Справа № 815/2073/14
Суддя: Марин П. П.
Дата ухвалення: 2014-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2073/14
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2014 року
м. Одеса

Одеський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді Марина П.П.

за участю секретаря Борцової С.І.

за участю сторін:

від позивача: Каплун О.Б. (за
довіреністю);

від відповідача: Бучак О.В. (за
довіреністю);

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Приватного акціонерного
товариства «Спеціалізоване
будівельно-монтажне управління №33
«Одесбуд» до Другого Малиновського
відділу Державної виконавчої служби
Одеського міського управління юстиції
про скасування постанови про відкриття
виконавчого провадження ВП№42287028 від
27.02.2014 року, -

В С Т
А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство
«Спеціалізоване будівельно-монтажне
управління №33 «Одесбуд» звернулось до
Одеського окружного адміністративного
суду з позовними вимогами до Другого
Малиновського відділу Державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції про скасування
постанови про відкриття виконавчого
провадження ВП№42287028 від 27.02.2014 року.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що
у зв'язку з отриманням оскаржуваної
постанови 27.03.2014 року, Приватне
акціонерне товариство «Спеціалізоване
будівельно-монтажне управління №33
«Одесбуд» було позбавлено можливості у
встановлений у постанові строк
виконати рішення суду у добровільному
порядку, що є порушенням Конституції
України та Закону України «Про
виконавче провадження» та зумовило
невиконання рішення суду, тому
позбавлення такого права позивача як
сторони у виконавчому провадженні є
безумовною підставою для скасування
постанови про відкриття виконавчого
провадження ВП№42287028 від 27.02.2014 року.

Представник позивача у судовому
засіданні позов підтримав та просив
суд задовольнити позовні вимоги у
повному обсязі.

Представник відповідача проти позову
заперечувала, відповідно до наданих
заперечень на позов, просила суд
відмовити у задоволенні позову,
посилаючись на необґрунтованість
заявлених позовних вимог, оскільки
27.02.2014 року за заявою стягувача
державним виконавцем прийнято
постанову про відкриття виконавчого
провадження по примусовому виконанню
виконавчого листа, виданого Одеським
окружним адміністративним судом по
справі №1570/4356/2012, та надіслано дану
постанову на адресу позивача, але, у
зв'язку з невиконанням у добровільному
порядку оскаржуваної постанови, яку
отримано позивачем 27.03.2014 року,
відповідачем згідно норм чинного
законодавства та у межах наданих
повноважень прийнято постанову 03.04.2014
року про арешт коштів боржника та
постанову про стягнення виконавчого
збору та витрат на проведення
виконавчих дій, отже посилання
позивача на протиправність постанови
ВП№42287028 від 27.02.2014 року є
необґрунтованими, а позовні вимоги
такими, що задоволенню не підлягають
(а.с.24).

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали справи та надані докази,
всебічно та повно з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
проаналізувавши положення чинного
законодавства, встановив наступні
факти та обставини.

Судом встановлено, що 27.02.2014 року
старшим державним виконавцем Другого
Малиновського відділу ДВС Одеського
міського управління юстиції Бучак О.В.
прийнято постанову ВП №42287028 про
відкриття виконавчого провадження (а.с.
6), якою позивачу надано строк до 06.03.2014
року в добровільному порядку виконати
вимоги виконавчого листа №1570/4356/2012,
виданого 27.01.2014 року Одеським окружним
адміністративним судом, а саме
перерахувати кошти на розрахунковий
рахунок ДВС, про що письмово повідомити
державного виконавця.

06.03.2014 року, у зв'язку з невиконанням у
встановлений строк вимог виконавчого
листа, відповідачем прийнято постанову
про стягнення з боржника виконавчого
збору (а.с.6).

28.03.2014 року, у зв'язку з відсутністю
інформації про сповіщення боржника про
відкриття виконавчого провадження та
відсутністю інформації щодо
спрямування постанови про відкриття
виконавчого провадження боржнику,
начальником Другого Малиновського
відділу Державної виконавчої служби
Одеського міського управління юстиції
прийнято постанову про скасування
вищенаведеної постанови від 06.03.2014 року
(а.с.27).

В подальшому, 03.04.2014 року, у зв'язку з
невиконанням боржником вимог
виконавчого документу у семиденний
строк з дня отримання постанови про
відкриття виконавчого провадження,
державним виконавцем прийнято
постанову про стягнення виконавчого
збору та постанову про стягнення
витрат на проведення виконавчих дій
(а.с.28).

Поряд з цим, 03.04.2014 року, старшим
державним виконавцем Другого
Малиновського відділу Державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції, прийнято постанову
про арешт коштів боржника (а.с.29).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
виконавче провадження» (далі - Закон)
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно ч.1-2 ст.2 Закону, примусове
виконання рішень покладається на
державну виконавчу службу, яка входить
до системи органів Міністерства
юстиції України.

Примусове виконання рішень здійснюють
державні виконавці, визначені Законом
України "Про державну виконавчу службу"
(далі - державні виконавці).

Відповідно до ст.5 Закону, вимоги
державного виконавця щодо виконання
рішень обов'язкові для всіх органів,
організацій, посадових осіб, фізичних і
юридичних осіб на території України.
Державному виконавцю повинні бути
безоплатно надані у встановлений ним
строк інформація, документи або їх
копії, необхідні для здійснення його
повноважень. Невиконання законних
вимог державного виконавця тягне за
собою відповідальність згідно із
законом.

Відповідно до ст.8 Закону сторонами у
виконавчому провадженні є стягувач і
боржник. Стягувачем є фізична або
юридична особа, на користь чи в
інтересах якої видано виконавчий
документ. Боржником є фізична або
юридична особа, визначена виконавчим
документом. За виконавчим документом
про стягнення в дохід держави коштів
або про вчинення інших дій на користь
чи в інтересах держави від її імені
виступає орган, за позовом якого судом
винесено відповідне рішення, або орган
державної влади (крім суду), який
відповідно до закону прийняв таке
рішення. За іншими виконавчими
документами про стягнення в дохід
держави коштів або про вчинення інших
дій на користь чи в інтересах держави
від її імені виступають органи доходів
і зборів.

Згідно ст. 17 Закону України «Про
виконавче провадження» примусове
виконання рішень здійснюється
державною виконавчою службою на
підставі виконавчих документів,
визначених цим Законом. Відповідно до
цього Закону підлягають виконанню
державною виконавчою службою такі
виконавчі документи: 1) виконавчі листи,
що видаються судами, і накази
господарських судів, у тому числі на
підставі рішень третейського суду та
рішень Міжнародного комерційного
арбітражного суду при
Торгово-промисловій палаті і Морської
арбітражної комісії при
Торгово-промисловій палаті; 2) ухвали,
постанови судів у цивільних,
господарських, адміністративних
справах, кримінальних провадженнях та
справах про адміністративні
правопорушення у випадках,
передбачених законом; 3) судові накази;
4) виконавчі написи нотаріусів; 5)
посвідчення комісій по трудових
спорах, що видаються на підставі
відповідних рішень таких комісій; 6)
постанови органів (посадових осіб),
уповноважених розглядати справи про
адміністративні правопорушення у
випадках, передбачених законом; 7)
постанови державного виконавця про
стягнення виконавчого збору, витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій і
накладенням штрафу; 8) рішення інших
органів державної влади, якщо їх
виконання за законом покладено на
державну виконавчу службу; 9) рішення
Європейського суду з прав людини з
урахуванням особливостей,
передбачених Законом України "Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини".

Згідно ч.1 ст.19 Закону, державний
виконавець відкриває виконавче
провадження на підставі виконавчого
документа, зазначеного в статті 17 цього
Закону: 1) за заявою стягувача або його
представника про примусове виконання
рішення; 2) за заявою прокурора у
випадках представництва інтересів
громадянина або держави в суді; 3) у разі
якщо виконавчий лист надійшов від суду
на підставі ухвали про надання дозволу
на примусове виконання рішення
іноземного суду в порядку,
встановленому законом; 4) в інших
передбачених законом випадках.

Відповідно до ст.25 Закону, державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
такого документа до виконання, він
відповідає вимогам, передбаченим цим
Законом, і пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох
робочих днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження.

У постанові державний виконавець
вказує про необхідність боржнику
самостійно виконати рішення у строк до
семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення про
примусове виселення боржника - у строк
до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у
разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.

Згідно статті 11 Закону, визначено
обов'язки і права державних виконавців.
Державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець, зокрема,
здійснює заходи, необхідні для
своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно ч.2 ст.3 Конституції України,
головним обов'язком держави є
утвердження і забезпечення прав і
свобод людини. Забезпечення прав і
свобод, крім усього іншого, потребує,
зокрема, законодавчого закріплення
механізмів (процедур), які створюють
реальні можливості для здійснення
кожним громадянином прав і свобод
(абзац четвертий підпункту 3.2 пункту 3
мотивувальної частини Рішення
Конституційного Суду України від 24
грудня 2004 року N 22-рп/2004).

Статтею 124 Конституції України
визначено, що судові рішення
ухвалюються судами іменем України і є
обов'язковими до виконання на всій
території України.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

За наведених обставин, суд вважає, що
відкриття виконавчого провадження
спірною постановою за чинним
виконавчим документом, виданим
Одеським окружним адміністративним
судом, здійснено державним виконавцем
в межах повноважень, наданих
законодавством державній виконавчій
службі, а посилання позивача на
неотримання даної постанови не може
бути підставою для її скасування.

Частиною 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, а
згідно зі ст. 105 КАС України позивач має
право, зокрема, вимагати скасування або
визнання нечинним рішення відповідача
- субєкта владних повноважень повністю
чи окремих його положень.

Згідно ст. 86 Кодексу адміністративного
судочинства України суд оцінює докази,
які є у справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Приймаючи до уваги вищевикладене,
оцінюючи надані докази в сукупності,
суд вважає, що відповідач діяв у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, тому
позовні вимоги є не обґрунтованими та
задоволенню не підлягають.

Судові витрати розподілити відповідно
до вимог ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 9, 11, 69-72, 86, 158-163, 167,
254, 265 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного
позову Приватного акціонерного
товариства «Спеціалізоване
будівельно-монтажне управління №33
«Одесбуд» до Другого Малиновського
відділу Державної виконавчої служби
Одеського міського управління юстиції
про скасування постанови про відкриття
виконавчого провадження ВП№42287028 від
27.02.2014 року - відмовити повністю.

Постанову може бути оскаржено до
Одеського апеляційного
адміністративного суду шляхом подання
апеляційної скарги до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено та
підписано суддею 22 квітня 2014 року.

Суддя
П.П.Марин