Справа № 826/13399/13-а
Суддя: Оксененко О.М.
Дата ухвалення: 2014-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Шулежко В.П.
Суддя-доповідач: Оксененко О.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

03 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого - судді Оксененка О.М.,

суддів - Бистрик Г.М., Карпушової О.В.,

при секретарі - Ніколаєнко М.Г.,

за участю представників відповідачів -
Калініченко Л.В., Глущенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 20 вересня 2013 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_4 до Міністерства внутрішніх
справ України, Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в м. Києві, Управління Державної
автомобільної інспекції Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України, Подільського районного
управління Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в м. Києві про визнання протиправною
бездіяльності та зобов'язання вчинити
дії,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_4 звернувся до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
адміністративним позовом до
Міністерства внутрішніх справ України
(далі - відповідач1), Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в м. Києві (далі -
відповідач2), Управління Державної
автомобільної інспекції Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України (далі - відповідач3),
Подільського районного управління
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в м. Києві
(далі - відповідач4), в якому просив:

- визнати протиправною передачу
відповідачем2 звернення позивача
№СДР-12/46-09 від 17 лютого 2013 року на
розгляд відповідачу3;

- визнати протиправним неналежний
розгляд звернення позивача №СДР-12/46-09
від 17 лютого 2013 року відповідачем3;

- зобов'язати відповідача2 розглянути
звернення №СДР-12/46-09 від 17 лютого 2012
року по суті відповідно до закону;

- визнати протиправною бездіяльність
відповідача1 щодо розгляду звернення
позивача СДР-12/46-10 від 28 квітня 2013 р. по
суті відповідно до закону;

- визнати протиправним нероз'яснення
відповідачем 4 порядку оскарження у
відповіді №55/П-1264 від 14 червня 2013 року;

- визнати протиправним неналежний
розгляд відповідачем 4 звернення
позивача №СДР-12/46-10 від 28 квітня 2013
року;

- визнати протиправною бездіяльність
відповідача4 з непересилання за
належністю в порядку ч.3 ст. 7 Закону
України «Про звернення громадян»
скарги позивача №СДР-12/46-10 від 28 квітня
2013 року (з урахуванням уточнення
позовної вимоги);

- визнати протиправним невикористання
відповідачем4 своїх повноважень,
передбачених абз.4 п.5 «Положення про
Державну автомобільну інспекцію
Міністерства внутрішніх справ» щодо
обмеження або заборони руху по вул.
Замковецькій для забезпечення безпеки
дорожнього руху;

- визнати протиправним порушення
відповідачем3 негайності у вжитті
заходів щодо контролю за неналежним
станом дороги по вулиці Замковецькій;

- визнати протиправним порушення
відповідачем4 негайності у вжитті
заходів щодо контролю за неналежним
станом дороги по вулиці Замковецькій;

- встановити інші порушення
законодавства, що виявить суд під час
розгляду справи, а у випадку, якщо ці
порушення звужують або порушують права
позивача, прийняти відповідні рішення
для поновлення його прав;

- зобов'язати відповідачів надати звіт
про виконання судового рішення.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 20
вересня 2013 року позов задоволено
частково. Визнано протиправним
неналежний розгляд Подільським
районним управлінням Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в м. Києві звернення
позивача №СДР-12/46-10 від 28 квітня 2013
року. У задоволенні решти позовних
вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим
рішенням в частині відмови в
задоволенні позовних вимог щодо
визнання протиправним неналежний
розгляд Управлінням Державної
автомобільної інспекції Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України звернення №СДР-12/46-09 від
17 лютого 2013 року; визнання протиправною
бездіяльності Подільського районного
управління Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в м. Києві з не передання за належністю
в порядку ч.3 ст. 7 Закону України «Про
звернення громадян» скарги позивача
№СДР-12/46-10 від 28 квітня 2013 року;
визнання протиправним невикористання
Подільським районним управлінням
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в м. Києві
своїх повноважень, передбачених абз.4
п.5 «Положення про Державну
автомобільну інспекцію Міністерства
внутрішніх справ» щодо обмеження або
заборони руху по вул. Замковецькій для
забезпечення безпеки дорожнього руху;
визнання протиправним порушення
Управлінням Державної автомобільної
інспекції Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
негайності у вжитті заходів щодо
контролю за неналежним станом дороги
по вулиці Замковецькій; визнання
протиправним порушення Подільським
районним управлінням Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в м. Києві негайності у
вжитті заходів щодо контролю за
неналежним станом дороги по вулиці
Замковецькій; встановлення інших
порушень законодавства, що виявить суд
під час розгляду справи, а у випадку,
якщо ці порушення звужують або
порушують права позивача, прийняти
відповідні рішення для поновлення його
прав, позивач подав апеляційну скаргу,
в якій посилаючись на його
необґрунтованість, порушення судом
першої інстанції норм матеріального
права, просить скасувати постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 20 вересня 2013 року в частині
відмови в задоволенні вказаних
позовних вимог та ухвалити нову
постанову про задоволення позову в цій
частині.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представників відповідачів,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
знаходить, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню,
виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи
та встановлено судом першої інстанції,
позивач 17 лютого 2013 року звернувся зі
скаргою №СДР-12/46-09 до відповідача2 на
дії ВДАІ Подільського РУ ГУМВС України
в м. Києві, РУ Подільського району, УДАІ
ГУМВС України в м. Києві.

За наслідками розгляду скарги
позивач отримав відповідь від УДАІ
ГУМВС України в м. Києві №10/П-458 від
20.03.2013 року (вх. 27.03.2013 року), яку вважає
такою, що надана з грубим порушенням
вимог законодавства.

28 квітня 2013 року позивач
звернувся зі скаргою на неналежний
розгляд звернення та на бездіяльність
(вих. №СДР-12/46-10) до Міністерства
внутрішніх справ України, яку
розглянуто Подільським РУ ГУМВС
України в місті Києві, що оцінюється
позивачем як бездіяльність з боку
відповідача1, а надана по суті
відповідь - необґрунтованою.

Таким чином, позивач, вважаючи
своє право на звернення порушеним,
звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи частково позовні
вимоги суд першої інстанції виходив з
того, що зі змісту скарги №СДР-12/46-09 від
17 лютого 2013 року та відповіді на неї,
наданої Подільським РУ ГУМВС України в
м. Києві, вбачається, що остання є
неповною.

Колегія суддів не в повному
обсязі погоджується з висновками суду
першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з Конституцією України
органи законодавчої, виконавчої та
судової влади здійснюють свої
повноваження у встановлених цією
Конституцією межах і відповідно до
законів України (частина 2 статті 6).
Органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України (частина 2 статті 19).

Статтею 40 Конституції України
встановлено, що усі мають право
направляти індивідуальні чи
колективні письмові звернення або
особисто звертатися до органів
державної влади, органів місцевого
самоврядування та посадових і
службових осіб цих органів, що
зобов'язані розглянути звернення і
дати обґрунтовану відповідь у
встановлений законом строк.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про
інформацію» всі громадяни України,
юридичні особи і державні органи мають
право на інформацію. Кожному
громадянину забезпечується вільний
доступ до інформації, яка стосується
його особисто, крім випадків
передбачених законами України.

Питання практичної реалізації
громадянами України, наданого їм
Конституцією України, права вносити в
органи державної влади, об'єднання
громадян відповідно до їх статуту
пропозиції про поліпшення їх
діяльності, викривати недоліки в
роботі, оскаржувати дії посадових осіб,
державних і громадських органів
регулюється Законом України «Про
звернення громадян» від 02.10.1996р. №
393/96-ВР ( далі по тексту Закон № 393/96-ВР).

Згідно ст. 1 Закону №393/96-ВР (далі -
Закон №393/96-ВР), громадяни України мають
право звернутися до органів державної
влади, місцевого самоврядування,
об'єднань громадян, підприємств,
установ, організацій незалежно від
форм власності, засобів масової
інформації, посадових осіб відповідно
до їх функціональних обов'язків із
зауваженнями, скаргами та
пропозиціями, що стосуються їх
статутної діяльності, заявою або
клопотанням щодо реалізації своїх
соціально-економічних, політичних та
особистих прав і законних інтересів та
скаргою про їх порушення.

Порядок розгляду заяв визначений
статтею 15 Закону № 393/96-ВР. Згідно з нею
органи державної влади, місцевого
самоврядування та їх посадові особи,
керівники та посадові особи
підприємств, установ, організацій
незалежно від форм власності, об'єднань
громадян, до повноважень яких належить
розгляд заяв (клопотань), зобов'язані
об'єктивно і вчасно розглядати їх,
перевіряти викладені в них факти,
приймати рішення відповідно до чинного
законодавства і забезпечувати їх
виконання, повідомляти громадян про
наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідно до ст.18 Закону №393/96-ВР
громадянин, який звернувся із заявою до
органів державної влади має право
знайомитися з матеріалами перевірки,
одержати письмову відповідь про
результати розгляду заяви.

Згідно ст. 19 Закону №393/96-ВР,
органи державної влади і місцевого
самоврядування, підприємства,
установи, організації незалежно від
форм власності, об'єднання громадян,
засоби масової інформації, їх
керівники та інші посадові особи в
межах своїх повноважень зобов'язані,
зокрема, об'єктивно, всебічно і вчасно
перевіряти заяви чи скарги; у разі
визнання заяви чи скарги
необґрунтованою роз'яснити порядок
оскарження прийнятого за нею рішення;
забезпечувати поновлення порушених
прав, реальне виконання прийнятих у
зв'язку з заявою чи скаргою рішень;
письмово повідомляти громадянина про
результати перевірки заяви чи скарги і
суть прийнятого рішення; особисто
організовувати та перевіряти стан
розгляду заяв чи скарг громадян,
вживати заходів до усунення причин, що
їх породжують, систематично
аналізувати та інформувати населення
про хід цієї роботи. У разі
необхідності та за наявності
можливостей розгляд звернень громадян
покладається на посадову особу чи
підрозділ службового апарату,
спеціально уповноважені здійснювати
цю роботу, в межах бюджетних
асигнувань.

Разом з тим, ч. 3 ст. 7 Закону
України «Про звернення громадян»
передбачено, що якщо питання, порушені
в одержаному органом державної влади,
місцевого самоврядування,
підприємствами, установами,
організаціями незалежно від форм
власності, об'єднаннями громадян або
посадовими особами зверненні, не
входять до їх повноважень, воно в
термін не більше п'яти днів
пересилається ними за належністю
відповідному органу чи посадовій
особі, про що повідомляється
громадянину, який подав звернення.

У відповідності до вимог ст. 20
Закону України «Про звернення
громадян» звернення розглядаються і
вирішуються у термін не більше одного
місяця від дня їх надходження.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач, звернувшись зі скаргою щодо
існування недоліків на асфальтному
покритті по вулиці Замковецькій у м.
Києві, появи на вулиці Замковецькій у
місті Києві неприбраного снігу,
слизькості та не реагування
відповідних служб на відхилення стану
дороги від вимог ДСТУ-3587-97 та
правовідносин пов'язаних з вирішенням
цих питань до відповідача2, на яку
отримав відповідь відповідача3 від
20.03.2013 року №0/п-458.

Так, позивач в своєму позові та
апеляційній скарзі посилається на те,
що відповідь відповідача 3 на скаргу за
вих. №СДР-12/46-09 від 17.02.2013 року є
неповною, оскільки йому надана
відповідь не на всі вказані у даній
скарзі питання.

Колегія суддів погоджується з
вказаними доводами з огляду на
наступне.

Мотивуючи свою відмову у задоволенні
вказаної позивної вимоги, суд першої
інстанції вказує на те, що скарга
позивача стосувалася лише недоліків в
утриманні покриття вулиці
Замковецької.

Проте, як видно із тексту скарги,
позивач скаржився не тільки на стан
покриття, але і на бездіяльність та
недбале ставлення до службових
обов'язків керівництва ДАІ
Подільського району, Подільського РУ,
відповідальних осіб УДАІ м. Києві.

Так, в скарзі зазначено, що необхідно
перевірити належність виконання
працівниками ДАІ своїх обов'язків та
дотримання законодавства, а також
притягнути винних осіб до
відповідальності та надати позивачу
вмотивований висновок. Крім того,
перевірити дотримання законодавства з
контролю за експлуатаційним станом
дороги по пров. Замковецькому та
повідомити його про всі заходи,
починаючи з 20 березня 2012 року та з 30
серпня 2012 року - по вул. Замковецькій та
надати копії документів і притягнути
винних осіб до відповідальності.

Проте, відповіді на ці питання надано
не було, а зазначено лише, що посадових
осіб КП ШЕУ Подільського району м.
Києва та ТОВ «Інжбудпідряд»
неодноразово притягували до
відповідальності та надавали приписи
на усунення недоліків. Проте, з
вказаної відповіді не вбачається, коли,
ким та з яким результатом проводились
перевірки, кого саме притягнуто до
відповідальності, за яке
правопорушення та відповідно до яких
статей, також не перевірялось
відповідальність займаним посадам
керівників органів, що допустили
порушення та не надано копії
документів.

Крім того, вимоги надати копії
документів позивач адресував
відповідачу в порядку, передбаченому
Законом України «Про доступ до
публічної інформації», про що було
вказано в скарзі. Як вбачається, сама
скарга відповідає усім вимогам до
запиту, зазначеним п. 15 ст. 19 Закону
країни «Про доступ до публічної
інформації».

Колегія суддів зазначає, що суд першої
інстанції неправомірно відмовив
позивачу у задоволенні позовних вимог
стосовно визнання протиправною
бездіяльність відповідача4 з
непересилання за належністю в порядку
ч.3 ст. 7 Закону України «Про звернення
громадян» скарги позивача №СДР-12/46-10
від 28 квітня 2013 року. При цьому,
задовольняючи позовні вимоги щодо
визнання протиправним неналежний
розгляд Подільським районним
управлінням Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в м. Києві звернення позивача №СДР-12/46-10
від 28 квітня 2013 року, суд першої
інстанції зазначив, що як вбачається зі
змісту скарги та відповіді на неї
відповідача4, остання є неповною,
оскільки більшість питань, викладених
у скарзі, не належить до повноважень
відповідача4.

Отже, колегія суддів зазначає, що в
такому випадку, як було зазначено вище,
у відповідності до ч.3 ст. 7 Закону
України «Про звернення громадян»
відповідач4 повинен був надіслати
скаргу за належністю відповідному
органу або посадовій особі, у 5-тиденний
термін.

Що стосується позовних вимог стосовно
визнання протиправним невикористання
Подільським районним управлінням
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в м. Києві
своїх повноважень, передбачених абз.4
п.5 «Положення про Державну
автомобільну інспекцію Міністерства
внутрішніх справ» щодо обмеження або
заборони руху по вул. Замковецькій для
забезпечення безпеки дорожнього руху;
визнання протиправним порушення
Управлінням Державної автомобільної
інспекції Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
негайності у вжитті заходів щодо
контролю за неналежним станом дороги
по вулиці Замковецькій; визнання
протиправним порушення Подільським
районним управлінням Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в м. Києві негайності у
вжитті заходів щодо контролю за
неналежним станом дороги по вулиці
Замковецькій, колегія суддів зазначає
наступне.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про
дорожній рух» учасники дорожнього руху
мають право на безпечні умови
дорожнього руху, на відшкодування
збитків, завданих внаслідок
невідповідності стану автомобільних
доріг, вулиць, залізничних переїздів
вимогам безпеки руху.

Згідно з ст. 32 Закону України «Про
автомобільні дороги» Користувачі
автомобільних доріг мають право на:
безперервні, безпечні та зручні умови
руху; відшкодування збитків у порядку,
визначеному законом.

Для встановлення відповідності
параметрам безпеки запроваджені
стандарти дорожнього покриття, зокрема
ДСТУ 3587-97, відповідно до яких
автомобільні дороги, вулиці і дороги
населених пунктів та залізничні
переїзди повинні на період їх
експлуатації підтримуватися у
справному стані і забезпечувати
безпеку руху транспортних засобів
та пішоходів. Дорожнє покриття
повинно відповідати стандартам, а
існування будь-яких недоліків в
утриманні покриття, незалежно від їх
характеру (вибоїни, тріщини, ямковість,
різниця рівнів дорожніх люків та
дороги) є порушенням стандартів в
утриманні покриття, порушення
стандартів з безпеки дорожнього руху.

Проте, відповідачами, як суб'єктами
владних повноважень, не доведено
відповідності вказаним стандартам
дорожнього покриття по вул.
Замковецькій та її безпечність для
дорожнього руху.

Колегія суддів зауважує, що суд першої
інстанції помилково зазначив, що
відповідачами 3 і 4 вжито необхідних
заходів щодо контролю за виконанням
Єдиних правил з ремонту доріг, оскільки
судом не було досліджено всі обставини
справи, зокрема той факт, що до
повноважень ДАІ належить не просто
контроль за виконанням вказаних
Правил, але і контролювати негайність
та невідкладність вжиття передбачених
заходів.

При цьому, як вбачається з наданої
відповідачем4 відповіді на скаргу
позивача у лютому 2013 року було
проведено позачергове обстеження.

Відповідно до п. 8.3.10.6. Методичних
рекомендацій, затверджених
розпорядженням МВС № 683 при виявленні в
діях відповідних посадових осіб,
громадян, громадян-суб'єктів
підприємницької діяльності порушень
правил, норм і стандартів з безпеки
дорожнього руху, відповідальність за
які передбачена Кодексом України про
адміністративні порушення, на винних
складається адміністративний протокол
та видається припис на усунення
недоліків.

Результати перевірок утримання та
обладнання автомобільних доріг, вулиць
та залізничних переїздів щотижня
доповідаються рапортом. Окремо
ведеться облік виданих приписів та
складених протоколів.

Згідно п. 8.3.10. вказаних Методичних
рекомендацій контроль за
експлуатаційним станом автомобільних
доріг, дорожніх споруджень,
залізничних переїздів, установкою й
експлуатацією технічних засобів
організації дорожнього руху
здійснюється шляхом проведення:

комісійного обстеження (весняного та
осіннього) доріг і вулиць;

спеціальних перевірок (дорожніх і
комунальних організацій, залізничних
переїздів, маршрутів транспорту
загального користування, ділянок
вулично-дорожньої мережі, які прилеглі
до територій дитячих і навчальних
закладів, і т. ін.);

обстеження місць і ділянок
концентрації ДТП та місць скоєння ДТП;
перевірок виконання приписів ДАІ
(контрольні перевірки);

повсякденного огляду ділянок
вулично-дорожньої мережі.

Таким чином, ДАІ в особі відповідача4
мало проконтролювати виконання
припису у тижневий термін, що останнім
не було зроблено.

В свою чергу, вжиті відповідачем4 дії не
забезпечили належної безпеки
дорожнього руху.

Відповідно до абз. 4 п. 5 Положення про
Державну автомобільну інспекцію
Міністерства внутрішніх справ,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 14 квітня 1997 р.
Підрозділи Державтоінспекції мають
права, передбачені Законами України
"Про міліцію", "Про дорожній рух" та
іншими нормативно-правовими актами, що
регулюють їх діяльність. Зокрема,
працівники Державтоінспекції під
час виконання службових обов'язків
мають право:обмежувати, забороняти та
вносити оперативні зміни в
організацію руху на окремих ділянках
автомобільних доріг і вулиць у
випадках затримання осіб на підставах
та в порядку, визначеному кримінальним
процесуальним законодавством,
проведення в установленому порядку
масових та протокольних заходів або у
разі виникнення загрози безпеці
дорожнього руху, під час стихійного
лиха, оголошення окремих
місцевостей зонами надзвичайної
екологічної ситуації, аварій,
катастроф, інших надзвичайних подій, а
також на залізничних переїздах, що не
відповідають правилам їх утримання у
безпечному для дорожнього руху стані;
забороняти чи припиняти
ремонтно-будівельні та інші роботи
на автомобільних дорогах, вулицях,
залізничних переїздах, що
проводяться з порушенням правил,
норм та стандартів забезпечення
безпеки дорожнього руху, у
невідкладних випадках самостійно
огороджувати зазначені ділянки
технічними засобами регулювання
дорожнього руху з наступним
відшкодуванням цих витрат
виконавцями робіт.

Проте, наведеними вище
повноваженнями відповідач4 не
скористався, допустивши продовження
існування небезпечних умов дорожнього
руху.

Таким чином, колегія суддів
приходить до висновку, що в описаних
вище діях відповідачів вбачаються
ознаки бездіяльності. Відповідачі не
виконали своїх обов'язків щодо
всебічного розгляду скарги позивача та
реагування на наведені в ній
повідомлення.

Що стосується позовних вимог щодо
встановлення інших порушень
законодавства, що виявить суд під час
розгляду справи, а у випадку, якщо ці
порушення звужують або порушують права
позивача, прийняти відповідні рішення
для поновлення його прав, то колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про відмову у її
задоволенні, виходячи з наступного.

Як випливає зі змісту
Рекомендації № R (80) 2 Комітету
Міністрів державам-членам стосовно
реалізації адміністративними органами
влади дискреційних повноважень від
11.03.1980, під дискреційним повноваженням
слід розуміти повноваження, яке
адміністративний орган, приймаючи
рішення, може здійснювати з певною
свободою розсуду тобто, коли такий
орган може обирати з кількох юридично
допустимих рішень те, яке він вважає
найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд,
перевіряючи рішення, дію чи
бездіяльність суб'єкта владних
повноважень на відповідність
закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
критеріям, не втручається у дискрецію
(вільний розсуд) суб'єкта владних
повноважень поза межами перевірки за
названими критеріями. Завдання
адміністративного судочинства полягає
не у забезпеченні ефективності
державного управління, а в
гарантуванні дотримання вимог права,
інакше було б порушено принцип
розподілу влади.

Принцип розподілу влади
заперечує надання адміністративному
суду адміністративно-дискреційних
повноважень - єдиним критерієм
здійснення правосуддя є право. Тому
завданням адміністративного
судочинства завжди є контроль
легальності. Перевірка доцільності
переступає компетенцію
адміністративного суду і виходить за
межі завдання адміністративного
судочинства.

Суд також звертає увагу на
положення Постанови Вищого
адміністративного суду України від
21.10.2010 р. № П-278/10, якою встановлено, що з
огляду на положення Кодексу
адміністративного судочинства України
щодо компетенції адміністративного
суду, останній не може підміняти інший
орган державної влади та перебирати на
себе повноваження щодо вирішення
питань, які законодавством віднесені
до компетенції цього органу державної
влади.

Отже, адміністративний суд, у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, виконуючи завдання
адміністративного судочинства щодо
перевірки відповідності їх прийняття
(вчинення), передбаченим ч.3 ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, критеріям, не втручається та
не може втручатися у дискрецію (вільний
розсуд) суб'єкта владних повноважень
поза межами перевірки за названими
критеріями.

Аналіз норм Кодексу
адміністративного судочинства України
свідчить про те, що завдання
адміністративного судочинства полягає
не у забезпеченні ефективності
державного управління, а в
гарантуванні дотримання прав та вимог
законодавства, інакше було б порушено
принцип розподілу влади. Принцип
розподілу влади заперечує надання
адміністративному суду
адміністративно-дискреційних
повноважень, оскільки ключовим його
завданням є здійснення правосуддя.

Враховуючи вище викладе, колегія
суддів зазначає, що встановлення інших
порушень законодавства при розгляді
даної справи не належить до
компетенції адміністративного суду.

Згідно з ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 ст. 72
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачами, в свою чергу,
всупереч ст.71 КАС України не доведено
дотримання вимог Закону України «Про
звернення громадян» при наданні
відповіді на скаргу ОСОБА_4

Отже колегія суддів не може
погодитись з висновком суду першої
інстанції про правомірність дій
відповідачів при здійсненні ним своїх
повноважень.

Таким чином, судом першої
інстанції при ухваленні оскаржуваної
постанови було неповно з`ясовано
обставини справи та порушено норми
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 3, 202 ч. 1 п.
п. 4 КАС України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції суд апеляційної
інстанції скасовує її та ухвалює нове
рішення, якщо визнає, що судом порушено
норми матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205,
207, 212, 254 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 -
задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 20 вересня 2013 року
скасувати в частині відмови в
задоволенні позовних вимог щодо:
визнання протиправним неналежний
розгляд Управлінням Державної
автомобільної інспекції Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України звернення ОСОБА_4
№СДР-12/46-09 від 17 лютого 2013 року;
визнання протиправною бездіяльності
Подільського районного управління
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в м. Києві з
непересилання за належністю в порядку
ч.3 ст. 7 Закону України «Про звернення
громадян» скарги позивача №СДР-12/46-10
від 28 квітня 2013 року; визнання
протиправним невикористання
Подільським районним управлінням
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в м. Києві
своїх повноважень, передбачених абз.4
п.5 «Положення про Державну
автомобільну інспекцію Міністерства
внутрішніх справ» щодо обмеження або
заборони руху по вул. Замковецькій для
забезпечення безпеки дорожнього руху;
визнання протиправним порушення
Управлінням Державної автомобільної
інспекції Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
негайності у вжитті заходів щодо
контролю за неналежним станом дороги
по вулиці Замковецькій; визнання
протиправним порушення Подільським
районним управлінням Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в м. Києві негайності у
вжитті заходів щодо контролю за
неналежним станом дороги по вулиці
Замковецькій та ухвалити нову
постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_4 в
цій частині - задовольнити.

В іншій частині постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 20
вересня 2013 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України в порядку та строки,
встановлені статтею 212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:
О.М. Оксененко

Судді:

Г.М.
Бистрик

О.В.
Карпушова

Постанову в повному тексті
виготовлено 08.04.2014 року.

Головуючий суддя

Оксененко О.М.

Судді:

Бистрик Г.М.