Справа № 303/2127/14-а
Суддя: Кость В. В.
Дата ухвалення: 2014-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

16 квітня 2014 року м.
Мукачево Справа
№303/2127/14

2а/303/89/14

Номер рядка стат. звіту-99

Мукачівський міськрайонний суд
Закарпатської області

в особі: головуючого - судді Кость В.В.

при секретарі Цульбі О.В.

За участю:

представника позивача - ОСОБА_1;

представника відповідача - Лялюшка
М.В.;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Мукачево
адміністративну справу

за позовом ОСОБА_3

до відповідача Управління Пенсійного
фонду України в м. Мукачевому та
Мукачівському районі

про визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

03 квітня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до Управління
Пенсійного фонду України в м.
Мукачевому та Мукачівському районі про
визнання дій відповідача щодо відмови
йому у призначенні пенсії на пільгових
умовах неправомірними та зобов'язання
відповідача призначити йому
дострокову пенсію за віком як батьку
дитини-інваліда, відповідно до абзацу 5
пункту 3 розділу XV «Прикінцеві
положення» Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV
(надалі - Закон № 1058-IV).

Також предмет позову місить вимого про
винесення судом окремою ухвали про
притягнення до відповідальності всіх
осіб, які причетні до даного
правопорушення.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що
позивач як батько інваліда здійснював
постійний догляд за ним. Досягнувши 55 -
го віку, він звернувся до відповідача
із заявою про призначення йому
дострокової пенсії на підставі пункту 3
Прикінцевих положень Закону №1058-IV.
Однак відповідач йому відмовив, з
посиланням на те, що його дружині
раніше вже була призначена пільгова
пенсія, і оскільки його дружина
використала своє право на призначення
пенсії до досягнення віку, то у нього як
батька, який виховав дитину-інваліда,
таке право є відсутнім.

Непогоджуючись з позицією суб'єкта
владних повноважень, позивач у позову
зазначає, що отримання його дружиною
пільгової пенсії не позбавляє його як
батька дитини-інваліда, яку він
виховав, права отримати дострокову
пенсію, оскільки таке обмеження не
передбачене законом. Крім того, позивач
вважає, що відповідач невірно трактує
зміст ст. 10 названого Закону, оскільки
наведені в ній норми не обмежують матір
дитини-інваліда делегувати батьку
дитини право на призначення та
отримання дострокової пенсії замість
себе.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримала в
повному обсязі, з підстав викладених у
позовній заяві.

Представник відповідача, у письмовому
запереченні від 10.04.2014 №3969/11 та в
судовому засіданні 16.04.2014, позовних
вимоги не визнав, з посиланням на те, що
на підставі ст. 10 Закону № 1058-IV позивач
не має права на отримання такого виду
пенсійного забезпечення, оскільки мати
інваліда з дитинства використала право
на призначення пенсії до досягнення
пенсійного віку, тому у батька -
підстави для призначення дострокової
пенсії є відсутніми. Наголосив також на
тому, що це єдина підстава для відмови
позивачу у призначенні спірного виду
пенсійного забезпечення.

Крім того, вважає, що позивач пропустив
строк для звернення до суду, оскільки
скористався можливістю досудового
врегулювання спору.

Заслухавши доводи та заперечення
учасників судового розгляду,
дослідивши матеріали справи суд
констатує наступне.

Не заперечується учасниками
судового процесу та підтверджується
матеріалами справи (а.с. 7-,18, 21-22) те, що
позивач є батьком ОСОБА_5 - інваліда
першої групи з дитинства (група «А»),
при цьому здійснював постійний догляд
за ним. ОСОБА_6 є дружиною позивача і
матір'ю дитини - інваліда. Позивач також
має необхідний стаж для отримання
спірного виду пенсійного забезпечення.

Позивач звернувся до відповідача з
заявою про призначення йому пенсії
відповідно до п. 3 Прикінцевих положень
Закону № 1058-IV.

Листами Управління Пенсійного Фонду
України в м. Мукачевому та
Мукачівського району від 03.02.2014 року та
від 19.02.2014 (а.с. 19-20) позивачу було
відмовлено у призначенні йому
дострокової пенсії за віком оскільки,
що дружина позивача ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, використала право на
призначення пенсії до досягнення
пенсійного віку (а.с.19, 20).

Інших підстав для відмови у
призначенні позивачу дострокової
пенсії як батьку дитини-інваліда
відповідач не зазначив.

Приймаючи до уваги вищевказані
фактичні обставини справи, суд
виходить з того, що така відмова
суб'єкта владних повноважень у
призначенні ОСОБА_3 пенсії, у порядку
передбаченому абзацом 5 пункту 3
розділу XV «Прикінцеві положення»
Закону № 1058-IV є неправомірною.

У відповідності з приписами частини
другої ст. 19 Конституції України органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

В свою чергу, завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ (ст. 2
Кодексу адміністративного судочинства
України).

Частиною першою ст. 6 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до адміністративного суду,
якщо вважає, що рішенням, дією чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень порушені її права, свободи
або інтереси.

Статтею 46 Конституції України
передбачено, що громадяни мають право
на соціальний захист, що включає право
на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Це право гарантується
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням за рахунок
страхових внесків громадян,
підприємств, установ і організацій, а
також бюджетних та інших джерел
соціального забезпечення; створенням
мережі державних, комунальних,
приватних закладів для догляду за
непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та
допомоги, що є основним джерелом
існування, мають забезпечувати рівень
життя, не нижчий від прожиткового
мінімуму, встановленого законом

Як вказав у своєму рішенні від 07.10.2009р.
Конституційний суд України (справа за
конституційним поданням Верховного
Суду України щодо відповідності
Конституції України (конституційності)
положень пункту 2 частини першої статті
49, другого речення статті 51 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»):
«право на соціальний захист віднесено
до основоположних прав і свобод. Це
право гарантується
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням за рахунок
страхових внесків громадян,
підприємств, установ і організацій, а
також бюджетних та інших джерел
(частина друга статті 46 Основного
Закону України) і забезпечується
частиною другою статті 22 Конституції
України, відповідно до якої
конституційні права і свободи
гарантуються і не можуть бути
скасовані.

Конституційне право на соціальний
захист включає і право громадян на
забезпечення їх у старості. Пенсія за
віком, за вислугу років та інші її види,
що призначаються у зв'язку з трудовою
діяльністю, заслужені попередньою
працею і є однією з форм соціального
захисту. Цим визначається зміст і
характер обов'язку держави стосовно
тих громадян, які набули право на
одержання пенсії».

В іншому своєму рішенні від
25.12.1997р. (справа за конституційним
зверненням громадян ОСОБА_7, ОСОБА_8 та
інших громадян щодо офіційного
тлумачення статей 55, 64, 124 Конституції
України) Конституційний Суд України
зазначив, що «частина перша статті 55
Конституції України містить загальну
норму, яка означає право кожного
звернутися до суду, якщо його права чи
свободи порушені або порушуються,
створено або створюються перешкоди
для їх реалізації або мають місце
інші ущемлення прав та свобод.

Відповідно до ст. 1 Закону № 1058-IV пенсія
- це щомісячна пенсійна виплата в
солідарній системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, яку отримує
застрахована особа в разі досягнення
нею передбаченого цим Законом
пенсійного віку чи визнання її
інвалідом, або отримують члени її сім'ї
у випадках, визначених цим Законом.

Вимогами статті 26 названого Закону
передбачено, що особи мають право на
призначення пенсії за віком після
досягнення чоловіками 60 років, жінками
- 55 років та наявності страхового стажу
не менше п'яти років.

Згідно з вимогами ст. 17 Закону № 1058-IV,
жінки, які народили п'ятеро або більше
дітей і виховали їх до восьмирічного
віку, і матері інвалідів з дитинства,
які виховали їх до цього віку, мають
право на пенсію за віком після
досягнення 50 років і при стажі роботи
не менше 15 років із зарахуванням до
стажу часу догляду за дітьми.

При цьому до числа інвалідів з
дитинства належать також діти-інваліди
віком до 16 років, які мають право на
одержання соціальної пенсії. У разі
відсутності матері, коли виховання
дитини-інваліда здійснювалось його
батьком, йому призначається пенсія за
віком після досягнення 55 років при
стажі роботи 20 років.

З 1 січня 2004 року набрав чинності
Закон №1058-IV, пунктом 3 розділу XV
"Прикінцеві положення" якого було
передбачено аналогічну норму про право
багатодітних жінок на дострокову
пенсію за віком. Разом з тим,
встановлено, що в разі відсутності
матері, якщо виховання п'ятьох або
більше дітей чи дитини-інваліда
здійснювалося батьком, йому
призначається дострокова пенсія за
віком, але не раніше ніж за 5 років до
досягнення пенсійного віку,
передбаченого статтею 26 цього Закону,
за наявності не менше 20 років
страхового стажу.

Законом України від 3 листопада 2005
року № 3058-ІУ "Про внесення зміни до
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", який набрав чинності з 1
січня 2006 року, в абзац 5 пункту 3 розділу
XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV
внесено зміни, згідно з якими за
вибором матері або в разі її
відсутності, якщо виховання п'ятьох або
більше дітей чи дитини-інваліда
здійснювалося батьком, йому
призначається дострокова пенсія за
віком, але не раніше ніж за 5 років до
досягнення пенсійного віку,
передбаченого статтею 26 цього Закону,
за наявності не менше 20 років
страхового стажу.

Отже, з 1 січня 2006 року матері
інвалідів з дитинства надається право
вибору особи, яка буде одержувати
дострокову пенсію за віком: вона сама
(якщо досягла віку 50 років і має стаж
роботи не менше 15 років) або батько
дітей (якщо він досяг віку 55 років і має
не менше 20 років страхового стажу).
Тобто, Закон від 03.11.2005 р. № 3058-ІУ
поширив дану соціальну гарантію також
на батька дітей (за вибором матері) і не
встановив обмежень матери у праві на
вибір іншого виду пенсії, а, також, не
передбачає відсутність права батька
дитини-інваліда з дитинства на цю
дострокову пенсію у разі відмови
матері від цієї пенсії на користь
іншого виду дострокової пенсії.

Відсутність такого застереження в
Законі дає можливість після 1 січня 2006
року матері, яка виховувала дитину -
інваліда з дитинства до восьмирічного
віку делегувати батьку дітей, який
досяг 55 років і має 20 років страхового
стажу, право на отримання дострокової
пенсії.

Як свідчать матеріали справи, всі
умови за яких, позивач має право на
отримання вищезазначеної пенсії на
момент звернення за її призначенням,
позивачем дотримано.

Так, випискою з протоколу Обласної
дитячої лікарні від 31.01.2014 №14/55/55
підтверджено, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, є
інвалідом першої групи «А» з дитинства
і потребує постійного стороннього
догляду, що підтверджує статус сина як
інваліда з дитинства, дитина
виховувалась батьком, який досяг віку 55
років та має відповідний страховий
стаж (а.с. 21, 22).

ОСОБА_6 (мати інваліда) отримує пенсію
по вислузі років, що підтверджується
копіями пенсійного посвідчення та
трудової книжки, а отже не скористалася
наданим їй правом на призначення
дострокової пенсії за віком як матір
інваліда з дитинства.

Тобто, своє право на отримання
пенсії з підстав, передбачених абзацом
п'ятим пункту 3 Прикінцевих положень
Закону № 1058-IV вона не використала,
надавши згоду на призначення пенсії з
цих підстав своєму чоловікові -
батькові інваліда, який здійснював
догляд за ним.

Таким чином, позивач мав достатній для
цього вік і страховий стаж, який
відповідачем не оспорюється, та
отримав згоду на призначення йому
дострокової пенсії від матері
інваліда, яка в свою чергу від неї
відмовилась (заява а.с. 17).

По відношенню до цього, суд констатує
те, що абзацом 5 пункту 3 Прикінцевих
Закону № 1058-IV визначено спеціальне
суб'єктивне право батька (за вибором
матері), як одного з членів подружжя, що
здійснювало виховання дитини-інваліда,
на призначення дострокової пенсії за
віком, і допустимість реалізації цього
права не може ставитися в залежність
від реалізації матір'ю свого права на
призначення дострокової пенсії за
віком, передбаченого іншими нормами
законодавства, якщо вона скористалася
своїм правом і відмовилася від пенсії,
передбаченої абзацом четвертим пункту
3 названого Закону.

За таких обставин справи, заперечення
суб'єкта владних повноважень з цього
приводу не можуть бути взяті судом до
уваги у якості підстави для відмови у
задоволенні позовних вимог.

Таким чином, позовні вимоги щодо
визнання дій відповідача
неправомірними та зобов'язання
призначити пенсію підлягають
задоволенню.

В свою чергу, відхиляються судом також
і доводи та аргументи відповідача щодо
необхідності застосування до позовних
вимог ОСОБА_3 положень частини першої
ст. 100 Кодексу адміністративного
судочинства України та залишення
позову без розгляду.

Дійсно, згідно з правовими приписами
частини четвертою ст. 99 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо законом передбачена
можливість досудового порядку
вирішення спору і позивач скористався
цим порядком, то для звернення до
адміністративного суду встановлюється
місячний строк, який обчислюється з
дня, коли позивач дізнався про рішення
суб'єкта владних повноважень за
результатами розгляду його скарги на
рішення, дії або бездіяльність суб'єкта
владних повноважень.

Фактичний аналіз змісту вищевказаних
норм адміністративного процесуального
закону свідчить про те, що умовою для
застосування місячного строку для
звернення до суду, законодавець
пов'язав із наявністю законодавчо
встановленої можливості досудового
порядку вирішення спору.

В даному випадку норми Закону № 1058-IV,
якими регулюються спірні
правовідносини, не передбачають
порядку досудового врегулювання
спорів, тобто порядку оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень щодо пенсій за
віком на пільгових умовах,
встановлених абзацом 5 пункту 3
Прикінцевих Закону № 1058-IV.

Тому, до спірної по справі ситуації
підлягає застосуванню загальний строк
звернення до суду, встановлений
частиною другою ст. 99 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а саме, шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Щодо позовної вимоги позивача стосовно
винесення судом окремої ухвали про
притягнення до відповідальності всіх
осіб, які причетні до даного
правопорушення, то вказана задоволенню
не підлягає, оскільки не відповідає
законодавчо визначеним матеріально -
правовим способам захисту порушеного
права та механізму їх практичної
реалізації (ст.ст. 105, 166 Кодексу
адміністративного судочинства
України). Крім того, така вимога
стосується невизначеного кола осіб,
які не є відповідачами по справі, а
встановлення таких суб'єктів не
входить до компетенції
адміністративного суду.

З урахуванням вищенаведеного, позов
підлягає задоволенню частково.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 8, 19, 124 Конституції України, ст.ст.
7, 8, 9, 11, 69, 71, 86, 128, 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов ОСОБА_3 - задоволити частково.

2. Визнати дії Управління Пенсійного
фонду України в м. Мукачевому та
Мукачівському районі щодо відмови
ОСОБА_3 у призначенні пенсії на
пільгових умовах відповідно до абзацу 5
пункту 3 розділу XV «Прикінцеві
положення» Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» - неправомірними.

3. Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в м. Мукачевому та
Мукачівському районі призначити
ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3, АДРЕСА_1)
дострокову пенсію за віком, як батьку
дитини-інваліда, відповідно до абзацу 5
пункту 3 розділу XV «Прикінцеві
положення» Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

4. В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

5. Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції може бути подана
протягом десяти днів з дня її
проголошення до Львівського
апеляційного адміністративного суду
через Мукачівський міськрайонний суд
Закарпатської області.

Суддя
В.В. Кость

Повний текст постанови суду
виготовлено та підписано 17.04.2014.