Справа № 450/3228/13-а
Суддя: Данилів Є. О.
Дата ухвалення: 2014-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 450/3228/13-а Провадження №
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2014 року Пустомитівський
районний суд Львівської області у
складі:

головуючого - судді - Данилів Є.О.

при секретарі - Ориняк Н.М.

з участю: представника позивача ОСОБА_1-
ОСОБА_2, представника відповідача
Львівської митниці Міндоходів -
Писаревич О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Пустомити
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Львівської митниці
Міндоходів про скасування постанови у
справі про порушення митних правил №
2247/20900/13 від 30.08. 2013 року,-

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до Пустомитівського
районного суду Львівській області з
адміністративним позовом про визнання
неправомірними дій посадових осіб
Львівської митниці Міністерства
доходів і зборів України щодо
складання протоколу про порушення
митних правил № 2247/20900/13 від 16.08.2013 року
в порядку ч.2 ст.469 Митного кодексу
України та визнання неправомірною і
скасування постанови у справі про
порушення митних правил № 2247/20900 від
30.08.2013 року, згідно якої його було
притягнуто до адміністративної
відповідальності за ч.2 ст.469 Митного
кодексу України, а також про закриття
справи.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав та
зазначив, що його довіритель не згідний
зі складанням стосовно нього протоколу
про порушення митних правил № 2247/20900/13
від 16.08.2013 року та з постановою у справі
про порушення митних правил № 2247/20900/13
від 30.08.13 року, оскільки відповідачем не
було враховано всіх обставин справи та
норми чинного законодавства України в
тому числі норми міжнародних
договорів, які спростовують факт
порушення митних правил - ч.4 ст.380
Митного кодексу України,
відповідальність за яке передбачена
вимогами ч. 2 ст.469 Митного кодексу
України. Позивач зазначив, що
користувався транспортним засобом
марки "Аudi A6", 1996 р. в., кузов № НОМЕР_1 р.н.
НОМЕР_2 на підставі свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу серії
НОМЕР_3 посвідчення водія на керування
транспортним засобом та договору на
право керування цим транспортним
засобом, укладеним між ним та
громадянином Литовської республіки
ОСОБА_6 у відповідальності до вимог
норм законодавства України та норм
міжнародних договорів. Позивач вважає,
що за недотримання ч.4 ст. 380 Митного
кодексу України, яка тягне за собою
відповідальність за ч.2 ст.469 Митного
кодексу України, він не може бути
притягнутим, так як він не є суб'єктом
адміністративного правопорушення -
тобто особою, яка винна у його вчиненні,
оскільки відповідно до вимог ч.4 ст.380
Митного кодексу України заборона щодо
відчуження тимчасового ввезеного
транспортного засобу чи його передачі
у володіння, користування або
розпорядження іншим особам,
поширюється лише на особу, яка ввезла
транспортний засіб в Україну. Тому
позивач вважає, що він не порушував
митні правила та не може нести
відповідальність, передбачену ч.2 ст.469
Митного кодексу України. Вважає, що
спірні правовідносини в частині
користування тимчасово ввезеними
транспортними засобами, крім
національного законодавства,
регулюються міжнародним договором, а
саме: Конвенцією про тимчасове
ввезення, до якої приєднана Україна на
підставі Закону України "Про
приєднання України до Конвенції про
тимчасове ввезення". Виходячи із абзацу
б ст.7 Додатку С Конвенції про тимчасове
ввезення на підставі дозволу
користувача права на тимчасове
ввезення його транспортним засобом
приватного використання може
використовувати третя особа та кожна
Договірна Сторона може дозволити таке
користування особам, які постійно
проживають на її території. У зв'язку з
тим, що між власником автомобіля ОСОБА_6
та позивачем було укладена на
території Литовської республіки
договір про користування транспортним
засобом марки "Аudi A6", 1996 р. в., кузов №
НОМЕР_1 р.н. НОМЕР_2 як в Литовській
республіці так і за її межами,
завірений уповноваженим органом
Литовської республіки - нотаріусом 1-го
нотаріального бюро Пренайского района,
- позивач вважає, що необхідно
враховувати міжнародний договір, яким
визначається, в залежності від
обставин, застосування до цих відносин
законодавства відповідної країни,
зокрема договору між Україною і
Литовською Республікою про правову
допомогу та правові відносини у
цивільних, сімейних і кримінальних
справах, ратифікований Постановою ВР N
3737-XII від 17.12.93 року. Відповідно до вимог
ст.31 договору між Україною та
Литовською республікою право
користування транспортним засобом, яке
виникло на підставі договору від 04.06.2012
року повинне регулюватись на території
України законодавством Литовської
республіки та не можуть бути обмежене
вимогами ст. 380 Митного кодексу України,
які їх припиняють, оскільки відповідно
до вимог ст. 19 Закону України «Про
міжнародні договори», ст. 3 Закону
України «Про міжнародне приватне
право» міжнародні договори мають
перевагу в застосуванні по відношенню
до вимог національного законодавства.
Посилаючись на вищезазначені
обставини представник позивача
просить суд адміністративний позов
задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги заперечив
зазначивши про те, що транспортний
засіб марки "Аudi A6", 1996 р. в., кузов №
НОМЕР_1 р.н. НОМЕР_2 був ввезений на митну
територію України громадянином
Литовської республіки ОСОБА_6 30.07.2013
року через митний пост "Доманове"
Ягодинської митниці Міністерства
доходів і зборів України в режимі
«тимчасове ввезення». На підставі ч.4
ст.380 Митного кодексу України тимчасово
ввезені транспортні засоби особистого
користування можуть використовуватися
на митній території України виключно
тими громадянами, які ввезли їх в
Україну, для їх особистих потреб, не
можуть використовуватися для цілей
підприємницької діяльності в Україні,
бути розкомплектовані, а також
відчужені чи передані у володіння,
користування або розпорядження іншим
особам. Відповідач вважає, що позивач
неправомірно користувався вище
зазначеним транспортним засобом, який
перебував під митним контролем, так як
ним мав право користуватись виключно
громадянин ОСОБА_6, тобто особа, яка
ввозила даний транспортний засіб на
митну територію України. З приводу
отримання відповідного дозволу
громадянин Литовської республіки
ОСОБА_6 не звертався до відповідача
встановленому законодавством порядку.
Відповідач зазначив, що посилання
позивача на норми міжнародних
договорів є безпідставними, і тому він
вважає, що в діях позивача наявний
склад порушення митних правил,
відповідальність за яке передбачена ч.2
ст.469 Митного кодексу України. Отже дії
відповідача щодо складення протоколу
про порушення митних правил за ч.2 ст.469
Митного кодексу України № 2247/20900/13 від
16.08.2013 року є правомірними, а також
постанова у справі про порушення
митних правил № 2247/20900/13 від 30.08.2013 року
є такою, що не підлягає до скасування.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи та
оцінивши зібрані докази у їх
сукупності, суд приходить до висновку
про необхідність часткового
задоволення адміністративного позову
керуючись наступним.

Під час розгляду справи по суті
заявлених вимог судом було
встановлено, що 16.08.13 року ОСОБА_1
керуючи транспортним засобом
(автомобілем) марки "Аudi A6", 1996 р. в., кузов
№ НОМЕР_1 р.н. НОМЕР_2 (країна реєстрації
автомобіля - Литовська республіка) в м.
Львові по проспекті Свободи, 12 був
зупинений працівниками ІДПС ДПС ДАЇ у
Львівській області. При зупинці
транспортного засобу позивачем було
пред'явлено свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу серії НОМЕР_3
посвідчення водія на керування
транспортним засобом та договір на
право керування цим транспортним
засобом. При цьому працівниками ІДПС
ДПС ДАЇ у Львівській області не
зафіксовано порушення зі сторони
позивача Правил дорожнього руху
України.

Головний інспектором
оперативно-аналітичного відділу УБК та
МП Львівської митниці Міністерства
доходів і зборів України Вюн Н.А. було
складено протокол про порушення митних
правил № 2247/20900/13 від 16.08.13 року за ч. 2
ст.469 Митного кодексу України, а також
цим протоколом на підставі ст.511
Митного кодексу України було тимчасово
вилучено транспортний засіб та
техпаспорт до нього.

В подальшому за результатом розгляду
справи про порушення митних правил
т.в.о. заступника начальника митниці -
начальник УБК та МП Скакун А.П. виніс
постанову у справі про порушення
митних правил № 2247/20900/13 від 30.08.13 року,
згідно якої ОСОБА_1 було визнано винним
у вчиненні порушенні митних правил,
передбаченого ч.2 ст.469 Митного кодексу
України та накладено на його
адміністративне стягнення у вигляді
штрафу у розмірі 8500.00 грн. Відносно
транспортного засобу та свідоцтво про
реєстрацію № НОМЕР_3 - прийнято рішення
про його повернення громадянину
Литовської республіки ОСОБА_6. З
оскаржуваної постанови вбачається, що
позивача було притягнуто до
відповідальності згідно ч.2 ст.469
Митного кодексу України за порушення
вимог ст. ч.4 ст.380 Митного кодексу
України.

Відповідно до вимог ч. 4 ст.380 Митного
кодексу України, - тимчасово ввезені
транспортні засоби особистого
користування можуть використовуватися
на митній території України виключно
тими громадянами, які ввезли їх в
Україну, для їх особистих потреб, не
можуть використовуватися для цілей
підприємницької діяльності в України,
бути розкомплектовані, а також
відчужені чи передані у володіння,
користування або розпорядження іншим
особам.

Відповідно до вимог ч.2 ст.469 Митного
кодексу України - зміна стану товарів,
митне оформлення яких не закінчено, або
товарів, що перебувають на тимчасовому
зберіганні під митним контролем на
складі тимчасового зберігання, на
складі організації - отримувача
гуманітарної допомоги або на митному
складі, користування та розпорядження
ними без дозволу органу доходів і
зборів, а так само невжиття
передбачених частиною четвертою
статті 204 цього Кодексу заходів щодо
товарів, строк тимчасового зберігання
яких під митним контролем на складі
тимчасового зберігання, на складі
організації - отримувача гуманітарної
допомоги або на митному складі
закінчився, -тягнуть за собою
накладення штрафу в розмірі п'ятисот
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян.

З аналізу ч.4 ст.380 Митного кодексу
України вбачається, що диспозиція
зазначеної статті стосовно відчуження
тимчасового ввезеного транспортного
засобу чи його передачу у володіння,
користування або розпорядження іншим
особам, що поширюється лише на особу,
яка ввезла транспортний засіб в
Україну. Судом було встановлено та не
заперечувалось відповідачем того, що
позивач не є особою, яка ввезла
зазначений транспортний засіб в
Україну. Відповідно ОСОБА_1 не є особою,
яка порушила вимоги ч. 4 ст. 380 Митного
кодексу України, відповідно він не
порушував митних правил та не може
нести відповідальність, передбачену ч.2
ст.469 Митного кодексу України.

З листа Державної митної служби
України № 20/2-11/09804 - ЕП від 03.09.2012 року
вбачається, що особа, яка керує
транспортним засобом, що був тимчасово
ввезений на митну територію України, з
дозволу власника такого транспортного
засобу, може відповідати тільки за ч. 1
ст. 126 КУпАП, якщо буде встановлено, що
вона здійснювала керування
транспортом без відповідних
документів на право керування
(посвідчення водія і реєстраційних
документів на цей транспортний засіб).
Як вбачається із матеріалів справи
ОСОБА_1 не порушував Правил дорожнього
руху України, а також не порушив норми
Митного кодексу України, а відтак в
його діях відсутній склад
адміністративного правопорушення.

Окрім цього, з метою повного,
всебічного дослідження всіх обставин
справи у їх сукупності суд оглянув
надані відповідачем матеріали справи
про порушення митних правил власником
транспортного засобу ОСОБА_6, згідно
яких вбачається, що останнього також
було притягнуто до адміністративної
відповідальності згідно ч.2 ст.469
Митного кодексу України за порушення
вимог ч. 4 ст. 380 Митного кодексу України.

Дослідивши всі обставини справи в їх
сукупності суд вважає, що у спірних
правовідносинах, окрім національного
законодавства України, необхідно
враховувати також і норми міжнародного
права (міжнародних договорів), дія яких
поширюється на території України та
які мають пріоритетне значення по
відношенню до національного
законодавства.

Так, статтею 1 Додатку Конвенції про
тимчасове ввезення, до якої приєднана
Україна на підставі Закону України "Про
приєднання України до Конвенції про
тимчасове ввезення"- c) "приватне
використання" означає: перевезення
особою виключно для особистих потреб,
за винятком будь-якого комерційного
використання;

Виходячи із вимог ст. 2 Конвенції про
тимчасове ввезення - користуються
правом на тимчасове ввезення
відповідно до статті 2 цієї Конвенції: a)
транспортні засоби комерційного чи
приватного використання.

Відповідно до абзацу б) ст.7 Додатку С
Конвенції про тимчасове ввезення -
транспортні засоби приватного
використання можуть використовуватись
третіми особами, які мають належний
дозвіл користувача права на тимчасове
ввезення. Кожна Договірна Сторона може
дозволити таке використання особою,
яка постійно проживає на її території,
зокрема якщо вона використовує його
від імені і згідно з інструкціями
користувача права на тимчасове
ввезення.

Таким чином, на підставі дозволу
користувача права на тимчасове
ввезення його транспортним засобом
приватного використання може
користуватися інша, а кожна Договірна
Сторона може дозволити таке
користування особам, які постійно
проживають на її території. З
матеріалів справи вбачається, що на час
складання відповідачем протоколу про
порушення митних правил відносно
позивача та винесення оскаржуваної
постанови у справі про порушення
митних правил діяв нотаріально
посвідчений договір від 04.06.2012 року між
власником автомобіля громадянином
Литовської Республіки ОСОБА_6 та
громадянином України ОСОБА_1, предметом
якого було користування транспортним
засобом марки "Аudi A6", 1996 р.в., кузов №
НОМЕР_1 р.н. НОМЕР_2 як в Литовській
республіці так і за її межами.
Зазначений договір був укладений до
перетину транспортним засобом
державного кордону України. Договір
був завірений нотаріусом 1-го
нотаріального бюро Пренайского района
Литовської республіки, що підтверджує
його відповідність вимогам
законодавства Литовської республіки.

Отже, суд приходить до висновку про те,
що ОСОБА_1 керував транспортним засобом
марки "Аudi A6", 1996 р.в., кузов № НОМЕР_1 р.н.
НОМЕР_2 на законних підставах, оскільки
такий нотаріально-посвідчений договір
є належним дозволом користувача права
на тимчасове ввезення у розумінні ч.4
ст. 380 Митного кодексу України.

Оскільки правовідносини виникли між
громадянином Литовської республіки та
громадянином України для їх
врегулювання щодо права розпоряджання
власником своїм транспортним засобом
приватного використання зокрема
користування ним третіми особами, слід
враховувати міжнародний договір, яким
визначається право застосування
законодавства відповідної країни,
зокрема Договором між Україною і
Литовською Республікою про правову
допомогу та правові відносини у
цивільних, сімейних і кримінальних
справах, який було ратифіковано
Постановою ВР N 3737-XII від 17.12.93 та на
даний час є чинним на території
України.

Відповідно до ч.ч.2 та 3 статті 31
зазначеного Договору між Україною та
Литовською республікою, - право
власності на транспортні засоби, які
підлягають внесенню в державні
реєстри, визначається законодавством
Договірної Сторони, на території якої
знаходиться орган, що реєстрував
транспортний засіб. Виникнення та
припинення права власності або іншого
речового права на майно визначається
законодавством Сторони, на території
якої майно знаходилось в момент, коли
мали місце дія або інші обставини, що
стали підставою виникнення чи
припинення такого права. Виникнення і
припинення права власності або іншого
речового права на майно, що є предметом
угоди, визначається законодавством
місця здійснення угоди, якщо інше не
передбачено угодою сторін.

Отже, зазначеним міжнародним договором
Україна та Литовська республіка
узгодили, що правовідносини в частині
регулювання права власності або іншого
речового права на майно громадян
Литовської республіки на території
України регулюються вимогами
законодавства Литовської республіки.
Таким чином, Україна виходячи із
наведених вище норм міжнародного права
у такому випадку надає дозвіл на
врегулювування питання щодо передачі
та користування транспортним засобом
третій особі, яка постійно проживає в
Україні.

Судом було встановлено, що договірні
відносини між громадянином Литовської
Республіки ОСОБА_6 та громадянином
України ОСОБА_1 щодо права користування
транспортни засобом виникли не на
території України, а до моменту в'їзду
транспортного засобу на територію
України. Виходячи із положень ст. 31
Договору між Україною та Литовською
республікою правовідносини, які
виникли на підставі
нотаріально-посвідченого договору від
04.06.2012 року, мають регулюються нормами
законодавства Литовської республіки, а
не лише національним законодавством,
оскільки право власності на цей
транспортний засіб було зареєстроване
державним органом Литовської
республіки; на момент укладення
договору, на підставі якого у позивача
виникло право користування таким
транспортним засобом, він знаходився
на території Литовської республіки;
місце здійснення угоди відбулося на
території Литовської республіки.

Статтею 41 Закону України "Про
міжнародне приватне право"
передбачено, що право власності та інші
речові права на рухоме майно, що за
правочином перебуває в дорозі,
визначаються правом держави, з якої це
майно відправлене, якщо інше не
встановлено за згодою сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Конституції
України, чинні міжнародні договори,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України, є частиною
національного законодавства України.

Згідно статті 19 Закону України "Про
міжнародні договори України", чинні
міжнародні договори України, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, є частиною
національного законодавства і
застосовуються у порядку,
передбаченому для норм національного
законодавства. Чкщо міжнародним
договором України, який набрав
чинності в установленому порядку,
встановлено інші правила, ніж ті, що
передбачені у відповідному акті
законодавства України, то
застосовуються правила міжнародного
договору.

Відповідно до вимог ч.ч.1 та 3 статті 1
Митного кодексу України -
законодавство України з питань
державної митної справи складається з
Конституції України, цього Кодексу,
інших законів України, що регулюють
питання, зазначені у статті 7 цього
Кодексу, з міжнародних договорів
України, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України, а також
з нормативно-правових актів, виданих на
основі та на виконання цього Кодексу та
інших законодавчих актів. Якщо
міжнародним договором України, згода
на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України, встановлено
інші правила, ніж ті, що передбачені цим
Кодексом та іншими законами України,
застосовуються правила міжнародного
договору України.

Отже, дослідивши всі обставини справи у
їх сукупності суд приходить до
висновку про те що, правовідносини щодо
користування транспортним засобом
марки "Аudi A6", 1996 р.в., кузов № НОМЕР_1 р.н.
НОМЕР_2 на митній території України, які
виникли на підставі
нотаріально-посвідченого договору від
04.06.2012 року між громадянином Литовської
республіки ОСОБА_6 та громадянином
України ОСОБА_1, були невірно
кваліфіковані відповідачем як
порушення митних правил, передбачених
статтями 380 та 469 Митного кодексу
України, оскільки останнім, при
прийнятті рішення про притягнення
позивача до відповідальності, не були
враховані норми міжнародного права,
які мають пріоритет застосування у
спірних правовідносинах перед нормами
чинного законодавства України

Враховуючи все вище зазначене суд
приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1
відсутні ознаки порушення митних
правил, а відтак відсутній склад
правопорушення за ч.2 ст.469 Митного
кодексу України, тому винесена
постанова у справі про порушення
митних правил № 2247/20900/13 від 30.08.2013 року
є неправомірною та такою, що підлягає
скасування.

Позовні вимоги про визнання дій
посадових осіб відповідача щодо
складення протоколу про порушення
митних правил неправомірними не
підлягає задоволенню, оскільки порядок
та спосіб складання протоколу
здійснювався відповідачем в межах
повноважень та у відповідності до
вимог Митного кодексу України та
Кодексу про адміністративне
правопорушення. Окрім цього, не
підлягає задоволенню вимога про
закриття справи, у зв'язку із тим, що
вона є взаємовиключною із позовною
вимогою про скасування постанови у
справі про порушення митних правил.

На підставі наведеного та керуючись ст.
9 Конституції України, ст.19 Закону
України "Про міжнародні договори
України", ст. 41 Закону України "Про
міжнародне приватне право", ст.31
міжнародного Договору між Україною і
Литовською Республікою про правову
допомогу та правові відносини у
цивільних, сімейних і кримінальних
справах, ст.ст. 1, 380, 469 Митного кодексу
України, ст.ст.8 -12, 17, 69-71, 94, 159-163, 167 КАС
України, суд -

п о с т а н о в и в :

позовні вимоги ОСОБА_1, - задовольнити
частково.

Визнати неправомірною та скасувати
постанову у справі про порушення
митних правил № 2247/20900/13 від 30.08.2013 року
про притягнення ОСОБА_1 до
відповідальності за ч.2 ст.469 Митного
кодексу України.

У визнанні неправомірними дій
посадових осіб Львівської митниці
Міндоходів щодо складання протоколу
про порушення митних правил № 2247/20900/13
від 16.08.2013 року відносно громадянина
ОСОБА_1 та закриття справи про
притягнення ОСОБА_1 до
відповідальності за ч.2 ст.469 Митного
кодексу України, - відмовити.

Стягнути з Львівської митниці
Міндоходів в користь ОСОБА_1 34, 41 грн.
понесених позивачем судових витрат.

Постанова остаточна та оскарженню не
підлягає.

СуддяЄ. О. Данилів