законів.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач має податковий борг за
несплату сум узгоджених штрафних
(фінансових) санкцій у розмірі 6 800,00 грн.

При цьому, суд апеляційної інстанції,
відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, надав оцінку правомірності
визначення податкового зобов'язання
відповідачу.

Між тим, судова колегія Вищого
адміністративного суду України не може
погодитися із таким застосуванням норм
процесуального права та вважає
передчасними та помилковими висновки
суду апеляційної інстанції.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 138 КАС України,
предметом доказування є обставини,
якими обґрунтовуються позовні вимоги
чи заперечення або які мають інше
значення для вирішення справи (причини
пропущення строку для звернення до
суду тощо) та які належить встановити
при ухваленні судового рішення у
справі.

З огляду на зміст наведеної норми
процесуального права та зважаючи на те,
що вимогами заявленого позову є
стягнення штрафних (фінансових)
санкцій, застосованих за порушення
Закону України «Про державне
регулювання виробництва і обігу спирту
етилового, коньячного і плодового,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів», предметом доказування у
даній справі мають бути обставини, які
свідчать про наявність підстав, з якими
закон пов'язує можливість такого
стягнення у судовому порядку,
встановлення факту її сплати у
добровільному порядку або
встановлення відсутності такого факту,
тощо.

При цьому, питання правомірності
застосування штрафних (фінансових)
санкцій не може бути предметом
доказування у межах даного позову,
оскільки рішення суб'єкта владних
повноважень, яким такий штраф
застосовано, не є предметом позову у
даній справі, а отже суд апеляційної
інстанції не мав процесуальних
повноважень у межах розгляду даної
справи здійснювати його правовий
аналіз.

Водночас судом першої інстанції
встановлено, що рішення про
застосування до відповідача
фінансових санкцій від 18.02.2011 р.
№-32-26 було надіслано на адресу
відповідача та отримано 01.03.2011 р.

Вирішуючи питання про наявність
правових підстав для стягнення з
відповідача штрафних (фінансових)
санкцій, суд першої інстанції
обґрунтовано вказав на те, що рішення
про застосування до відповідача
штрафних (фінансових) санкцій не було
скасовано ні в адміністративному, ні в
судовому порядку, відтак визначені
фінансові санкцій підлягали сплаті у
строки, визначені законом.

Оскільки такі штрафні (фінансові)
санкції не були сплачені відповідачем
у законодавчо визначені строки, суд
першої інстанції правомірно
визначився із висновками про
обґрунтованість позовних вимог та
необхідністю стягнення штрафних
(фінансових) санкцій у примусовому
порядку.

З огляду на викладене та керуючись
приписами ст. 226 КАС України, відповідно
до якої, суд касаційної інстанції
скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції та залишає в
силі рішення суду першої інстанції, яке
ухвалено відповідно до закону і
скасоване або змінене помилково,
судова колегія дійшла висновку про
необхідність скасування оскаржуваного
рішення суду апеляційної інстанції.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 210-231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Регіонального
управління Департаменту контролю за
виробництвом та обігом спирту,
алкогольних напоїв і тютюнових виробів
Державної податкової адміністрації
України в Донецькій області
задовольнити.

2. Постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 21.07.2011 р. у
справі №2а/0570/6234/11 скасувати, постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 18.05.2011 р. у
справі №2а/0570/6234/11 залишити в силі.

3. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута з підстав,
встановлених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.
Судді:Ланченко Л.В. Пилипчук Н.Г.