Справа № 820/14079/13-а
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2014-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2014 р.Справа № 820/14079/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.

Суддів: Курило Л.В. , Русанової В.Б.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Державної податкової
інспекції у Київському районі м.
Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області на
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 17.02.2014р.
по справі № 820/14079/13-а

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "ІЛВІ"

до Державної податкової інспекції у
Київському районі м. Харкова Головного
управління Міндоходів у Харківській
області

про скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Товариства з обмеженою
відповідальністю "ІЛВІ" звернулося до
суду з позовом до Державної податкової
інспекції у Київському районі м.
Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області, у
якому просило визнати протиправним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення від 12 грудня 2013
року № та № .

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 17 лютого 2014
р. позовні вимоги задоволені у повному
обсязі.

Відповідач не погодившись з рішенням
суду першої інстанції, подав
апеляційну скаргу, в якій посилаючись
на незаконність рішення суду першої
інстанції в зв'язку з ненаданням
належної правової оцінки обставинам
справи та невірним застосуванням норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи,
просить суд апеляційної інстанції
скасувати постанову Харківського
окружного адміністративного суду від 17
лютого 2014 р. та прийняти нове судове
рішення, яким відмовити у задоволені
позову у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги апелянт посилається на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
а саме: Податкового кодексу України,
КАС України та не відповідність
висновків суду обставинам справи.

У судове засідання сторони не
з'явилися, про дату, час і місце
розгляду справи повідомлені належним
чином, у зв'язку з чим, відповідно до ст.
197 КАС України, справа розглядається в
письмовому провадженні за наявними у
справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
обставин справи, перевіривши рішення
суду першої інстанції, доводи
апеляційної скарги, дослідивши наявні
в матеріалах справи докази, вважає, що
вимоги апеляційної скарги задоволенню
не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 195 КАС України, суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що
у період з 17 жовтня 2013 року по 06
листопада 2013 року фахівцями
податкового органу проведено
перевірку позивача з питань дотримання
вимог податкового законодавства за
період з 01 січня 2010 року по 31 грудня 2012
року, валютного та іншого
законодавства за період з 01 січня 2010
року по 31 грудня 2012 року, про що
складено акт від 13 листопада 2013 року №
962/20-31-22-01-07/36372452, яким встановлено
порушення позивачем ст.ст.134-135
Податковго Кодексу України, що
призвело до завищення доходів, які
враховуються для визначення об'єкту
оподаткування у 2 кварталі 2012 року на
1655147 грн.; п.138.2, 138.4 ст. 138 Податковго
Кодексу України, що призвело до
безпідставного віднесення до складу
валових витрат, які враховуються для
визначення об'єкту оподаткування у 2-му
кварталі 2012 року-1655147 грн.; ст.185,187
Податковго Кодексу України що призвело
до завищення податкових зобов'язань з
податку на додану вартість по
взаємовідносинам з ТОВ «Вінліт» на
суму 330506 грн.; ст.185., п.198.3 ст.198
Податковго Кодексу України внаслідок
чого безпідставно віднесено до складу
податкового кредиту податок на суму
330506 грн.; п.п.138.8.1 п.138.8 ст.138 Податковго
Кодексу України, що призвело до
зменшення податку на прибуток у
розмірі 14327 грн.; п.198.3 ст.198 Податковго
Кодексу України, що призвело до
заниження податку на додану вартість у
розмірі 235789 грн.

На підставі висновків вищезазначеного
акту перевірки відповідачем прийняті
податкові повідомлення - рішення від 12
грудня 2013 року № , яким
підприємству збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 16295,75 грн., в т.ч.
основний платіж 14327 грн., штрафні
санкції 1968,75 грн. та податкове
повідомлення рішення від 12 грудня 2013
року № , яким позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на прибуток у розмірі 293334,75 грн., в т.ч.
основний платіж 235789,00 грн., штрафні
санкції 57545,75 грн. (а.с.95-96, т.1).

Задовольняючи позовні вимог, суд
першої інстанції виходив з того, що
оскаржувані податкові повідомлення -
рішення необґрунтовані та підлягають
скасуванню.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Судовим розглядом встановлено та
підтверджено матеріалами справи, що на
виконання основних видів
господарської діяльності між
позивачем та ПП «НВО Екотехнології»
укладено договір поставки № 120102/3 від 02
січня 2012 року (а.с.22-23, т.3), з ТОВ
«Олександріяторг-Інвест» договір
поставки від 01 грудня 2011 року № 111201/1
(а.с.55-57, т.3), з ТОВ «Віліт» від 02 січня 2012
року № 120102/1, (а.с.33-34, т.2), ТОВ «Територія
плюс» (а.с.188-190, т.2) та у ТОВ «Інтехмаш»
на підставі рахунків-фактур придбане
масло індустріальне.

На виконання умов вищезазначеного
договору позивачеві виписані
податкові накладні дослідивши вказані
податкові накладні суд встановив, що
вони відповідають вимогам ст. 201 ПК
України, наказу Мінфіну від 01.11.2011 року
№1379), тобто у суду відсутні підстави
вважати зазначені податкові документи
недійсними (а.с. 17, 28, 34, 37, 60, 63, 66, 69, 72, т.3,
а.с. 36, 38, 40, 42, 44, 46, 48, 50, 52, 54, 56, 58, 60, 62, 64, 66,
68, 70, 72, 74, 192 т. 2).

Згідно виписок банку, копія яких
знаходяться в матеріалах справи,
підтверджується факт виконання
позивачем зобов'язань за спірним
правочином шляхом перерахування
безготівкових грошових коштів, що
означає втрату позивачем права
власності на ці кошти. Доказів
повернення цих коштів до позивача,
наявності у позивача та його
контрагента спільного інтересу щодо їх
отримання позивачем (що могло б мати
місце в разі пов'язаності цих осіб), до
матеріалів справи суб'єктом владних
повноважень не подано. За правилами
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» операція по списанню коштів з
банківських рахунків платника податку
призводить до зміни стану та структури
активів і зобов'язань такого платника.
Отже, приєднані до справи документи про
оплату товару визнаються судом
належними та допустимими доказами
реальності вчинених між позивачем та
контрагентом позивача господарських
операцій (а.с. 47-49,107-121, т.3, а.с.199 т. 2).

Факт отримання товару та взяття його на
облік підтверджується наявними у
матеріалах справи видатковими
накладними, расходними накладними,
витягом з журналу реєстрації
довіреностей, оборотно-сальдовою
відомостями по рахунку 631 Плану
рахунків бухгалтерського обліку
активів, капіталу, зобов'язань і
господарських операцій підприємств і
організацій, затвердженого наказом
Мінфіну України від 30 листопада 1999 р. №
29 (а.с. 45-46, т. 3, а.с. 98-101 т.2).

Перевезення товару, підтверджується
приєднаними до матеріалів справи
договором на здійснення перевезення
вантажів автомобільним транспортом
від 03 січня 2012 року № Т1805, від 22 травня
2012 року №005Т/12,товарно-транспортними
накладними (а.с.41-44, 74-78, т. 3, а.с. 75-94, 194 т.
2), зі змісту яких вбачається, що пунктом
розвантаження є склад позивача за
адресою м. Люботин, вул. Леніна, 95, який
використовується позивачем, згідно
договору оренди від 01 квітня 2011 року №
110401/Б (а.с.96-97, т. 2).

Взяття товару на облік на складському
приміщення підтверджується
відомостями по рахунку 281 Плану
рахунків бухгалтерського обліку
активів, капіталу, зобов'язань і
господарських операцій підприємств і
організацій, затвердженого наказом
Мінфіну України від 30 листопада 1999 р. №
29, копії яких знаходяться в матеріалах
справи (а.с.20, т.3, а.с.102-104,198 т.2).

Використання придбаних у контрагентів
ТМЦ у господарській діяльності
підтверджується наявними у матеріалах
справи договором постачання,
укладеному з ТОВ «TRANSOIL» від 18 травня 2012
року № 120518/1, договором поставки,
укладеному з ТОВ «Сватовское масло»
від 16 травня 2012 року, видаткові,
податкові, товарно-транспортні
накладні (а.с.105-186, т.2, а.с.21,50-54,79-85, 200-203,
т.2).

Відповідно до пп. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 ПК
України, яка визначає презумпцію
правомірності рішень платника податку,
самостійно визначені платником
податку валові витрати і податковий
кредит вважаються сформованими
правомірно, доти контролюючим органом
в установленому порядку не буде
доведено факту невідповідності
задекларованих наслідків
господарської операції платника
податків у податковому обліку
фактичним обставинам.

Згідно п.138.1 ст.138 ПК України витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат,
визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Відповідно до п.138.4,138.6 ст.138, п.14.1.228 ст. 14
Податкового кодексу України,
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг для
цілей розділу III цього Кодексу -
витрати, що прямо пов'язані з
виробництвом та/або придбанням
реалізованих протягом звітного
податкового періоду товарів, виконаних
робіт, наданих послуг, які визначаються
відповідно до положень (стандартів)
бухгалтерського обліку, що
застосовуються в частині, яка не
суперечить положенням цього розділу.
Витрати, що формують собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг, визнаються витратами
того звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.
Собівартість придбаних та
реалізованих товарів формується
відповідно до ціни їх придбання з
урахуванням ввізного мита і витрат на
доставку та доведення до стану,
придатного для продажу.

Відповідно до п.198.1 -198.3. ст. 198
Податкового кодексу України, право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.
Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається: дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст.198 ПК України визначено,
що не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними або оформлені з
порушенням вимог чи не підтверджені
митними деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу).

У разі якщо на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку, які
попередньо віднесені до податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до закону.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції
стосовно того, що приписи підставою для
зменшення платником об'єкта
оподаткування (податкових зобов'язань)
з податку на прибуток на суму вартості
придбаних товарів, а з податку на
додану вартість - на суму цього податку,
нараховану на вартість придбаних
товарів, є факт реального придбання
товарів та безпосередній зв'язок
витрат на оплату цих товарів з
господарською діяльністю платника
податків, що передбачає використання у
власній господарській діяльності
придбаних товарів або ж призначення
останніх для такого використання.

Частинами другою та третьою ст. 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік і
фінансову звітність в Україні"
передбачено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, що
фіксують факт здійснення
господарської операції. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю й
упорядкування оброблених даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні і зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати
обов'язкові реквізити: назву документа;
дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого
складається документ; зміст і обсяг
господарської операції; одиницю виміру
господарської операції; посади осіб,
відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення; особистий підпис або
інші дані, що мають можливість
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Наявність податкових накладних дійсно
є обов'язковою, але не беззаперечною
передумовою для визначення
правильності формування податкового
кредиту. Формування податкового
кредиту відбувається не лише на
підставі підписання договорів та
виписування податкових накладних, воно
має бути обумовлено фактичною
поставкою товару, в іншому випадку
право на податковий кредит у особи не
виникає, оскільки не дотримується
обов'язкова передумова його виникнення
- придбання товарів (послуг) з метою їх
використання у господарській
діяльності.

Відповідно до частин першої та другої
статті 202 Цивільного Кодексу України
(далі по тексту - ЦК України) правочином
є дія особи, спрямована на набуття,
зміну або припинення цивільних прав та
обов'язків; правочини можуть бути
односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори). Згідно з
частиною першою статті 205 ЦК України
правочин може вчинятися усно або в
письмовій формі. Сторони мають право
обирати форму правочину, якщо інше не
встановлено законом. Частинами першою
та другою статті 206 ЦК України
встановлено, що усно можуть вчинятися
правочини, які повністю виконуються
сторонами в момент їх вчинення, за
винятком правочинів, які підлягають
нотаріальному посвідченню та (або)
державній реєстрації, а також
правочинів, для яких недодержання
письмової форми має наслідком їх
недійсність; юридичній особі, що
сплатила за товари та послуги на
підставі усного правочину з другою
стороною, видається документ, що
підтверджує підставу сплати та суму
одержаних грошових коштів.

Згідно ч. 1 статті 207 ЦК України
правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони. Відповідно до
частини першої статті 638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди.

Колегія суддів зазначає, що позивачем
були фактично здійснені господарські
операції та належним чином складенні
первинні документи.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Таким чином, колегія суддів
переглянувши, у межах апеляційної
скарги, рішення суду першої інстанції,
вважає, що суд першої інстанції вірно
встановив фактичні обставини справи,
ретельно дослідив наявні докази, дав їм
належну оцінку та прийняв законне та
обґрунтоване рішення у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права.

Відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги з наведених
підстав висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст.
198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Київському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області
залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 17.02.2014р. по
справі № 820/14079/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя Присяжнюк О.В.Судді
Курило Л.В. Русанова В.Б.