Справа № К/9991/28370/12-С
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2014-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/28370/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Головуючої: Калашнікової
О.В.Суддів:Гончар Л.Я. Конюшка К.В.
секретар судового засідання: Антипенко
В.В.

за участю представників:

виконавчого комітету Житомирської
міської ради - Кукси М.А.,

Житомирської обласної ради - Пасічника
О.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
касаційною скаргою виконавчого
комітету Житомирської міської ради на
постанову Господарського суду
Житомирської області від 14 вересня 2006
року та ухвалу Житомирського
апеляційного господарського суду від 15
травня 2007 року у справі за позовом
виконавчого комітету Житомирської
міської ради (далі - Виконком) та
комунального підприємства
"Житомирбудзамовник" (далі -
Підприємство) до Житомирської обласної
ради (далі - Облрада), Житомирської
районної ради (далі - Райрада),
Оліївської сільської ради
Житомирського району Житомирської
області (далі - Сільрада) про визнання
частково нечинними рішень та
зобов'язання вчинити дії,-

в с т а н о в и л а:

У березні 2006 року Виконком та
Підприємство звернулися до суду з
позовом, у якому просили визнати
нечинними рішення: Райради від 29 жовтня
1998 року в частині переведення до земель
запасу Сільради земельної ділянки
площею 55,0 га, яка була надана державній
комунальній фірмі "Житомирбудзамовник"
під будівництво Північного житлового
району м. Житомира та Облради від 3
грудня 2004 року щодо передачі цієї
земельної ділянки до меж с. Оліївка
Житомирського району Житомирської
області, а також зобов'язати Райраду
видати Підприємству правоустановчі
документи на право постійного
користування земельною ділянкою
площею 62,0 га, яка була надана
Підприємству згідно Постанови
Верховної Ради України від 31 серпня 1993
року № 3419-ХІІ "Про вилучення і надання
земельних ділянок для
несільськогосподарських потреб та
попереднє погодження місць
розташування об'єктів".

Постановою Господарського суду
Житомирської області від 14 вересня 2006
року, залишеною без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
господарського суду від 15 травня 2007
року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеними судовими
рішеннями суду першої та апеляційної
інстанції, виконавчий комітет
Житомирської міської ради подав
касаційну скаргу в якій посилається на
порушення норм матеріального та
процесуального права просить їх
скасувати та постановити нове рішення,
яким позовні вимоги задовольнити.

Перевіривши правову оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
проаналізувавши правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ч.1 та ч. 3 ст. 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин віл
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративної справи. У
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано, обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення,
безсторонньо, добросовісно,
розсудливо, з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації,
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення,
з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення, своєчасно,
тобто протягом розумного строку.

Судами першої і апеляційної інстанції
встановлено, що Постановою Верховної
Ради України від 31.08.93 № 3419-ХІІ "Про
вилучення, надання земельних ділянок
для несільськогосподарських потреб та
попереднє погодження місць
розташування об'єктів" вилучено і
надано в постійне користування землі
запасу Оліївської сільської Ради
народних депутатів Житомирського
району Житомирської області (62,0га
ріллі) під будівництво Північного
житлового району міста Житомира
Державній комунальній фірмі
"Житомирбудзамовник" правонаступником
якого на підставі рішення Житомирської
міської ради №282 від 29.10.2003 року є
Комунальне підприємство
"Житомирбудзамовник".

21.05.98 на адресу Оліївської сільської
ради надійшла заява від
"Житомирбудзамовник" з проханням
вилучити у фірми надану земельну
ділянку під будівництво Північного
житлового району м. Житомира, оскільки
фірма не є та в подальшому не буде
власником чи експлуатуючою
організацією збудованих об'єктів,
передати цю земельну ділянку за згодою
у користування Житомирському
міськвиконкому.

Згідно абз.2 п.5 рішення виконкому
Оліївської сільської ради від 17.09.98 №5-
"Про надання земельних ділянок"
земельна ділянка в розмірі 55,0га, яка
була виділена державній фірмі
"Житомирбудзамовник" для будівництва
Північного житлового району м.
Житомира, переведена до земель запасу
Оліївської сільської ради в зв'язку з
добровільною відмовою. Дане рішення
чинне, ніким не оскаржувалось і не
скасовувалось.

Також у справі встановлено, що в травні
1998 року Державна комунальна фірма
"Житомирбудзамовник" звернулась до
голови Оліївської сільської ради з
листом за №1/186 від 04.05.1998р., в якому,
посилаючись на те, що не є, та в
подальшому не буде власником чи
експлуатуючою організацією збудованих
об'єктів на виділених їй в користування
земельних ділянках площами 1,30га (під
будівництво "Станції швидкої
допомоги"), 1,68га (під будівництво
324-квартирного житлового будинку) та
62,0га (для будівництва Північного
житлового району м.Житомира), просила
вилучити у фірми земельні ділянки,
виділені їй під будівництво
вищезазначених об'єктів, та передати їх
за згодою у користування виконкому
Житомирської міської ради.

Рішенням Житомирської районної ради
від 29.10.98 "Про надання та припинення
права користування земельними
ділянками, затвердження технічного
звіту" переведено до земель запасу
Оліївської сільської ради ділянку
площею 55,0га, яка була надана державній
фірмі "Житомирбудзамовник" під
будівництво Північного житлового
району в м. Житомирі у зв'язку з
добровільною відмовою.

Житомирська обласна рада рішенням від
03.12.04 № 549 "Про зміни в
адміністративно-територіальному
устрої області" затвердила проект
землеустрою щодо зміни межі села
Оліївка Оліївської сільради
Житомирського району.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції, з яким погодився
апеляційний суд, дійшов висновку, що
оскаржувані рішення прийняті
відповідно до норм чинного
законодавства та у межах визначеної
законом компетенції з урахуванням
того, що позивачем не було у
встановленому законом порядку
оформлено право користування
земельною ділянкою, від користування
якою він добровільно відмовився.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України не
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій та вважає їх
передчасними виходячи з наступного.

Відповідно до статтей 22, 23 Земельного
кодексу України, у редакції, що діяла на
час виникнення спірних відносин, право
власності або право постійного
користування наданою земельною
ділянкою виникає після встановлення
землевпорядними організаціями меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) і одержання документа, що
посвідчує це право. Право власності або
право постійного користування землею
посвідчується державними актами, які
видаються і реєструються сільськими,
селищними, міськими, районними Радами.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що КП "Житомирбудзамовник"
право користування наданою земельною
ділянкою у встановленому законом
порядку не оформлено.

Висновки судів зроблено без
урахування, встановлення та оцінки в
судовому рішенні всіх обставин, які
мають значення для правильного
вирішення спору.

Посилаючись на невідповідність
висновків судів попередніх інстанцій
фактичним обставинам справи, позивач
посилається на помилковість
неврахування того, що на виконання
постанови Верховної Ради України
здійснено відвід в натурі спірної
земельної ділянки в розмірі 62,0га в
постійне користування для позивача на
умовах використання згідно договору
між Оліївськю сільською радою та
Житомирським міськвиконкомом тільки
під будівництво Північного житлового
району м. Житомира, що підтверджується
залученим до матеріалів справи актом
від 15.12.1993 року (а.с.62, том 1). Крім того,
позивач зазначає, що на виконання
зазначеної постанови Верховної Ради
України проведена робота та видано
Державній комунальній фірмі
«Житомирбудзамовник» Державний акт на
право постійного користування землею в
листопаді 1993 року в розмірі 62,0га під
будівництво Північного житлового
району міста Житомира, який не
оскаржувався.

Відповідно до ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. Суб'єкт
владних повноважень повинен подати
суду всі наявні у нього документи та
матеріали, які можуть бути використані
як докази у справі. У разі невиконання
цього обов'язку суд витребовує названі
документи та матеріали.

Зазначені обставини та вимоги закону
суди залишили поза увагою.

Відповідно до ч.1 ст. 27 Земельного
кодексу України (в редакції на час
спірних відносин) право користування
земельною ділянкою чи її частиною
припиняється, зокрема, у випадках:
добровільної відмови від земельної
ділянки (пункт 1) або вилучення земель у
випадках, передбачених статтями 31 та 32
цього Кодексу (пункт 9). Припинення
права користування землею у випадках,
передбачених пунктами 5-9 частини
першої цієї статті, в разі незгоди
землекористувача проводиться у
судовому порядку.

Вирішуючи питання щодо законності
рішення Житомирської районної ради від
29.10.1998 року, поза увагою суду залишено
те, що вказане рішення було прийняте на
підставі листа ДКФ
«Житомирбудзамовник» від 21.05.1998 року,
адресованого Оліївській сільраді, в
якому йшлося про передачу спірної
земельної ділянки Житомирському
міськвиконкому, як подальшому власнику
житлових будівель. Водночас, Райрадою
поза межами її компетенції було
прийняте рішення про припинення права
користування земельною ділянкою.

Відповідно до підпункту 4 статті 7
Кодексу адміністративного судочинства
України одним із принципів
адміністративного судочинства є
офіційне з'ясування всіх обставин у
справі.

Згідно до статті 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративний
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Оскаржувані судові акти названим
вимогам процесуального закону не
відповідають.

Частиною першою статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Враховуючи, що передбачені
процесуальним законодавством межі
перегляду справи в касаційній
інстанції не дають їй права
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені
попередніми судовими інстанціями,
оскаржувані судові рішення у справі
підлягають скасуванню з направленням
справи на новий судовий розгляд до суду
першої інстанції відповідно до частини
2 статті 227 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Під час нового розгляду справи суду
необхідно повно та всебічно з'ясувати
всі обставини справи, вірно
застосувати норми матеріального права,
що регулюють спірні правовідносини та
ухвалити законне і обґрунтоване
рішення.

Відповідно до статті 227 КАС України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та апеляційної
інстанцій і направлення справи на
новий судовий розгляд є порушення норм
процесуального права, які унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 220, 221, 227, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу виконавчого комітету
Житомирської міської ради
задовольнити частково.

Постанову Господарського суду
Житомирської області від 14 вересня 2006
року та ухвалу Житомирського
апеляційного господарського суду від 15
травня 2007 року скасувати, а справу
направити до суду першої інстанції на
новий судовий розгляд.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

Судді:

з оригіналом згідно

помічник судді
А.О. Кулеша