Справа № 806/97/14
Суддя: Чернова Ганна Валеріївна
Дата ухвалення: 2014-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2014 року
Житомир справа № 806/97/14

час прийняття: 10 год. 50 хв.
категорія 8.3.1

Житомирський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Чернової Г.В.,

за участі секретаря Халімонук
С.С., Петровської М.В.,

представника позивача Полохіної
Т.М.,

представника відповідача
Мезенцева О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Корал" Довбиський
фарфоровий завод" до
Новоград-Волинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
26.12.2013 р. №,

встановив:

Позивач звернувся до суду із вказаним
позовом, в якому просить визнати
протиправним та скасувати податкове
повідомлення-рішення
Новоград-Волинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області від 26.12.2013 р.
№ про збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на прибуток на
загальну суму 147740 грн, де 118192 грн -
основний платіж, 29548 грн - штрафна
санкція.

В обгрунтування позовних вимог
посилається на те, що вказане рішення
було прийнято на підставі акту
Новоград-Волинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області від 10.12.2013 року №
1039/22-00/30825081 про результати позапланової
виїзної документальної перевірки ТОВ
"Корал" Довбиський фарфоровий завод". В
даному акті, зокрема, були досліджені
взаємовідносини позивача та його
контрагента ПрАТ "Страхова компанія
"Прогрес-Фонд" та встановлено порушення
вимог пп.5.2.1, 5.2.5, 5.3.9, 5.4.6 Закону України
"Про оподаткування прибутку
підприємств" та пп.138.1, 138.2, 140.1.6
Податкового Кодексу України - завищено
склад витрат в результаті віднесення
до витрат підприємства послуг по
генеральному договору страхування
фінансових ризиків, таких що не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами та не пов'язані
з господарською діяльністю
підприємства. Однак позивач вказує, що
вказані висновки не відповідають
дійсності, оскільки договори
страхування були укладені для
убезпечення виробленої керамічної
продукції від ймовірних ризиків, яка
поставляється відповідно до укладених
контрактів, та безпосередньо пов'язані
з господарською діяльністю. Реальність
укладення та виконання вказаних
договорів підтверджується
відповідними документами: договорами,
актами виконаних робіт, банківськими
виписками, заявами-підтвердженнями на
добровільне страхування фінансових
ризиків, контрактами. Отже, на думку
позивача, страхування фінансових
ризиків товариством було здійснено
правомірно та в межах господарської
діяльності, а відтак рішення від 26.12.2013
р. № про збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
прибуток на загальну суму 147740 грн є
незаконним та підлягає скасуванню.

В судовому засіданні представник
позивача підтримала позов з підстав,
зазначених у ньому та просила його
задовільнити.

Представник відповідача просив
відмовити у задоволення позову з
підстав, зазначених у запереченні та
додатково пояснив, що оспорюване
рішення є правомірним, оскільки при
проведенні позапланової виїзної
документальної перевірки ТОВ "Корал"
Довбиський фарфоровий завод" актом
встановлено, що фінасових ризиків для
позивача не було, оскільки укладені
контракти з його контрагентами
передбачають 100% попередню оплату
товару; укладення договорів
страхування не відповідає розумній
діловій меті та відсутні первинні
документи на підтвердження проведених
страхових операцій. Крім того,
проведеною перевіркою діяльності ПрАТ
"Страхова компанія "Прогрес-Фонд" було
з'ясовано, що його діяльність була
спрямована на отримання незаконної
податкової вигоди його контрагентами,
в тому числі і ТОВ "Корал" Довбиський
фарфоровий завод".

Вислухавши пояснення представників
сторін, дослідивши письмові докази по
справі, суд приходить до висновку, що
позов слід задовільнити з наступних
підстав.

Згідно із ст.61 ПК України податковий
контроль - система заходів, що
вживаються контролюючими органами з
метою контролю правильності
нарахування, повноти і своєчасності
сплати податків і зборів, а також
дотримання законодавства з питань
регулювання обігу готівки, проведення
розрахункових та касових операцій,
патентування, ліцензування та іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на контролюючі органи.
Податковий контроль здійснюється
органами, зазначеними у ст.41 цього
Кодексу, в межах їх повноважень,
встановлених цим Кодексом.

Статтею 62 ПК України встановлено, що
податковий контроль здійснюється
шляхом ведення обліку платників
податків; інформаційно-аналітичного
забезпечення діяльності контролюючих
органів; перевірок та звірок
відповідно до вимог цього Кодексу, а
також перевірок щодо дотримання
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на контролюючі органи,
у порядку, встановленому законами
України, що регулюють відповідну сферу
правовідносин.

Судом встановлено, що за результатами
виїзної позапланової документальної
перевірки з питань дотримання вимог
податкового законодавства позивача по
взаємовідносинах з ФОП ОСОБА_4 та ПрАТ
"Страхова компанія "Прогрес-Фонд" за
період з 01.07.2010 року по 31.12.2012 року,
складено акт перевірки від 10.12.2013 року
№ 1039/22-00/30825081, висновком якого
встановлено порушення пп.5.2.1 п. 5.2,
пп.5.3.9 п.5.3, пп. 5.4.6 п.5.4 Закону України
"Про оподаткування прибутку
підприємств" та пп.138.1, 138.2 ст.138, п.140.1.6
ст.140 Податкового Кодексу України,
внаслідок чого занижено податок на
прибуток на загальну суму 158192грн. в
тому числі : за 3квартал 2010року в сумі
40000грн., за 1 квартал 2011 року на 68801 грн,
за 1 квартал 2012 року на 32591 грн, за 2
квартал 2012 року на 16800 грн. (а.с. 15-45).

На підставі акту перевірки податковим
органом прийнято податкове
повідомлення - рішення від 26.12.2013 року
№ , яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
прибуток у розмірі 118 192 грн. та
застосовано штрафну санкцію в сумі 29548
грн (а.с.46).

В судовому засіданні встановлено та
підтверджено розрахунком податкового
зобов"язання та фінансових санкцій по
ТОВ "Корал" Довбиський фарфоровий
завод" що оскаржуваним податковим
повідомленням рішенням позивачу
збільшено суму грошового зобов"язання
з податку на прибуток на загальну суму
147740грн. ( 118192грн. основний платіж,
29548грн. штрафна (фінансова санкція) по
взаємовідносинах з ПраТ "Страхова
компанія "Прогрес-Фонд" за період 1
квартал 2011року та 1-2 квартал 2012 року.

З урахуванням вимог ст. 102 Податкового
кодексу України податковий орган
самостійно визначив суму грошових
зобов"язань платника податків не
пізніше закінчення 1095днів, а тому сума
податку за 3 квартал 2010року - 40000грн. та
фінансова санкція - 10000грн. не були
внесені в оскаржуване рішення.

Так, в акті перевірки, податковий орган
перевіривши взаємовідносини з
контрагентом позивача - ПрАТ "Страхова
компанія "Прогрес-Фонд" в частині
проведених операцій зі страхування
зазначив наступні порушення, допущені
ТОВ "Корал" Довбиський фарфоровий
завод", а саме: умови та виконання
досліджених укладених позивачем
експортних контрактів № 804/40699524/00614 від
10.02.2006 року з ЗАТ "Корал" м.Калуга, Росія;
№ 24 від 15.03.2010 року з ПП ОСОБА_5 ,
м.Ростов-на-Дону, Росія; № 30 від 20.02.2012 з
ООО "Olgus-Grant" Молдова - не підтверджують
наявність (імовірність настання)
фінансових ризиків щодо невиконання
контрагентами Страхувальника
зобов'язань по договорах. Крім того,
позивачем в ціну реалізовуваного
товару не включено витрати щодо
страхування фінансових ризиків, при
проведенні перевірки не надано
підтверджуючих документів, які б
визначали ступінь страхового ризику
та інших первинних документів, які б
підтверджували реальність здійснення
операцій зі страхування та їх зв'язок
із господарською діяльністю
товариства; договора страхування та
акти виконаних робіт не відповідають
вимогам чинного законодавства та
встановлено необгрунтованість
страхових витрат позивача для
досягнення економічного ефекту від
господарської діяльності.

Суд не може погодитись із вказаними
висновками податкового органу,
враховуючи наступне.

Відповідно до пп.133.1.1 ст. 133 Податкового
Кодексу України (далі - ПКУ), платниками
податку на прибуток з числа резидентів
є: суб'єкти господарювання - юридичні
особи, які провадять господарську
діяльність як на території України, так
і за її межами.

Відповідно до пп.134.1.1 ст.134 ПКУ об'єктом
оподаткування є: прибуток із джерелом
походження з України та за її межами,
який визначається шляхом зменшення
суми доходів звітного періоду,
визначених згідно зі статтями 135 - 137
цього Кодексу, на собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та суму інших витрат
звітного податкового періоду,
визначених згідно зі статтями 138 - 143
цього Кодексу, з урахуванням правил,
встановлених статтею 152 цього Кодексу;

Згідно пп. 138.1 ст.138 ПКУ, витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із:

-витрат операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті:

-інших витрат, визначених згідно з
пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу;

-крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Відповідно до пп.140.1.6 п.140.1 ст.140 ПКУ, при
визначенні об'єкта оподаткування
враховуються такі витрати подвійного
призначення:

- будь-які витрати із страхування
ризиків загибелі врожаю,
транспортування продукції платника
податку; цивільної відповідальності,
пов'язаної з експлуатацією
транспортних засобів, що перебувають у
складі основних засобів платника
податку; будь-які витрати із
страхування ризиків, пов'язаних із
виробництвом національних фільмів (у
розмірі не більше 10 відсотків вартості
виробництва національного фільму);
екологічної та ядерної шкоди, що може
бути завдана платником податку іншим
особам; майна платника податку; об'єкта
фінансового лізингу, а також
оперативного лізингу, концесії
державного чи комунального майна за
умови, якщо це передбачено договором;
фінансових, кредитних та інших ризиків
платника податку, пов'язаних із
провадженням ним господарської
діяльності, в межах звичайної ціни
страхового тарифу відповідного виду
страхування, що діє на момент укладення
такого страхового договору, за
винятком страхування життя, здоров'я
або інших ризиків, пов'язаних з
діяльністю фізичних осіб, що
перебувають у трудових відносинах з
платником податку, обов'язковість
якого не передбачена законодавством,
або будь-яких витрат із страхування
сторонніх фізичних чи юридичних осіб.

Згідно з підпунктом 139.1.9. пункту 139.1.
статті 139 ПК України не включаються до
складу витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Положеннями п. 44.1 ст. 44 ПК України
визначено, що для цілей оподаткування
платники податків зобов'язані вести
облік доходів, витрат та інших
показників, пов'язаних з визначенням
об'єктів оподаткування та/або
податкових зобов'язань, на підставі
первинних документів, регістрів
бухгалтерського обліку, фінансової
звітності, інших документів, пов'язаних
з обчисленням і сплатою податків і
зборів, ведення яких передбачено
законодавством.

Водночас, ст. 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Таким чином, проаналізувавши
вищезазначені норми Кодексу, можна
зробити висновок про те, що не
включаються до об'єкту оподаткування
на прибуток витрати із страхування
ризиків транспортування продукції,
підтверджені належними первинними
документами та пов'язані із
господарською діяльністю суб'єкта
господарювання.

Досліджуючи такий зв'язок та
правомірність невключення позивачем
до об'єкта оподаткування витрат із
страхування ризиків транспортування
продукції, судом встановлено наступне.

Відповідно до довідки з ЄДРПОУ (а.с. 48)
основним видом діяльності ТОВ "Корал"
Довбиський фарфоровий завод" є
виробництво господарських і
декоративних керамічних виробів,
неспеціалізована оптова торгівля, інші
види роздрібної торгівлі в
неспеціалізованих магазинах.

На реалізацію своєї діяльності ТОВ
"Корал" Довбиський фарфоровий завод"
уклало наступні контракти на поставку
виробів із кераміки які діяли в період
з 1кв.2011 року по 2 кв.2012 року включно:

- № 804/40699524/00614 від 10.02.2006 року з ЗАТ
"Корал" м.Калуга, Росія та додаткову
угоду до даного контракту № 14 від 05.10.2012
року, яким встановлено строк дії
контракту до 31.12.2015 року (а.с.128-132,133).

- № 19 від 01.07.2009 року з ПП ОСОБА_6,
м.Ульяновськ, Росія, яким встановлено
строк дії контракту до 31.12.2012 року
(а.с.135-137).

- № 30 від 20.02.2012 року з ООО "Olgus-Grant"
Молдова, яким встановлено строк дії
контракту до 31.12.2012 року (а.с.138-139).

На забезпечення належного виконання
вказаних контрактів ТОВ "Корал"
Довбиський фарфоровий завод" з ПрАТ
"Страхова компанія "Прогрес-Фонд" було
укладено генеральний договір
добровільного страхування фінансових
ризиків № 0715/01-317 від 15.07.2010 року (а.с.90-95),
строк якого продовжено відповідно до
додаткової угоди № 1 від 01.12.2010 року до
31.12.2011 року (а.с.96) та генеральний
договір добровільного страхування
фінансових ризиків № 0201/09-317 від 01.02.2012
року (а.с.97-101). Згідно пункту 2.1. вказаних
договорів, страховим випадком за цим
договором страхування є збитки
Страхувальника внаслідок невиконання
(неналежного) виконання контрагентами
Страхувальника зобов'язань по
договорам (контрактам, угодам),
укладеним між страхувальником і
контрагентами, які зазначаються в
заявах-підтвердженнях на добровільне
страхування фінансових ризиків і копії
яких є невід'ємними частинами цих
заяв-підтверджень на добровільне
страхування фінансових ризиків. Також
умовами пунктів 4.1, 4.2 даних договорів
встановлений порядок розрахунків
сторін та страховий тариф для позивача,
який підлягає сплаті на користь
Страховика, в розмірі 12% від страхової
суми, вказаної в Заяві-підтвердженні на
добровільне страхування фінансових
ризиків.

Як слідує із умов вказаних договорів,
вони були укладені саме з метою
страхування ризиків транспортування
продукції.

Відповідно до ст.ст. 1, 6 Закону України
"Про страхування" від 07.03.1996 року №
85/96-ВР, страхування - це вид
цивільно-правових відносин щодо
захисту майнових інтересів фізичних
осіб та юридичних осіб у разі настання
певних подій (страхових випадків),
визначених договором страхування або
чинним законодавством, за рахунок
грошових фондів, що формуються шляхом
сплати фізичними особами та юридичними
особами страхових платежів (страхових
внесків, страхових премій) та доходів
від розміщення коштів цих фондів.
Добровільне страхування - це
страхування, яке здійснюється на
основі договору між страхувальником і
страховиком. Загальні умови і порядок
здійснення добровільного страхування
визначаються правилами страхування, що
встановлюються страховиком самостійно
відповідно до вимог цього Закону.
Конкретні умови страхування
визначаються при укладенні договору
страхування відповідно до
законодавства.

Згідно статтей 8,10 Закону, страховий
ризик - певна подія, на випадок якої
проводиться страхування і яка має
ознаки ймовірності та випадковості
настання. Страховий випадок - подія,
передбачена договором страхування або
законодавством, яка відбулася і з
настанням якої виникає обов'язок
страховика здійснити виплату
страхової суми (страхового
відшкодування) страхувальнику,
застрахованій або іншій третій особі.
Страховий тариф - ставка страхового
внеску з одиниці страхової суми за
визначений період страхування.

Відповідно до ст. 16 Закону, договір
страхування - це письмова угода між
страхувальником і страховиком, згідно
з якою страховик бере на себе
зобов'язання у разі настання
страхового випадку здійснити страхову
виплату страхувальнику або іншій
особі, визначеній у договорі
страхування страхувальником, на
користь якої укладено договір
страхування (подати допомогу, виконати
послугу тощо), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі у визначені строки та
виконувати інші умови договору.
Договір страхування повинен містити:
назву документа; назву та адресу
страховика; прізвище, ім'я, по батькові
або назву страхувальника та
застрахованої особи, їх адреси та дати
народження; прізвище, ім'я, по батькові,
дату народження або назву
вигодонабувача та його адресу;
зазначення предмета договору
страхування;розмір страхової суми за
договором страхування іншим, ніж
договір страхування життя; розмір
страхової суми та (або) розміри
страхових виплат за договором
страхування життя; перелік страхових
випадків; розміри страхових внесків
(платежів, премій) і строки їх сплати;
страховий тариф (страховий тариф не
визначається для страхових випадків,
для яких не встановлюється страхова
сума); строк дії договору; порядок зміни
і припинення дії договору; умови
здійснення страхової виплати; причини
відмови у страховій виплаті; права та
обов'язки сторін і відповідальність за
невиконання або неналежне виконання
умов договору; інші умови за згодою
сторін; підписи сторін.

Отже, при дослідженні вказаних
договорів добровільного страхування
від 31.12.2011 року та від 01.02.2012 року, судом
встановлено, що вони містять всі
необхідні умови відповідно до закону,
що спростовує доводи відповідача в
частині невідповідності вказаних
документів вимогам чинного
законодавства.

Виконання даних договорів та сплата
відповідних сум страхових тарифів на
користь ПрАТ "Страхова компанія
"Прогрес-Фонд" підтверджується
наступними документами, зокрема:

-в період за 1 квартал 2011 року витрати по
генеральному договору страхування
становили 275204 грн відповідно до:
платіжних доручень № 403 від 06.04.2011 року
(а.с.58), № 470 від 28.04.2011 року (а.с.59),
виписок банку від 04.05.2011 року (а.с.60) ;
заяв-підтверджень на добровільне
страхування фінансових ризиків згідно
генерального договору добровільного
страхування фінансових ризиків №
0715/01-317 від 15.07.2010 року (а.с.65-73); актів
виконаних робіт №№ 07, 08, 09 по
генеральному договору добровільного
страхування фінансових ризиків №
0715/01-317 від 15.07.2010 року (а.с.83-85).

-в період за 1 квартал 2012 року витрати по
генеральному договору страхування
становили 155195 грн відповідно до:
платіжних доручень № 692 від 17.02.2012 року
(а.с.61), № 822 від 14.03.2012 року (а.с.62), №1054
від 13.04.2012 року (а.с.63) ;
заяв-підтверджень на добровільне
страхування фінансових ризиків згідно
генерального договору добровільного
страхування фінансових ризиків №
0201/09-317 від 01.02.2012 року (а.с.74-78); акта
виконаних робіт №1 по генеральному
договору добровільного страхування
фінансових ризиків № 0201/09-317 від 01.02.2012
року (а.с.86).

-в період за 2 квартал 2012 року витрати по
генеральному договору страхування
становили 80000 грн відповідно до:
платіжного доручення № 1070 від 18.04.2012
року (а.с.64); заяви-підтвердження на
добровільне страхування фінансових
ризиків згідно генерального договору
добровільного страхування фінансових
ризиків № 0201/09-317 від 01.02.2012 року (а.с.79);
акта виконаних робіт №3 по
генеральному договору добровільного
страхування фінансових ризиків №
0201/09-317 від 01.02.2012 року (а.с.87).

Під час розгляду справи було
встановлено, що всі первинні документи,
які були надані перевіряючим під час
перевірки відповідали вимогам Закону
України " Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні".

Крім того слід зазначити, що відповідно
до роз'яснень наданих Вищим
адміністративним судом України сама
собою наявність або відсутність
окремих документів, а так само помилки
у їх оформленні не є підставою для
висновків про відсутність
господарської операції, якщо з інших
даних вбачається, що фактичний рух
активів або зміни у власному капіталі
чи зобов'язаннях платника податків у
зв'язку з його господарською
діяльністю мали місце (інформаційний
лист від 01.11.2011 року № 1936/11/13-11).

Отже, підсумовуючи вищевикладене,
позивачем було надано документи на
підтвердження своєї діяльності із
страхування фінансових ризиків, які
відповідають вимогам чинного
законодавства та безпосередньо
пов'язані із його господарською
діяльністю та доводять безсумнівну
реальність проведених операцій з
добровільного страхування.

Крім того, нормою п.п.41.1.1. п.41.1. ст.41 ПК
України визначено сферу реалізації
функцій податкового органу і
зазначено, що контролюючими органами є
органи доходів і зборів - центральний
орган виконавчої влади, що забезпечує
формування єдиної державної
податкової, державної митної політики
в частині адміністрування податків і
зборів, митних платежів та реалізує
державну податкову, державну митну
політику, забезпечує формування та
реалізацію державної політики з
адміністрування єдиного внеску,
забезпечує формування та реалізацію
державної політики у сфері боротьби з
правопорушеннями при застосуванні
податкового та митного законодавства,
а також законодавства з питань сплати
єдиного внеску (далі - центральний
орган виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
податкову і митну політику), його
територіальні органи.

Враховуючи вказану норму, до
повноважень податкового органу
належить лише контроль за дотриманням
суб'єктом господарювання податкового
законодавства, тоді як оцінка
ефективності діяльності платника,
оцінка можливості настання фінансових
ризиків перебуває поза межами
компетенції органів податкової служби.
Відтак обгрунтованість витрат
платника, які зменшують у цілях
оподаткування отримані ним доходи , не
може оцінюватись з точки зору їх
доцільності та раціональності для
досягнення економічного результату.

Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Вищого адміністративного
суду України від 12.07.2012року № К/9991/22856/12.

Щодо посилання в акті перевірки на
порушення, які допущені контрагентом
позивача ПрАТ "Страхова компанія
"Прогрес-Фонд", на які посилається
контролюючий орган в акті перевірки
від 19.07.13 року № 445/2250/30303336 "Про
результати планової виїзної перевірки
ПрАТ "Страхова компанія "Прогрес-Фонд",
слід зазначити, що вони не можуть
слугувати належним доказом для
висновків щодо страхування фінансових
ризиків позивачем з метою мінімізації
податкових зобов'язань, оскільки
ймовірні порушення, допущені одним
платником податків у відображенні в
податковому обліку певної
господарської операції, за загальним
правилом не впливають на права та
обов'язки іншого платника податків, а
відтак й не підтверджують
правомірність донарахування позивачу
грошових зобов'язань з податку на
прибуток, оскільки ведення податкового
обліку покладено на кожного окремого
платника податку. При цьому такий
платник несе самостійну
відповідальність за порушення правил
ведення податкового обліку. Зазначена
відповідальність стосується кожного
окремого платника податку і не може
автоматично поширюватися на третіх
осіб, у тому числі на його контрагентів.

Відповідно до частин 1, 2 статті 71 КАС
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам відповідач
як суб'єкт владних повноважень не надав
суду достатніх беззаперечних доказів в
обґрунтування обставин, на яких
ґрунтуються його заперечення, і не
довів правомірності прийнятого
податкового повідомлення-рішення.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що позивачем правомірно
невключено витрати із страхування
транспортування продукції до суми
податку на прибуток, а отже податкове
повідомлення-рішення є протиправним та
підлягає скасуванню, а позов -
задоволенню.

Керуючись статтями 158-163,257 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

постановив:

Адміністративний позов задовільнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Новоград-Волинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області від 26.12.2013року №
.

Постанова набирає законної сили у
строк та у порядку, що визначені
статтею 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, і може бути
оскаржена до Житомирського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції у порядку,
визначеному статтею 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України, шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Г.В. Чернова

Повний текст постанови виготовлено: 24
березня 2014 р.