Справа № 2а-13279/10/0470
Суддя: Мороз В.Ф.
Дата ухвалення: 2014-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/51638/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі суддів:

Головуючого судді: Мороза В.Ф.

Суддів: Логвиненка А.О.

Донця О.Є

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 на постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 25 листопада
2010 року та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 15 червня 2011 року у справі за позовом
суб'єкта підприємницької діяльності
фізичної особи ОСОБА_2 до Державного
департаменту з питань банкрутства,
третя особа яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача - Управління з питань
банкрутства у Дніпропетровській
області Державного Департаменту з
питань банкрутства, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача - Державна
податкова інспекція у Жовтневому
районі м. Дніпропетровська про
визнання наказу № 133 від 13 жовтня 2010
року Державного департаменту з питань
банкрутства нечинним,

встановила:

У жовтні 2010 року фізична
особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся до
Державного департаменту з питань
банкрутства (далі - Державний
департамент) з позовом про визнання
наказу № 133 від 13 жовтня 2010 року
Державного департаменту з питань
банкрутства нечинним.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 25
листопада 2010 року, залишеною без змін
ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 15 червня 2011 року, у задоволенні
позову відмовлено.

У касаційній скарзі ФО-П ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просить оскаржувані рішення скасувати,
та прийняти нове рішення про
задоволення позову.

На дану касаційну скаргу заперечень не
надходило.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги,
проаналізувавши правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_2 здійснює
діяльність арбітражного керуючого
відповідно до ліцензії.

Постановою Господарського суду
Дніпропетровської області від 11 лютого
2010 року ОСОБА_2 призначено ліквідатором
у справі про банкрутство Відкритого
акціонерного товариства «Дніпрофарм».

На підставі скарги Державної
податкової інспекції у Жовтневому
районі м. Дніпропетровська
як кредитора від 07 липня 2010 року
проведена позапланова перевірка
додержання ОСОБА_2 ліцензійних умов
провадження господарської діяльності
арбітражного керуючого. За
результатами проведеної перевірки
прийнято акт перевірки про порушення
ОСОБА_2 вимог частини 6 статті 3-1,
частини 3 статті 16, частини 11 статті 30
Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» від 14 травня
1992 року № 2344-XII (далі - Закон № 2344-XII), що
полягають у невиконанні щомісячного
звітування про діяльність комітету
кредиторів та ігноруванні письмової
вимоги Державної податкової інспекції
у Жовтневому районі м.
Дніпропетровська про скликання зборів
кредиторів.

Розпорядженням Управління з питань
банкрутства у Дніпропетровській
області Державного департаменту з
питань банкрутства від 12 серпня 2010 року
арбітражному керуючому ОСОБА_2
запропоновано усунути порушення та
надати докази усунення порушень у
термін протягом 30 робочих днів з дня
отримання.

30 вересня 2010 року прийнято акт «Про
невиконання розпорядження про
усунення порушень ліцензійних умов»,
на підставі якого Державним
департаментом видано наказ від 13
жовтня 2010 року № 133 «Про анулювання
ліцензії на право провадження
господарської діяльності арбітражних
керуючих (розпорядників майна,
керуючих санацією, ліквідаторів)».

Відмовивши у задоволенні позову, суд
першої інстанції, а апеляційний суд,
погодившись з ним, виходили з того, що
арбітражним керуючим не були вчасно
проведені загальні збори кредиторів,
що є невиконанням вимог розпорядження
щодо усунення порушення ліцензійних
умов.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з таким висновком судів
першої та апеляційної інстанції, з
огляду на наступне.

Законом України «Про ліцензування
певних видів господарської
діяльності» від 01 червня 2000 року №
1775-ІІІ (далі - Закон № 1775-ІІІ)
визначаються підстави та порядок
анулювання ліцензій.

Відповідно до абзацу 7 частини 1 статті
21 Закону № 1775-ІІІ однією з підстав для
анулювання ліцензії є акт про
невиконання розпорядження про
усунення порушень ліцензійних умов.

Відповідно до пункту 6.4.4. Порядку
контролю за додержанням ліцензійних
умов провадження господарської
діяльності арбітражних керуючих
(розпорядників майна, керуючих
санацією, ліквідаторів), затвердженого
Наказом Державного комітету України з
питань регуляторної політики та
підприємництва, Міністерства
економіки та з питань європейської
інтеграції України від 13 лютого 2002 року
№ 22/35, Державний департамент приймає
рішення щодо анулювання ліцензії.
Відповідно до пункту 6.5 даного Порядку
підставою для анулювання ліцензії є
акт про невиконання розпорядження про
усунення порушень ліцензійних умов.

Згідно частини 3 статті 26 Закону № 2344-XII
передбачено, що Збори кредиторів у
провадженні у справі про банкрутство
скликаються арбітражним керуючим за
його ініціативою, за ініціативою
комітету кредиторів чи інших
кредиторів, сума вимог яких становить
не менше ніж третину всіх вимог,
внесених до реєстру вимог кредиторів,
або за ініціативою однієї третини
кількості голосів кредиторів. Збори
кредиторів на вимогу комітету
кредиторів або окремих кредиторів
скликаються арбітражним керуючим
(розпорядником майна, керуючим
санацією, ліквідатором) та проводяться
протягом двох тижнів з дня надходження
письмової вимоги про їх скликання.
Збори кредиторів проводяться за
місцезнаходженням боржника.

З матеріалів справи вбачається, що на
виконання вимог розпорядження від 12
серпня 2010 року «Про усунення порушень
ліцензійних умов провадження
господарської діяльності арбітражних
керуючих (розпорядників майна,
керуючих санацією, ліквідаторів)»
ОСОБА_2 25 вересня 2010 року направлено
повідомлення кредиторам про
проведення зборів кредиторів 29 жовтня
2010 року.

Проте, колегія суддів погоджується з
висновками судів першої та апеляційної
інстанції про те, що «скликання зборів»
та «повідомлення про збори» не
являються тотожними поняттями,
оскільки «скликання зборів» до певного
строку має розумітися як їх проведення
до цього строку, а не повідомлення про
те, що вони відбудуться.

Обґрунтованим є відхилення судом
апеляційної інстанції посилання
позивача на те , що спірний наказ
прийнято без врахування ухвали
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 06 жовтня 2010
року про зупинення розпорядження від 12
серпня 2010 року № 17/10, оскільки на момент
складання акту про невиконання
розпорядження, дана ухвала ще не була
прийнята.

Керуючись статтею 220, 220-1, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 - відхилити, а
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 25
листопада 2010 року та ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 15 червня 2011
року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили через 5
днів після направлення його копій
особам, які беруть участь у справі і
може бути переглянуте Верховним Судом
України з підстав передбачених ст.ст.
237-239 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді:
В.Ф. Мороз

А.О.Логвиненко

О.Є Донець