Справа № К/9991/26234/12-С
Суддя: Ситников О.Ф.
Дата ухвалення: 2014-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/26234/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Ситникова О.Ф.(суддя-доповідач),

Весельської Т.Ф.,

Малиніна В.В.

розглянувши в письмовому провадженні
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_4 до Начальника П'ятихатського
районного управління юстиції
Дніпропетровської області про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити певні дії за
касаційною скаргою Начальника
П'ятихатського районного управління
юстиції Дніпропетровської області на
постанову П'ятихатського районного
суду Дніпропетровської області від 20
вересня 2010 року та постанову
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 07 лютого 2012
року, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 21.07.2010 звернувся до
П'ятихатського районного суду
Дніпропетровської області з
адміністративним позовом, в якому
просив визнати протиправними дії
начальника П'ятихатського районного
управління юстиції щодо ненадання
інформації та зобов'язати надати
інформацію про наявність документів,
що зачіпають його трудові права і
обов'язки починаючи з 01.01.2010, надати
копію таких документів.

Постановою П'ятихатського районного
суду Дніпропетровської області від
20.09.2010 в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 07 лютого 2012 року скасовано
постанову П'ятихатського районного
суду Дніпропетровської області від 20
вересня 2010 року та прийнято нову, якою
адміністративний позов задоволено.

Відповідач Начальник П'ятихатського
районного управління юстиції
Дніпропетровської області не
погодився з постановою П'ятихатського
районного суду Дніпропетровської
області від 20 вересня 2010 року та
постановою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 07 лютого 2012 року і звернувся до суду
з касаційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову П'ятихатського
районного суду Дніпропетровської
області від 20 вересня 2010 року та
постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 07 лютого 2012 року та направити
справу до окружного адміністративного
суду, з посиланням на порушення судами
попередніх інстанцій правил
предметної підсудності, що призвело до
ухвалення незаконних судових рішень.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, суд, прийшов до висновку про
часткове задоволення касаційної
скарги з наступних підстав.

Судами попередніх інстанції
встановлені наступні обставини.

ОСОБА_4 за заявою його представника
ОСОБА_6 від 23.06.2010 р. вимагав у
начальника Пятихатського районного
управління юстиції Дніпропетровської
області Федан Т.В. надати інформацію
про свою особу за ст. 18 Закону України
«Про звернення громадян».

07.07.2010 року Пятихатським районним
управлінням юстиції надана відповідь
на вказане звернення позивача, про
неможливість надання будь-яких (в тому
числі службових) документів, що
зачіпають трудові права та обов'язки
ОСОБА_4, з посиланням на те, що позивачу
слід звернуться з даним питанням до
Головного управління юстиції у
Дніпропетровській області.

Відмовляючи у задоволенні позову суди
попередніх інстанцій дійшли висновку
про те, що відповідач діяв відповідно
до вимог чинного законодавства,
надавши відповідь по суті, в межах
своїх повноважень та компетенції, у
термін, передбачений законом.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції, Дніпропетровський
апеляційний адміністративний суд
вказував на те, що йому незрозуміло на
підставі чого районний суд зробив
висновок що запитувані документи не
стосуються особисто позивача. Також
констатував те, що ніякі документи в
судовому засіданні не досліджувались.

Даючи правову оцінку обставинам у
справі, суд касаційної інстанції
вважає, що висновки суду апеляційної
інстанції не відповідають обставинам
встановленим по справі з наступних
підстав.

Роблячи висновок про зобов'язання
начальника П'ятихатського районного
управління юстиції Дніпропетровської
області надати позивачу інформацію на
заяву від 23.06.2010 про наявність
документів, що стосуються його
трудових прав і обов'язків починаючи з
01.01.2010 року, суд апеляційної інстанції
порушив норми процесуального
законодавства, зокрема статті 159 КАС
України, які вимагають від суду
законності та обґрунтованості
судового рішення.

Відповідно до роз'яснень, що містяться
в п. 4 Постанови № 7 Пленуму Вищого
адміністративного суду України «Про
судове рішення в адміністративній
справі» від 20 травня 2013 року
обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені під час судового
розгляду справи (у судовому засіданні,
у порядку скороченого чи письмового
провадження) з урахуванням вимог
статті 70 КАС України щодо належності та
допустимості доказів або обставин, які
не підлягають доказуванню, та висновки
суду про встановлені обставини і
правові наслідки є вичерпними.

Вказані вимоги закону судом
апеляційної інстанції були
проігноровані, а саме, даючи правову
оцінку діям відповідача,
Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд не дослідив під
час судового розгляду справи,
запитувану позивачем інформацію та
розпорядника такої інформації.

Суд апеляційної інстанції не вжив
заходів щодо повного та всебічного
розгляду справи, у тому числі щодо
виявлення та витребування доказів з
власної ініціативи, відповідно до
приписів ч.4 ст. 11 та ч.5 ст.71 КАС України,
що в свою чергу призвело до
невідповідності висновків суду
дійсним обставинам по справі, та
потягло за собою неправильне вирішення
справи.

Крім того, не виконав передбачені
законодавством обов'язки, зокрема ч.2
ст. 195 КАС України, відповідно до якої,
суд апеляційної інстанції може
дослідити нові докази, які не
досліджувалися у суді першої
інстанції, з власної ініціативи або за
клопотанням осіб, які беруть участь у
справі, якщо визнає обґрунтованим
ненадання їх до суду першої інстанції
або необґрунтованим відхилення їх
судом першої інстанції. при розгляді
справи в суді апеляційної інстанції та
ч.3 відповідно до якої суд апеляційної
інстанції може встановити нові
обставини, якщо вони не
встановлювалися судом першої
інстанції у зв'язку із неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Аналізуючи судове рішення апеляційної
інстанції, судова колегія зазначає, що
єдиним висновком суду апеляційної
інстанції за результатами
апеляційного перегляду рішення суду
першої інстанції, викладеним в
постанові від 07.02.2012 року є те, що він не
зрозумів на підставі чого районний суд
зробив висновок що запитувані
документи не стосуються особисто
позивача. Також констатував те, що
ніякі документи в судовому засіданні у
суді першої інстанції не
досліджувались.

Вказане рішення суду апеляційної
інстанції не узгоджуються із
роз'ясненнями викладеними у п. 13
Постанови № 7 Пленуму Вищого
адміністративного суду України «Про
судове рішення в адміністративній
справі» від 20 травня 2013 року відповідно
до якого у разі залишення апеляційної
скарги без задоволення в ухвалі
зазначається, якими обставинами чи
нормами права спростовуються доводи,
які містяться у скарзі.

Крім того, аналізуючи порушення
апеляційним судом норм процесуального
права при розгляді апеляційної скарги
судова колегія вважає за необхідним
також звернутися до практики
Європейського суду з прав людини та
зокрема, рішення у справі «Серявін та
інші проти України» від 10 лютого 2010
року, заява 4909/04 відповідно до п.58 якого
суд повторює, що згідно з його
усталеною практикою, яка відображає
принцип, пов'язаний з належним
здійсненням правосуддя, у рішеннях
судів та інших органів з вирішення
спорів мають бути належним чином
зазначені підстави, на яких вони
ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6
Конвенції зобов'язує суди
обґрунтовувати свої рішення, його не
можна тлумачити як такий, що вимагає
детальної відповіді на кожен аргумент.
Міра, до якої суд має виконати обов'язок
щодо обґрунтування рішення, може бути
різною в залежності від характеру
рішення (див. рішення у справі "Руїс
Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994
року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча
національний суд має певну свободу
розсуду щодо вибору аргументів у тій чи
іншій справі та прийняття доказів на
підтвердження позицій сторін, орган
влади зобов'язаний виправдати свої дії,
навівши обґрунтування своїх рішень
(див. рішення у справі "Суомінен проти
Фінляндії", N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003
року). Ще одне призначення
обґрунтованого рішення полягає в тому,
щоб продемонструвати сторонам, що вони
були почуті. Крім того, вмотивоване
рішення дає стороні можливість
оскаржити його та отримати його
перегляд вищестоящою інстанцією. Лише
за умови винесення обґрунтованого
рішення може забезпечуватись
публічний контроль здійснення
правосуддя (див. рішення у справі
"Гірвісаарі проти Фінляндії", N 49684/99, п.
30, від 27 вересня 2001 року).

При цьому слід зазначити, що посилання
відповідача на порушення судами
предметної підсудності є
необґрунтованим, оскільки П'ятихатське
районне управління юстиції
Дніпропетровської області є місцевим
органом виконавчої влади, спори з яким
можуть розглядатися і вирішуватися
місцевим загальним судом, як
адміністративним судом, відповідно до
ч.3 ст. 18 КАС України.

Проте, суд касаційної інстанції вважає
за необхідне зазначити, що під час
касаційного провадження встановлені
порушення норм матеріального і
процесуального права, допущені судом
апеляційної інстанції, що призвело до
ухвалення незаконного судового
рішення, на які не було посилання в
касаційній скарзі.

За приписами ч.2 ст. 227 КАС України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 227, 231 КАС
України, -

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу Начальника
П'ятихатського районного управління
юстиції Дніпропетровської області
задовольнити частково.

Постанову постанову
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 07 лютого 2012
року скасувати, а справу направити на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
оскарженню не підлягає.

Судді О.Ф.
Ситников

Т.Ф. Весельська

В.В. Малинін