Справа № 814/2542/13-а
Суддя: Винокуров К.С.
Дата ухвалення: 2014-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" березня 2014 р. м. Київ
К/800/60544/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі суддів:

Винокурова К.С.,

Кочана В.М.,

Бутенка В.І.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Корабельного відділу державної
виконавчої служби Миколаївського
управління юстиції на постанову
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 22 серпня 2013
року у справі за позовом Корабельного
відділу державної виконавчої служби
Миколаївського управління юстиції до
прокурора Корабельного району міста
Миколаєва про скасування постанови,-

в с т а н о в и л а:

Корабельний відділ державної
виконавчої служби Миколаївського
управління юстиції звернувся до суду з
позовом про скасування постанови
прокурора Корабельного району міста
Миколаєва від 30 травня 2013 року про
проведення перевірки у порядку нагляду
за додержанням і застосуванням
законів.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 13 червня 2013
року позов задоволено. Постанову про
проведення перевірки у порядку нагляду
за додержанням і застосуванням
законів, прийняту 30 травня 2013 року,
скасовано.

Постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 22 серпня 2013
року зазначене судове рішення
скасовано та прийнято нову постанову
про відмову в задоволенні позову.

У касаційній скарзі позивач, з
посиланням на порушення норм
матеріального і процесуального права,
допущених судом апеляційної інстанції,
просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанції та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 226 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції скасовує
судове рішення суду апеляційної
інстанції та залишає в силі рішення
суду першої інстанції, яке ухвалено
відповідно до закону і скасоване або
змінене помилково.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідачем було
прийнято постанову про проведення
перевірки у порядку нагляду за
додержанням і застосуванням законів
від 30 травня 2013 року, в якій
зазначено, що прокуратурою отримані
дані, які свідчать про неналежне
виконання Корабельним відділом
державної виконавчої служби
Миколаївського міського управління
юстиції (далі по тексту відділ ДВС)
виконавчих документів, а саме постанов
у справах про накладення
адміністративних стягнень у вигляді
штрафу.

У зв'язку з цим відповідач визнав за
необхідне залучити співробітників
органів, які є стягувачами за цими
документами, витребувати від позивача
необхідні матеріали і документи та
постановив, провести перевірку з
питань додержання органом ДВС
законодавства при примусовому
виконанні постанов у справах про
адміністративні правопорушення.

Рішення суду апеляційної інстанції
обґрунтовано тим, що відповідачем не
порушено вимоги ст. 83 Закону України
„Про виконавче провадження".
Здійснюючи нагляд за додержанням і
застосуванням законів, органи
прокуратури не беруть на себе функцію
відомчого управління та контролю. Така
позиція суду апеляційної інстанції
обґрунтована тим, що перевірка
безпосередньо матеріалів виконавчих
провадження не проводилась, а об'єктом
даної перевірки була діяльність
відділу ДВС та діяльність його
службових осіб.

Проте, перевіривши правильність
застосування судами попередніх
інстанцій норм матеріального права,
надання правової оцінки обставинам у
справі, колегія суддів не погоджується
з висновком суду апеляційної інстанції
виходячи з наступного.

Так, умови і порядок виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), що відповідно до
закону підлягають примусовому
виконанню, у разі невиконання їх у
добровільному порядку, визначає Закон
України «Про виконавче провадження»
від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV.

Порядок здійснення контролю за
законністю виконавчого провадження та
виключний перелік посадових осіб, які
мають право проводити перевірку
законності виконавчого провадження та
витребовувати їх з відповідного органу
державної виконавчої служби,
закріплено у ст. ст. 83, 84, 85, 86 Закону
України «Про виконавче провадження».

Згідно ч. 7 ст. 83 зазначеного
Закону забороняється втручання інших
державних або недержавних органів та
їх посадових осіб у виконавче
провадження, крім випадків,
передбачених цим Законом. Виїмка
документа виконавчого провадження
здійснюється виключно за рішенням
суду. При проведенні виїмки оригіналу
виконавчого документа чи виконавчого
провадження суд у своєму рішенні
зазначає про зупинення виконавчого
провадження.

Таким чином, існування встановленої
спеціальним нормативним актом
заборони втручання у виконавче
провадження, нівелює посилання
Відповідача на положення ст. 1 Закону
України «Про прокуратуру», в частині
повноважень щодо здійснення
прокурорського нагляду за додержанням
та застосуванням законів, в тому числі
і органами ДВС в рамках здійснення
виконавчих проваджень.

Також колегія суддів вважає помилковим
посилання у спірних правовідносинах на
положення ст. 250 Кодексу України про
адміністративні правопорушення.

Так, статтею 250 Кодексу України про
адміністративні правопорушення
прокурор, заступник прокурора,
здійснюючи нагляд за додержанням і
правильним застосуванням законів при
провадженні в справах про
адміністративне правопорушення має
право: порушувати провадження в справі
про адміністративне правопорушення;
знайомитися з матеріалами справи;
перевіряти законність дій органів
(посадових осіб) при провадженні в
справі; брати участь у розгляді справи;
заявляти клопотання; давати висновки з
питань, що виникають під час розгляду
справи; перевіряти правильність
застосування відповідними органами
(посадовими особами) заходів впливу за
адміністративні правопорушення;
вносити подання, оскаржувати постанову
і рішення по скарзі в справі про
адміністративне правопорушення, а
також вчиняти інші передбачені законом
дії.

При цьому відповідно до абз. 2 ч.1 ст. 7
Закону України «Про виконавче
провадження» прокурор бере участь у
виконавчому провадженні у випадку
здійснення представництва інтересів
громадянина або держави в суді та
відкриття виконавчого провадження на
підставі виконавчого документа за його
заявою. Інших можливостей для участі
прокурора зазначеним законом України,
який є спеціальним нормативним актом,
не передбачено.

Відповідно, зазначений у ст. 250 КУпАП
перелік об'єктів прокурорського
нагляду не дає можливості автоматично
віднести до нього також і процедуру
проведення будь-якого виконавчого
провадження, а не тільки того, в якому
прокурор бере участь у відповідності
до положень Закону України «Про
виконавче провадження» .

Твердження відповідача, підтримані
судом апеляційної інстанції, щодо не
порушення ним вимог Закону України
«Про виконавче провадження», оскільки
перевірка обмежувалась діяльністю
службових осіб органів ДВС та
проводилась відносно виконавчих
проваджень, є помилковим.

Відповідно до змісту постанови
Відповідача про проведення перевірки у
порядку нагляду за додержанням і
застосуванням законів від 30.05.2013 року,
підставою її проведення було зазначено
наявність значної суми нестягнутих в
примусовому порядку адміністративних
стягнень, що свідчило про можливі
порушення вимог законодавства про
виконавче провадження з боку органів
ДВС.

За наявності таких підстав, не
вбачається можливим проведення
перевірки діяльності органів ДВС по
примусовому стягненю зазначених сум
адміністративних стягнень у
відокремленості від відповідних
матеріалів виконавчого провадження.
Надання оцінки вищезазначеним діям
органів ДВС є можливим тільки з
урахуванням та на підставі таких
матеріалів. Що за своєю суттю і є
перевіркою органами прокуратури саме
матеріалів виконавчого провадження, не
зважаючи на їх опосередковане
отримання, внаслідок залучення до
процесу перевірки безпосередніх
органів-стягувачів, які є учасниками
таких виконавчих проваджень.

Крім того, судами попередніх інстанцій
встановлено, що за наслідками
проведеної перевірки відповідач
прийняв подання, в тексті якого є
посилання на документальні матеріали
конкретних виконавчих провадження, що
підтверджує здійснення з боку органів
прокуратури контролю за процедурою
проведення виконавчих проваджень, що
суперечить Закону України «Про
виконавче провадження».

Наведені висновки узгоджується з
правової позицією Верховного Суду
України з даних правовідносин,
викладеною в постанові Верховного Суду
України від 21.02.2011 № 21-10а11.

За таких обставин, вимоги, викладені у
касаційній скарзі є обґрунтованими.

Колегія суддів вважає, що доводи
касаційної скарги дають можливість
дійти висновку про неправильне
застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального права,
яке призвело до неправильного
вирішення справи.

Згідно ст. 226 КАС України суд касаційної
інстанції скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції та залишає в
силі рішення суду першої інстанції, яке
ухвалено відповідно до закону і
скасоване або змінене помилково.

Керуючись ст.ст. 222, 223, 226, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Корабельного відділу
державної виконавчої служби
Миколаївського управління юстиції
задовольнити.

Постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 22 серпня 2013
року скасувати.

Постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 13 червня
2013 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та оскарженню не
підлягає крім, як в строки, з підстав та
в порядку, передбаченому главою 3
розділу IV КАС України.

Судді:
К.С. Винокуров

В.М. Кочан

В.І. Бутенко