Справа № 752/1960/14-а
Суддя: Ісаєнко Ю.А.
Дата ухвалення: 2014-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Ісаєнко Ю.А.
У Х В А Л А

Іменем України

15 квітня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді Ісаєнко
Ю.А.;

суддів: Епель О.В.,
Федотова І.В.,

за участю секретаря:
Бащенко Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
Голосіївському районі м. Києва на
ухвалу Голосіївського районного суду
м. Києва від 20 лютого 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_3 до Управління
Пенсійного фонду України в
Голосіївському районі м. Києва про
визнання дій неправомірними,
зобов'язання здійснити перерахунок та
виплату щомісячної державної допомоги
як дитині війни,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Голосіївського районного
суду м. Києва від 16 березня 2012 року,
залишеної без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 25 квітня 2013 року, позовні вимоги
ОСОБА_3 задоволено частково, визнані
протиправними дії територіального
управління Пенсійного фонду України,
зобов'язано здійснити перерахунок та
виплату державної соціальної допомоги
до пенсії як дитині війни за період з 09
червня 2011 року по 22 липня 2011 року
включно, відповідно до статті 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни».

В подальшому Відділ примусового
виконання рішень Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві звернувся
до суду з поданням, в якому просив
змінити спосіб виконання вказаної
постанови шляхом винесення рішення про
стягнення нарахованої суми пенсії з
територіального органу Пенсійного
фонду України.

Ухвалою Голосіївського районного суду
м. Києва від 20 лютого 2014 року подання
задоволено, змінено спосіб і порядок
виконання постанови шляхом зміни
зобов'язання здійснити перерахунок та
виплату пенсії на стягнення цієї
виплати.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою,
відповідач подав апеляційну скаргу з
підстав порушення судом першої
інстанції норм процесуального права, в
якій просить скасувати ухвалу
Голосіївського районного суду м. Києва
від 20 лютого 2014 року та ухвалити нову
про відмову у задоволенні подання.

Представники сторін в судове засідання
не з'явились, про дату, час і місце
розгляду справи повідомлені належним
чином.

Неприбуття у судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час і місце апеляційного
розгляду, відповідно до ч. 4 ст. 196
Кодексу адміністративного судочинства
України не перешкоджає судовому
розгляду справи. У зв'язку з цим,
відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу
адміністративного судочинства
України, фіксування судового засідання
за допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю - доповідача про
обставини справи, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Листом Управління Пенсійного фонду
України в Голосіївському районі м.
Києва від 16.01.2014 року №665/07 повідомлено
державну виконавчу службу, що рішення
суду виконано в добровільному порядку
в частині здійснення перерахунку
пенсії.

Задовольняючи подання, суд першої
інстанції дійшов висновку про
наявність обставин, що ускладнюють
виконання судового рішення.

З такими висновками суду першої
інстанції колегія суддів не
погоджується, виходячи з наступного.

Статтею 14 Кодексу адміністративного
судочинства України встановлено, що
судове рішення, яким закінчується
розгляд справи в адміністративному
суді, ухвалюється іменем України.
Постанови та ухвали суду в
адміністративних справах, що набрали
законної сили, є обов'язковими до
виконання на всій території України.
Невиконання судових рішень тягне за
собою відповідальність, встановлену
законом.

За приписами пункту другого частини
четвертої статті 105 КАС України
адміністративний позов може містити
вимоги про зобов'язання відповідача -
суб'єкта владних повноважень прийняти
рішення або вчинити певні дії. У разі
задоволення адміністративного позову
суд може прийняти постанову про
зобов'язання відповідача вчинити певні
дії (п. 2 ч. 2 ст. 162 КАС України).

Аналіз резолютивної частини постанови
Голосіївського районного суду м. Києва
від 16 березня 2012 року та синтез
наведених процесуальних норм дають
підстави зробити висновок про те, що
зобов'язання, покладені на відповідача
цим судом, є позовними вимогами як
обраним судом видом захисту порушених
прав позивача, які суд задовольнив.

За таких обставин Відділ примусового
виконання рішень Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві просив
змінити не спосіб і порядок виконання
постанови суду, а судове рішення по
суті позовних вимог і вирішити
додаткову позовну вимогу про стягнення
коштів, яка не була предметом розгляду
та дослідження адміністративного суду
під час прийняття цієї постанови. Хоча
в адміністративному судочинстві
повноваження щодо зміни постанови суду
в частині задоволення позовних вимог
мають тільки адміністративні суди
апеляційної та касаційної інстанцій
(ст. 198, 223 КАС України).

Відтак суд першої інстанції,
задовольняючи подання про зміну
способу і порядку виконання рішення, не
звернув увагу та не врахував
відмінності між позовною вимогою як
обраним судом видом захисту порушених
прав позивача від способу виконання
судового рішення як одного з його
заходів, чим змінив постанову суду по
суті за відсутності на це
процесуальних повноважень.

Крім того, частиною першою статті 263 КАС
України встановлено, що за наявності
обставин, що ускладнюють виконання
судового рішення (відсутність коштів
на рахунку, відсутність присудженого
майна в натурі, стихійне лихо тощо),
державний виконавець може звернутися
до адміністративного суду першої
інстанції, незалежно від того, суд якої
інстанції видав виконавчий лист, що
видав виконавчий лист, із поданням, а
особа, яка бере участь у справі, та
сторона виконавчого провадження - із
заявою про відстрочення або
розстрочення виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення. Питання
про відстрочення або розстрочення
виконання, зміну чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення може бути розглянуто також за
ініціативою суду.

Підставою для застосування правил цієї
норми є обставини, що перешкоджають
належному виконанню судового рішення в
адміністративній справі: ускладнюють
його виконання або роблять неможливим.
Для відстрочення чи розстрочення
виконання судового рішення такою
обставиною може бути недостатність
коштів на рахунку, стихійне лихо, для
зміни способу чи порядку виконання
судового рішення - неможливість
виконання судового рішення внаслідок
відсутності, пошкодження або знищення
об'єкта стягнення або з інших причин.

Таким чином, для відстрочення,
розстрочення виконання рішення та
зміни способу його є такі підстави: для
розстрочення та відстрочення -
обставини, що ускладнюють виконання, а
для зміни способу і порядку виконання -
обставини, які роблять виконання
неможливим.

З матеріалів справи вбачається, що
виконання постанови суду першої
інстанції неможливе через відсутність
коштів, виплата яких буде здійснена за
наявності відповідного фінансування з
Державного бюджету України.

Отже, виконання постанови суду
фактично можливе, хоча й за певних умов,
тому відсутні підстави для зміни
способу виконання рішення суду першої
інстанції.

Також колегія суддів наголошує, що
«захист порушеного права у судовому
рішенні» і «спосіб виконання судового
рішення» не є тотожними поняттями
(процесуальними інститутами).

Аналіз оскаржуваного рішення суду
першої інстанції свідчить про те, що
суд першої інстанції, змінюючи спосіб
виконання постанови суду, фактично
змінив її суть, що належить до
повноважень суду апеляційної або
касаційної інстанції.

Вирішення питання про стягнення коштів
як заборгованості невиплаченої пенсії,
яка нарахована у разі виконання
рішення адміністративного суду,
відноситься до юрисдикції цивільних
судів.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що подання є необґрунтованим,
тому не підлягає задоволенню.

Згідно з пунктом 4 статті 202 КАС України
підставами для скасування ухвали суду
першої інстанції та ухвалення нового
рішення є порушення норм
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення питання.

Виходячи з наведеного, колегія суддів
дійшла висновку, що оскаржувана ухвала
суду першої інстанції постановлена з
порушенням норм процесуального права,
у зв'язку з чим підлягає скасуванню з
постановленням нової про відмову у
задоволенні подання про зміну способу
і порядку виконання рішення суду.

Керуючись ст. ст. 160, 199, 204, 205, 206 КАС
України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Голосіївському районі м. Києва
задовольнити.

Ухвалу Голосіївського районного суду
м. Києва від 20 лютого 2014 року скасувати
та постановити нову, якою відмовити у
задоволенні подання Відділу
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві про зміну способу виконання
рішення суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Ухвалу у повному обсязі складено 18.04.2014
року.

Головуючий суддя:
Ю.А.
Ісаєнко

Суддя:
О.В. Епель

Суддя:
І.В.
Федотов

Головуючий суддя
Ісаєнко Ю.А.

Судді:
Епель О.В.

Федотов І.В.