Справа № 2а-215/12/2670
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2014-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

2а-215/12/2670

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

17 квітня 2014 року № 2а-215/12/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Пащенка К.С., при секретарі судового засідання Іконніковій О.Ю., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом

Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування»

до

Полтавської об’єднаної державної податкової інспекції Головного

управління Міндоходів у Полтавській області

про

визнання протиправною бездіяльності та зобов’язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовною заявою, в якій просив:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо несписання податкового боргу в сумі 736444,37 грн.;

визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у списанні визначених контролюючим органом станом на 01.01.2011 неузгоджених грошових зобов’язань, за якими триває процедура судового оскарження в сумі 924135,75 грн.;

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 08.05.2012 у справі № 2а-215/12/2670, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28.08.2012, у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 03.03.2014 постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 08.05.2012 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28.08.2012 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.03.2014 вказану справу прийнято до розгляду.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

07.04.2014 в судовому засіданні за згодою представників сторін ухвалено розглядати справу в порядку письмового провадження на підставі ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як видно з матеріалів справи, податковий борг з рентної плати за нафту, природний газ та газовий конденсат у сумі 736444,37 грн., виник у зв’язку з несплатою визначених позивачу контролюючим органом грошових зобов’язань, які були предметом оскарження по справах № 6/209 і № 6/388.

Як встановлено судом, на час розгляду відповідачем поданої позивачем заяви про списання податкового боргу вказані рішення суду апеляційної інстанції чинні і в установленому порядку не скасовані та не змінені, водночас, станом на 01.06.2011 податковий борг у сумі 736444,37 грн. за позивачем не обліковувався у зв’язку з його погашенням за рахунок поточних надходжень від позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов’язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з абз. 5 п. 21 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» ПК України (підрозділ 10 доповнено п. 21 згідно із Законом України № 3320-VI від 12.05.2011) підлягають списанню визначені контролюючими органами станом на 1 січня 2011 року неузгоджені грошові зобов’язання та пені Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (крім зобов’язань з податку на додану вартість при здійсненні митного оформлення природного газу, ввезеного на митну територію України у минулих періодах) та її дочірніх підприємств ДК «Газ України», ДК «Укртрансгаз», ДК «Укргазвидобування», АТ «Чорноморнафтогаз» та ДП «Енергоринок», за якими тривають процедури адміністративного або судового оскарження.

Відповідні рішення про списання зазначених сум приймаються контролюючими органами в межах їх компетенції у порядку, передбаченому для списання безнадійного податкового боргу, протягом десяти робочих днів з дня подання заяви платника податків. У разі відмови контролюючим органом у списанні згідно з цим пунктом платники податків можуть оскаржити такі дії в порядку, визначеному главою 4 цього Кодексу (ч. 3 п. 21 підрозділу 10 ПК України).

У відповідності до ч. 4 цього ж пункту згідно з положеннями цього пункту списанню підлягають суми, що залишаються несплаченими станом на перше число місяця, у якому набрав чинності Закон України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію».

Водночас, на момент виникнення спірних сум податкового боргу позивача був чинний Закон України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», який не давав податковому органу право самостійно змінювати призначення платежу, визначеного платником податків при його сплаті, та який втратив чинність з 01.01.2011 у зв’язку з прийняттям та набранням чинності ПК України.

Разом з тим, ПК України (п. 87.9 ст. 87 цього Кодексу), на відміну від Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», передбачено, що у разі наявності у платника податків податкового боргу органи державної податкової служби зобов’язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків.

Таким чином, Закон України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» та ПК України по-різному визначають порядок погашення податкового боргу, наявного у платника податку.

Згідно ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом’якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, органи державної податкової служби вправі застосовувати положення п. 87.9 ст. 87 ПК України лише щодо погашення податкового боргу, який виник після набрання чинності цим Кодексом, тобто, з 01.01.2011, а на податковий борг, який виник до 01.01.2011 норми п. 87.9 ст. 87 ПК України розповсюджені бути не можуть.

Разом з тим, статтею 35 ПК України встановлено, що сплата податків та зборів здійснюється в грошовій формі у національній валюті України, крім випадків, передбачених цим Кодексом або законами з питань митної справи. Сплата податків та зборів здійснюється в готівковій або безготівковій формі, крім випадків, передбачених цим Кодексом або законами з питань митної справи. Порядок сплати податків та зборів встановлюється цим Кодексом або законами з питань митної справи для кожного податку окремо.

Відповідно до пп. 14.1.152 п. 14.1 ст. 14 ПК України погашення податкового боргу - зменшення абсолютного значення суми такого боргу, підтверджене відповідним документом.

Поряд з цим, згідно з п. 87.1 ст. 87 ПК України джерелами самостійної сплати грошових зобов’язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів. Сплата грошових зобов’язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснена також за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника) або за рахунок помилково та/або надміру сплачених сум з інших платежів (на підставі відповідної заяви платника) до відповідних бюджетів.

Таким чином, ПК України розмежовує поняття «сплата» - самостійна сплата грошових зобов’язань платником та «погашення» - погашення податкового боргу платника контролюючим органом, у зв’язку з чим, в контексті вимог п. 21 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» ПК України, суд приходить до висновку, що списанню підлягають ті суми, що залишаються станом на перше число місяця, у якому набрав чинності Закон України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» (01.06.2011), несплаченими платником самостійно.

Крім того, судом також враховується, що відповідно до п. 56.21 ст. 56 ПК України у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов’язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

За таких умов, суд вважає за необхідне зобов’язати відповідача прийняти рішення про списання визначених контролюючим органом станом на 01.01.2011 неузгоджених грошових зобов’язань, за якими триває процедура судового оскарження в сумі 904795,73 грн.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам відповідач як суб’єкт владних повноважень не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення.

З огляду на викладене, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються на користь позивача з Державного бюджету України згідно з ч. 3 ст. 94 КАС України пропорційно до задоволених вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 9, 69-71, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, —

ПОСТАНОВИВ:

2. Визнати протиправною бездіяльність Полтавської міжрайонної державної податко вої інспекції Полтавської області (правонаступником є Полтавська об’єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Полтавській області) щодо несписання податкового боргу в сумі 736444,37 грн.

4. Визнати протиправними дії Полтавської міжрайонної державної податко вої інспекції Полтавської області (правонаступником є Полтавська об’єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Полтавській області) щодо відмови у списанні визначених контролюючим органом станом на 01.01.2011 неузгоджених грошових зобов’язань, за якими триває процедура судового оскарження в сумі 904795,73 грн.

6. У решті позовних вимог відмовити.

Постанова відповідно до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 254 КАС України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом ч. 3 ст. 160 КАС України або прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб’єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених ч. 4 ст. 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п’ятиденного строку з моменту отримання суб’єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя К.С. Пащенко