Справа № 810/6250/13-а
Суддя: Колеснікова І.С.
Дата ухвалення: 2014-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2014 року № 810/6250/13-а

Київський окружний адміністративний
суд у складі головуючого - судді
Колеснікової І.С. розглянувши у порядку
письмового провадження
адміністративну справу

за позовом приватного акціонерного
товариства «Агрофірма Березанська
птахофабрика»до третя особаУправління
Укртрансінспекції у Київській області
Державна інспекція України з безпеки
на наземному транспортіпроскасування
постанови,
ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство
«Агрофірма Березанська птахофабрика»
(надалі - позивач) звернулося до
Київського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Управління Укртрансінспекції у
Київській області (надалі - відповідач)
за участю третьої особи: Державної
інспекції України з безпеки на
наземному транспорті (надалі - третя
особа) про скасування постанови
відповідача від 18.09.2013 № 010638, якою до
позивача застосовано
адміністративно-господарський штраф у
розмірі 1700,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог
позивачем зазначено, що оскаржуваною
постановою відповідачем протиправно
застосовано до нього
адміністративно-господарський штраф,
оскільки в порушення чинного
законодавства України, йому не було
надано акт про оформлення результатів
перевірки. Крім того, позивачем
зауважено, що з оскаржуваної постанови
не вбачається, в чому полягало
порушення вимог Закону України "Про
автомобільний транспорт", яких
документів, що необхідні для
здійснення перевезень, у позивача не
було. Також позивач вважає постанову
незаконною з тих підстав, що, на думку
позивача, фінансові санкції
застосовано до нього за порушення
здійснені у ході пасажирських
перевезень, у той час як позивачем не
здійснюється такий вид діяльності. З
огляду на вказане, оскаржувана
постанова прийнята відповідачем без
відповідних правових підстав та у
спосіб, що суперечить чинному
законодавству України, а тому підлягає
скасуванню.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав та
просив суд позов задовольнити з
підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідачем позов не визнано,
заперечення надано суду в усній формі.
В обґрунтування заперечень вказано, що
під час рейдової перевірки встановлено
надання позивачем послуг з перевезення
вантажу без оформлення щоденних листів
реєстрації режиму праці і відпочинку
та за відсутності акту повірки
тахографу, чим порушено вимоги статті 48
Закону України "Про автомобільний
транспорт", про що було складено акт. За
результатами розгляду справи про
порушення законодавства про
автомобільний транспорт, начальником
управління винесено постанову про
застосування до позивача
адміністративно-господарського штрафу
у розмірі 1700 грн. на підставі
абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону
України "Про автомобільний транспорт".
Щодо посилання позивача на ту
обставину, що фінансові санкції
застосовані до нього за здійснення
пасажирських перевезень, то
відповідачем зазначено, що під час
оформлення оскаржуваної постанови
було допущено механічну описку та
помилково зазначено статтю 39 Закону
України "Про автомобільний транспорт"
замість статті 48, якою врегульовано
порядок вантажних перевезень і
порушення вимог якої фактично було
встановлено у ході перевірки. На думку
відповідача, дана постанова прийнята
ним з урахуванням вимог чинного
законодавства та у межах повноважень,
наданих йому законами України і
підзаконними нормативно-правовими
актами.

Представник відповідача у судовому
засіданні заперечував проти позову та
присив суд відмовити позивачеві у
задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи, належним
чином повідомлений про дату, час та
місце розгляду справи, у судове
засідання не з'явився, причини неявки
суду не повідомив, заяв чи клопотань
про розгляд справи за його відсутності
не надсилав.

Водночас, у ході судового розгляду
справи представниками сторін заявлено
клопотання про розгляд справи за їх
відсутності у порядку письмового
провадження.

Наявність клопотань сторін про розгляд
справи за їх відсутності, відповідно до
приписів статті 122 Кодексу
адміністративного судочинства
України, є підставою для здійснення
розгляду справи у порядку письмового
провадження на підставі наявних у ній
доказів.

Дослідивши наявні матеріали
справи, керуючись статтею 122 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд вважає за можливе
здійснити розгляд справи у письмовому
провадженні та на підставі наявних у
справі доказів.

З'ясувавши фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, що мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, судом
встановлено таке.

Судом встановлено, що державними
інспекторами управління
Укртрансінспекції в Луганській
області було проведено рейдову
перевірку дотримання суб'єктами
господарювання вимог законодавства
про автомобільний транспорт.

1 серпня 2013 року о 15 год. 30 хв. під
час проведення такої перевірки на
території Луганської області на посту
ДАІ виявлено, що автомобілем марки Scania
P-380 - сідловий тягач, Chereau-CSD3- напівтягач;
державні номерні знаки НОМЕР_1 та
НОМЕР_2, який зареєстрований за
позивачем, здійснювались вантажні
перевезення водієм ОСОБА_1 за
маршрутом с. Садове - м. Луганськ, що
також підтверджується копією
подорожного листа від 31.07.2013 № 0536888. При
цьому, на момент перевірки даного
транспортного засобу виявлено
здійснення перевезень без оформлення
щоденного реєстраційного листа режиму
праці та відпочинку та за відсутності
акту повірки тахографу, чим порушено
вимоги наказу Міністерства транспорту
та зв'язку України №340 від 07.06.2010, яким
затверджено Положення про робочий час
і час відпочинку водіїв колісних
транспортних засобів та статті 48
Закону України "Про автомобільний
транспорт".

За наслідками перевірки складено
акт проведення перевірки додержання
вимог законодавства про автомобільний
транспорт під час виконання перевезень
пасажирів і вантажів автомобільним
транспортом від 01.08.2013.

Як то вбачається зі змісту
вищезазначеного акту перевірки, водій
транспортного засобу ОСОБА_1 з актом
був ознайомлений, що підтверджується
його підписом на копії акту перевірки,
наявному у матеріалах справи. Між тим
будь-яких пояснень та зауважень щодо
виявлених порушень водієм не
зазначено.

У подальшому матеріали перевірки
надійшли на адресу відповідача для
розгляду справи про порушення
законодавства про автомобільний
транспорт за місцезнаходженням
суб'єкта господарювання.

18 вересня 2014 року на підставі
акту перевірки від 01.08.2013 та відповідно
до абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону
України "Про автомобільний транспорт"
відповідачем прийнято постанову № 010638
про застосування до позивача
адміністративно-господарського штрафу
у розмірі 1700 грн.

Втім, на думку позивача, вказана
постанова прийнята відповідачем
всупереч норм законодавства, а тому
підлягає скасуванню у судовому
порядку.

Оцінюючи надані сторонами докази
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтуються на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи у їх
сукупності, суд звертає увагу на таке.

Відносини між автомобільними
перевізниками, замовниками
транспортних послуг, органами
виконавчої влади та органами
місцевого самоврядування,
пасажирами, власниками транспортних
засобів, а також їх відносини з
юридичними та фізичними
особами-суб'єктами підприємницької
діяльності, які забезпечують
діяльність автомобільного транспорту
та безпеку перевезень регулюються
Законом України «Про автомобільний
транспорт» № 2344-III від 05.04.2001.

Статтею 6 Закону України «Про
автомобільний транспорт», зокрема,
передбачено, що центральний орган
виконавчої влади з питань
автомобільного транспорту забезпечує
проведення державної політики на
автомобільному транспорті через
урядові органи державного управління
на автомобільному транспорті, службу
міжнародних автомобільних перевезень
та місцеві органи виконавчої влади і
органи місцевого самоврядування.
Нормативно-правові акти центрального
органу виконавчої влади з питань
автомобільного транспорту, видані в
межах його компетенції, обов'язкові до
виконання на території України.

Державному контролю підлягають
усі транспортні засоби українських та
іноземних перевізників, що здійснюють
автомобільні перевезення пасажирів та
вантажів на території України.

Відповідно до пунктів 3, 4 Порядку
здійснення державного контролю на
автомобільному транспорті,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України №1567 від 08.11.2006 (далі
за текстом - Порядок №1567) органами
державного контролю на автомобільному
транспорті є Укртрансінспекція, її
територіальні органи - управління в
Автономній Республіці Крим, обласні,
Київське та Севастопольське міські,
районні управління. Державний контроль
на автомобільному транспорті
здійснюється посадовими особами
органу державного контролю у форменому
одязі, які мають відповідне службове
посвідчення, направлення на перевірку,
сигнальний диск (жезл) та індивідуальну
печатку, шляхом проведення планових,
позапланових та рейдових перевірок
(перевірок на дорозі).

Планові, позапланові та рейдові
перевірки можуть проводитися із
залученням спеціалістів органів
внутрішніх справ і науково-дослідних
установ (за погодженням з їх
керівниками) з питань, що належать до їх
компетенції.

Згідно пункту 15 Порядку № 1567 під
час проведення рейдової перевірки
перевіряється виключно, зокрема,
наявність визначених статтями 39 і 48
Закону України «Про автомобільний
транспорт» документів, на підставі
яких здійснюються перевезення
автомобільним транспортом; додержання
водієм режиму праці та відпочинку, а
також вимоги щодо наявності в автобусі
двох водіїв у разі перевезення
пасажирів на відстань 500 і більше
кілометрів або перевезення
організованих груп дітей за маршрутом,
який виходить за межі населеного
пункту та має протяжність понад 250
кілометрів; виконання водієм інших
вимог Правил надання послуг
пасажирського автомобільного
транспорту та Правил перевезень
вантажів автомобільним транспортом в
Україні, інших нормативно-правових
актів.

Відповідно до пункту 20 Порядку №
1567 за результатами планової або
позапланової перевірки за
місцезнаходженням суб'єкта
господарювання складається акт за
формою згідно з додатком 2. Акт
складається у двох примірниках, кожен з
яких підписується посадовими особами,
що провели перевірку, та посадовою
особою суб'єкта господарювання або
фізичною особою - суб'єктом
господарювання (далі - уповноважена
особа суб'єкта господарювання). Один
примірник акта передається
уповноваженій особі суб'єкта
господарювання, щодо якого було
проведено перевірку, інший - до органу
державного контролю. Виявлені під час
перевірки порушення вимог
законодавства та норм і стандартів
щодо організації перевезень
автомобільним транспортом
зазначаються в акті з посиланням на
порушену норму.

Пункт 21 Порядку №1567 передбачає,
що у разі виявлення в ході перевірки
транспортного засобу порушення
законодавства про автомобільний
транспорт посадовими особами, що
провели перевірку, складається акт за
формою згідно з додатком 3.

Судом встановлено, що акт
перевірки позивача складено саме за
формою 3.

Відтак, діючим законодавством
передбачено складання акту в одному
примірнику та не передбачено надання
суб'єкту господарювання копії акту
перевірки, складеного за формою згідно
додатку « 3». До того ж суд зазначає, що
посилання позивача на пункт 20 Порядку
№1567 є помилковими, оскільки така норма
стосується актів за формою згідно
додатку « 2», які складаються за
результатами планової або
позапланової перевірки за
місцезнаходженням суб'єкта
господарювання. В даному випадку було
проведено рейдову перевірку та
застосуванню підлягає пункт 21 Порядку
№1567.

Враховуючи викладене, суд не бере
до уваги посилання позивача на те, що
йому не було надано акт про оформлення
результатів перевірки.

Щодо встановлених відповідачем
порушень позивачем законодавства про
автомобільний транспорт під час
виконання перевезень вантажів
автомобільним транспортом, суд
зазначає таке.

Відповідно до статті 48 Закону
України "Про автомобільний транспорт"
автомобільні перевізники, водії
повинні мати і пред'являти особам, які
уповноважені здійснювати контроль на
автомобільному транспорті та у сфері
безпеки дорожнього руху, документи, на
підставі яких виконують вантажні
перевезення.

Документами для здійснення
внутрішніх перевезень вантажів є: для
автомобільного перевізника - документ,
що засвідчує використання
транспортного засобу на законних
підставах, інші документи, передбачені
законодавством; для водія - посвідчення
водія відповідної категорії,
реєстраційні документи на
транспортний засіб,
товарно-транспортна накладна або інший
визначений законодавством документ на
вантаж, інші документи, передбачені
законодавством.

У відповідності до Конвенції
Міжнародної організації праці 1979 року
№153 про тривалість робочого часу та
періоди відпочинку на дорожньому
транспорті, Європейської угоди щодо
роботи екіпажів транспортних засобів,
які виконують міжнародні автомобільні
перевезення (ЄУТР), Кодексу законів про
працю України та Закону України "Про
автомобільний транспорт" і Закону
України «Про дорожній рух» - наказом
Міністерства транспорту та зв'язку
України № 340 від 07.06.2010 затверджено
Положення про робочий час і час
відпочинку водіїв колісних
транспортних засобів (далі за текстом -
Положення №340).

Відповідно до пунктів 6.1-6.3
Положення №340 автобуси, що
використовуються для нерегулярних і
регулярних спеціальних пасажирських
перевезень, для регулярних
пасажирських перевезень на міжміських
автобусних маршрутах протяжністю
понад 50 км, вантажні автомобілі з
повною масою понад 3,5 тонн повинні бути
обладнані діючими та повіреними
тахографами.

Облік робочого часу водіїв
здійснюється на основі табеля обліку
використання робочого часу.
Перевізник, який використовує водіїв
за наймом, щомісяця складає графік
змінності водіїв, веде відомість
обліку робочого часу та відпочинку
водія (додаток 2), у якій щодо кожної
робочої зміни зазначаються планові та
фактичні дані щодо маршруту, початок та
кінець робочої зміни.

До набрання чинності пунктом 6.1
цього розділу водій, який керує ТЗ, що
зазначений у пункті 6.1 цього розділу та
не обладнаний тахографом, веде
індивідуальну контрольну книжку водія
(додаток 3).

Окрім того, наказом Міністерства
транспорту та зв'язку України від 24.06.2010
№385 затверджено Інструкцію з
використання контрольних пристроїв
(тахографів) на автомобільному
транспорті (далі за текстом- Інструкція
№385).

Вищезазначена Інструкція №385
визначає порядок установлення,
технічного обслуговування та
використання контрольних пристроїв
(тахографів) на автомобільних
транспортних засобах, які
використовуються для надання послуг з
перевезення пасажирів та вантажів, та
поширювалась на суб'єктів
господарювання, які провадять
діяльність у сфері надання послуг з
перевезення пасажирів та/або вантажів
автомобільними транспортними засобами
(крім таксі).

Так, згідно пункту 3.1 Інструкції
№385 виробники транспортних засобів,
перевізники, водії та ПСТ
використовують тахографи, тахокарти,
картки до цифрових тахографів, тип яких
затверджено відповідно до вимог ЄУТР.

Відповідно до пункту 3.3 даної
Інструкції водій транспортного засобу,
обладнаного тахографом має при собі:
протокол про перевірку та адаптацію
тахографа до транспортного засобу;
заповнені тахокарти у кількості, що
передбачена ЄУТР, або картку водія чи
роздруківку даних роботи тахографа у
разі обладнання транспортного засобу
цифровим тахографом.

Крім того, у пункті 3.6 Інструкції
№385 зазначено, що перевізники
забезпечують належну експлуатацію
тахографів та транспортних засобів з
установленими тахографами та згідно з
вимогами ЄУТР здійснюють періодичні
інспекції, які включають перевірку,
зокрема: дотримання вимог щодо
періодів роботи та відпочинку водіїв
та їх відповідність параметрам руху,
зареєстрованим тахографом, а також -
наявності у водіїв транспортних
засобів тахокарт у кількості,
визначеній пунктом 3.3 цього розділу,
або наявності та чинності картки для
цифрового тахографа.

Також пунктом 4.1. Поправки №6 до
ЄУТР - з дати набуття чинності змін до
ЄУТР, тобто з 20 грудня 2009, визначено, що
водії мають надавати інспектору для
контролю реєстраційні листки за
поточний тиждень та ті, які
використовувалися водієм за попередні
15 календарних днів, тобто (7+15 тахограм),
тa через три місяці після дати набуття
чинності змін до ЄУТР, тобто
орієнтовно з 20 березня 2010 - за поточний
день та попередні 28 календарних днів,
тобто (1+28 тахограм).

З аналізу вищевказаних норм права
вбачається, що чинним законодавством
покладено обов'язок на автомобільних
перевізників мати та пред'являти
перевіряючим органам тахограф та
протокол про перевірку та адаптацію
тахографа транспортного засобу або
надавати документацію щодо реєстрації
режиму праці і відпочинку при
здійсненні ними внутрішніх перевезень.

Натомість, відповідно до акту
перевірки від 01.08.2013 про проведення
перевірки додержання позивачем вимог
законодавства про автомобільний
транспорт, перевіркою встановлено, що
позивачем здійснено перевезення
вантажу без оформлення щоденних листів
реєстрації режиму праці і відпочинку
та відсутності акту повірки тахографу,
що є порушенням вимог наказу
Міністерства транспорту та зв'язку
України №340 від 07.06.2010, яким затверджено
Положення про робочий час і час
відпочинку водіїв колісних
транспортних засобів та статті 48
Закону України "Про автомобільний
транспорт".

Суд зауважує, що ні під час
проведення перевірки, ні у ході
судового розгляду справи позивачем не
надано суду обґрунтованих пояснень та
доказів на їх підтвердження щодо
наявності у водія вищевказаних
документів.

Відповідальність за порушення
законодавства про автомобільний
транспорт визначена у статті 60 Закону
України "Про автомобільний транспорт".

Зокрема, згідно абзацу 3 частини 1
статті 60 Закону України "Про
автомобільний транспорт" за порушення
законодавства про автомобільний
транспорт до автомобільних
перевізників застосовуються
адміністративно-господарські штрафи
за надання послуг з перевезень
пасажирів та вантажів без
оформлення документів, перелік яких
визначений статтями 39 та 48 цього
Закону, - штраф у розмірі ста
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян.

Ураховуючи підтвердження факту
порушення позивачем вимог наказу
Міністерства транспорту та зв'язку
України №340 від 07.06.2010, яким затверджено
Положення про робочий час і час
відпочинку водіїв колісних
транспортних засобів та статті 48
Закону України "Про автомобільний
транспорт", суд дійшов висновку, що
відповідачем правомірно винесено
постанову від 18.09.2013 № 010638, якою до
позивача застосовано
адміністративно-господарський штраф у
розмірі 1700,00 грн.

При цьому, посилання позивача на
порушення, допущені під час
призначення, порядку проведення
перевірки та винесення рішень, судом не
приймаються до уваги, оскільки
порушення вчинені під час перевірки, за
результатами якої складено акт, не є
безумовною підставою для скасування
рішень, винесених на підставі даного
акту. Тобто, факти порушення процедури
проведення перевірки (у разі їх
наявності) не зумовлюють недійсність
рішень, прийнятих за результатами цієї
перевірки, за доведеності порушень
законодавства про автомобільний
транспорт з боку перевізника.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Серед критеріїв оцінювання судом
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень, які одночасно є
принципами адміністративної
процедури, є принцип законності, що
закріплений у статті 19 Конституції
України, відповідно до якого органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Системно проаналізувавши обставини
справи, вимоги чинного законодавства
України та зважаючи на відсутність
обставин, які б підтверджували
протиправність прийняття відповідачем
оскаржуваного постанови, суд дійшов
висновку, що дії відповідача, які
пов'язані з прийняттям оскаржуваної
постанови є правомірними, оскільки
відповідач діяв у спосіб, встановлений
законами і підзаконними
нормативно-правовими актами України.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов
висновку про відсутність підстав для
оскаржуваної постанови.

За загальним правилом, що
випливає з принципу змагальності,
кожна сторона повинна подати докази на
підтвердження обставин, на які вона
посилається, або на спростування
обставин, про які стверджує інша
сторона.

Водночас, відповідно до частини другої
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

На виконання цих вимог відповідачем, як
суб'єктом владних повноважень, надано
суду пояснення та докази, які
спростовують твердження позивача, а
відтак, доведено правомірність свого
рішення.

Оцінюючи фактичні дані, матеріали
справи, а також встановлені судом факти
суд дійшов висновку, що позовні вимоги
позивача не підлягають задоволенню.

Оскільки спір вирішено на користь
суб'єкта владних повноважень,
звільненого від сплати судового збору,
а також за відсутності його витрат,
пов'язаних із залученням свідків та
проведенням судових експертиз, судові
витрати (судовий збір) стягненню з
позивача не підлягають.

Керуючись статтями 11, 14, 69, 70, 71, 122, 157-163,
167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

У задоволенні адміністративного
позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Колеснікова І.С.