Справа № 2а/233/1097/12
Суддя: Мироненко О.В.
Дата ухвалення: 2014-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" березня 2014 р. м. Київ
К/9991/56261/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

судді - доповідача Мироненка О.В.

суддів - Розваляєвої Т.С.

Чумаченко Т.А.

провівши письмовий розгляд справи за
позовом ОСОБА_2 до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Шаргородському
районі Вінницької області про
перерахунок розміру щомісячних виплат
за касаційною скаргою Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Шаргородському
районі Вінницької області на
постанову Тиврівського районного суду
Вінницької області від 22 червня 2012 року
та ухвалу Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 16 серпня 2012
року,

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2012 року позивач звернувся в
суд із позовом до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Шаргородському
районі Вінницької області про
перерахунок розміру щомісячних виплат.

Постановою Тиврівського районного
суду Вінницької області від 22 червня 2012
року позов задоволено частково.

Не погоджуючись із постановою суду
першої інстанції відповідач звернувся
зі скаргою до суду апеляційної
інстанції щодо скасування зазначеного
вище рішення.

Ухвалою Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 16 серпня 2012
року апеляційну скаргу відповідача
залишено без задоволення, постанову
суду першої інстанції залишено без
змін.

Не погоджуючись із постановою суду
першої та ухвалою суду апеляційної
інстанцій, відповідач звернувся із
касаційною скаргою до Вищого
адміністративного суду України, в якій
просить скасувати судові рішення,
ухвалити нову постанову, якою
відмовити в задоволенні позову,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши
матеріали справи та перевіривши
наведені в скарзі доводи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню. Постанова суду першої та
ухвала суду апеляційної інстанцій
підлягають скасуванню, справа -
направленню на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Судом встановлено, що позивач працював
в СП «Рута» і в 1992 році отримав каліцтво
під час виконання трудових обов'язків.
26.04.2001 року МСЕК встановлено втрату
працездатності в розмірі 10%. 01.04.2002 року
особову справу позивача про страхові
виплати було передано СП «Рута» до
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у Шаргородському
районі Вінницької області, при цьому
щомісячне відшкодування шкоди
складало 15,00 грн., яке було розраховано
з середньомісячної заробітної плати
150,00 грн.

За висновком МСЕК від 04.04.2002 року
позивачу встановлено втрату
працездатності 25%. З цього періоду
ступінь втрати працездатності щорічно
підтверджено висновками МСЕК в розмірі
25%. За висновком МСЕК від 19.06.2007 року
встановлено втрату працездатності 25%
безстроково і на даний час щомісячна
страхова виплата становить 211,85 грн.

На 01.01.2004 року, відкоригований
середньомісячний заробіток, з якого
було обчислено щомісячне
відшкодування шкоди складав 177,30 грн. (150
грн. х 1,182).

Позивач звернувся із заявою від 24.03.2012
року щодо перерахунку щомісячних
страхових виплат з 01.01.2004 року до
відділення Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Шаргородському
районі Вінницької області та отримав
лист від 03.04.2012 року №01-27 про відмову в
такому перерахунку.

Ухвалюючи рішення, суд дійшов висновку
про те, що середньомісячний заробіток
(дохід) потерпілого повинен
обчислюватись виходячи з п'ятикратного
розміру мінімальної заробітної плати
відповідно до вимог ст. 1197 Цивільного
кодексу України.

Суд, у своєму рішенні, також дійшов
висновку про зобов'язання відповідача
провести з 01.01.2004 року перерахунок та
виплату позивачу щомісячних страхових
виплат, виходячи з п'ятикратного
розміру мінімальної заробітної плати
та виплачувати з 01.03.2012 року щомісячні
страхові виплати в розмірі відповідно
до ст. 1197 Цивільного кодексу України.

Однак, колегія суддів касаційної
інстанції не може погодитися із
висновками судів попередніх інстанцій,
оскільки він порушує вимоги
процесуального закону, посилаючись на
наступне.

Відповідно до статей 21, 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»
№1105-ХІУ від 23 вересня 1999 року, набрав
чинності 01.04.2001 року (далі Закон №
1105-ХІУ), у разі настання страхового
випадку фонд соціального страхування
від зобов'язаний у встановленому
законодавством порядку відшкодовувати
шкоду, заподіяну працівникові
внаслідок ушкодження його здоров'я
виплачуючи йому або особам, які
перебували на його утриманні щомісяця
грошову суму в разі часткової чи повної
втрати працездатності, що компенсує
відповідну частину втраченого
заробітку потерпілого залежно від
ступеня втрати потерпілим професійної
працездатності.

Згідно ст.. 29, 34 зазначеного вище Закону,
перерахування сум щомісячних
страхових виплат провадиться у разі: -
зміни ступеня втрати професійної
працездатності, - зміни складу сім'ї
померлого.

Перерахування сум щомісячних
страхових виплат провадиться також у
разі зростання у попередньому
календарному році середньої
заробітної плати у галузях
національної економіки за даними
центрального органу виконавчої влади з
питань статистики.

Зазначене вище перерахування
провадиться з 01 березня наступного
року. При цьому визначена раніше сума
щомісячної страхової виплати
зменшенню не підлягає. Сума щомісячної
страхової виплати не повинна
перевищувати середньомісячного
заробітку, що потерпілий мав до
ушкодження здоров'я.

З даних норм Закону вбачається, що Фонд
виплачує компенсацію за відповідну
частину втраченого заробітку, яка не
може бути більшою середньої заробітної
плати до моменту ушкодження потерпілим
здоров я.

Згідно прикінцевих положень
зазначеного Закону відшкодування
шкоди, медична, професійна та
соціальна реабілітація провадяться
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків також особам, які
потерпіли до набрання ним чинності та
мали право на зазначені страхові
виплати і соціальні послуги.

Особова справа ОСОБА_2 була передана до
відділення Фонду у Шаргородському
районі спільним підприємством «Рута» у
2002 році. Відділення Фонду самостійно не
визначало суму страхової виплати, а
тільки продовжило її виплату у
відповідності до довідки про втрачений
заробіток, наданої СП «Рута» і, крім
цього, відділення на протязі всього
часу виплати страхового відшкодування
проводило його підвищення згідно
чинного законодавства.

Обґрунтовуючи рішення, суд керувався
ст.1197 ЦК України, у відповідності до
вимог якої позивачу повинні щомісячно
сплачуватись у відшкодування шкоди,
заподіяної на виробництві, кошти,
виходячи з п'ятикратного розміру
мінімальної заробітної плати. Проте
такий підхід є хибним з оглядом на таке.

Згідно ст..4 Закону України № 1105-ХІУ
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», законодавство про
страхування від нещасного випадку
складається із Основ законодавства
України про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування, даного
Закону, Кодексу законів про працю
України, Закону України «Про охорону
праці» та інших нормативно-правових
актів.

Пленум Верховного суду України у своїй
Постанові № 9 від 24.10. 2003 р. «Про
внесення змін і доповнень до Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
27.03.1992 р. № 6 «Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди…» роз'яснив, що
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникові ушкодженням його здоров'я
від нещасного випадку на виробництві
та професійного захворювання,
провадиться згідно із законодавством
про страхування від нещасного випадку.
Це законодавство складається з Основ
законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності». Кодексу законів про
працю України, Закону України «Про
охорону праці», а також інших
нормативно-правових актів у тій їх
частині, що не суперечить Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності».

Саме статтею 34 Закону № 1105-ХІУ,
передбачено спеціальний порядок
встановлення сум щомісячних страхових
виплат і інших витрат на відшкодування
шкоди, у відповідності до якої сума
щомісячної страхової виплати
встановлюється відповідно до ступеня
втрати професійної працездатності та
середньомісячного заробітку, що
потерпілий мав до ушкодження здоров'я.

Пунктом 10 цієї ж статті встановлено, що
середньомісячний заробіток для
обчислення суми страхових виплат
потерпілому у зв'язку із втраченим ним
заробітком (або відповідної його
частини) визначається згідно з
порядком (1266-2001-п) обчислення середньої
заробітної плати для виплат за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням, що
затверджується Кабінетом Міністрів
України.

Отже, законодавством про страхування
від нещасного випадку встановлено
спеціальний порядок відшкодування
шкоди в результаті нещасного випадку
на виробництві.

Положення ст..1197 ЦК України в частині
обчислення середньої заробітної плати
постраждалого від нещасного випадку
або професійного захворювання
суперечить Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності».

Разом з тим, суд не звернув увагу на
висновки, викладені у Постанові
Пленуму Верховного суду України № 9 від
24.10. 2003 р. щодо застосування Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»,
Кодексу законів про працю України,
Закону України «Про охорону праці», а
також інших нормативно-правових актів
у тій їх частині, що не суперечить
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» у цих правовідносинах.

З огляду на викладене, постанова суду
першої та ухвала суду апеляційної
інстанцій підлягають скасуванню,
справа - направленню на новий розгляд
до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи, суду слід
врахувати викладені обставини, дати
належну оцінку доказам та положенням
спеціального законодавства щодо
страхових виплат від нещасних випадків
на виробництві та ухвали рішення,
відповідно до вимог закону.

За правилами ч.2 статті 227 Кодексу
адміністративного судочинства
України, підставою для скасування
судових рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 222, 227, 230, 231 КАС
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Шаргородському
районі Вінницької області
задовольнити частково.

Постанову Тиврівського районного суду
Вінницької області від 22 червня 2012 року
та ухвалу Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 16 серпня 2012
року скасувати.

Справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Судді