Справа № 806/7280/13-а
Суддя: Романченко Євген Юрійович
Дата ухвалення: 2014-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2014 року
Житомир справа № 806/7280/13-a

час прийняття: 10 год. 00 хв.
категорія 8.3

Житомирський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Романченка Є.Ю.,

за участі секретаря Длугаш О.В.,

за участі представника позивача
ОСОБА_1,

за участі представника відповідача
Крилової Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 до Малинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
21.10.2013 р. № та №,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в
якому просив визнати протиправними та
скасувати податкові повідомлення -
рішення Малинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області від 21.10.2013 року
№ та №. В обґрунтування
позовних вимог фізична
особа-підприємець ОСОБА_3 зазначав, що
основним видом його діяльності є
лісівництво та лісозаготівля. У своїй
господарській діяльності він
використовує техніку, а саме трактори
та екскаватори, тому впродовж 2012 року
ним здійснювалось придбання паливно -
мастильних матеріалів та запчастин для
цієї техніки з метою використання їх у
власній господарській діяльності. На
підтвердження факту придбання паливно
- мастильних матеріалів і запчастин та
використання їх у своїй господарській
діяльності ним під час перевірки були
надані відповідачу договори поставки
та купівлі - продажу, податкові і
видаткові накладні від ТОВ "Авіас", ПП
"Екоскан Сервіс", ТОВ "Дидактика", ТОВ
"Євростиль", ПНВП "Техніка", акти
приймання - передачі виконаних робіт,
акти списання паливно - мастильних
матеріалів та запчастин. У зв'язку з цим
позивач вважає, що ним надано всі
належні документи на підтвердження
понесених витрат та підтверджено право
віднесення сплачених під час придання
цих товарів коштів до сум податкового
кредиту за січень - грудень 29012 року.
Відтак посилання відповідача на
порушення ФОП ОСОБА_3 ст.ст. 138,139, п. 177.4
ст. 177, п. 198.3, 198.5 ст. 198 ПК України, на
думку позивача, є безпідставне, а тому
податкові повідомлення - рішення від 21
жовтня 2013 року № , яким йому
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на доходи фізичних осіб в
розмірі 192109,93 грн. та застосовано
штрафні санкцій у розмірі 96564,92 грн., і №
про збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 198716 грн. та
застосування штрафних санкцій у сумі
99358 грн. підлягають скасуванню.

Під час судового розгляду справи
представником позивача було подано
клопотання про відкликання позову в
частині. За наслідками розгляду
клопотання, ухвалою суду від 01 квітня
2014 року позовну заяву фізичної особи -
підприємця ОСОБА_3 до Малинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області в
частині визнання протиправним та
скасування податкового повідомлення -
рішення від 21.10.2013 р. № в частині
збільшення суми грошового зобов'язання
з податку на доходи фізичних осіб за
основним платежем на 10369,83 грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями - 5184,92
грн. залишено без розгляду.

Представник позивача в засіданні суду
позовні вимоги підтримав та просив
визнати неправомірними та скасувати
податкові повідомлення - рішення
Малинської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області від 21.10.2013р. № в повному
обсязі та № в частині 181740 грн.
основного платежу та 91380 грн. штрафних
санкцій, з підстав наведених у позовній
заяві.

Представник відповідача у судовому
засіданні позов не визнала, просила
відмовити у задоволенні позовних
вимог, на підставі доводів викладених у
письмових запереченнях.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини справи, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд дійшов висновку про
задоволення позовних вимог з наступних
підстав.

Встановлено, що у період з 16.08.2013 року по
30.08.2013 року з продовженням з 02.09.2013 року
по 06.09.2013 року посадовими особами
Малинської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області проведена документальна
виїзна планова перевірка діяльності
фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2012
року.

Перевіркою встановлено порушення
фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3
вимог, зокрема:

- п. 177.1 та п. 177.2 ст. 177 Податкового
кодексу України, а результаті чого
занижено загальний оподаткований
дохід на суму 60999,00 грн.

- пп. 177.4 ст. 177, п. 138.1, 138.4, п. 138.6-138.9, пп.
138.10.2 - 138.10.4 п. 138.10, п. 138.11 ст. 138, пп. 139.1.5
пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу
України, а саме завищення валових
витрат всього на загальну суму 1160579,38
грн., в результаті чого занижено суму
чистого оподаткованого доходу ФОП
ОСОБА_3 за період з 01.01.2012 р. по 31.12.2012 р.
на 1145959,74 грн. та донараховано податку
на доходи фізичних осіб за 2012 рік в
розмірі 192109,83 грн.;

- п. 198.3, п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу
України, у результаті чого занижено
податок на додану вартість, що підлягає
сплаті до бюджету на суму 198716,00 грн., у
тому числі по періодам: за січень 2012
року в сумі 13235,00 грн., за лютий 2012 року в
сумі 7132,00 грн., за березень 2012 року в
16397,00 грн., за квітень 2012 року в сумі 21447,00
грн., за травень 2012 року в сумі 18541,00 грн.,
за червень 2012 року в сумі 19194,00 грн., за
липень 2012 року в сумі 20144 грн., за
серпень 2012 року в сумі 28206,00 грн., за
вересень 2012 року в сумі 15405,00 грн., за
жовтень 2012 року в сумі 15138,00 грн., за
листопад 2012 року в сумі 14278,00 грн., за
грудень 2012 року в сумі 9499,00 грн..

За результатами перевірки складено акт
про результати документальної
планової виїзної перевірки фізичної
особи - підприємця ОСОБА_3 щодо
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податків і
зборів за період з 01 січня 2012 року по 31
грудня 2012 року, укладення трудового
договору, оформлення трудових відносин
з працівниками, виконання трудових
відносин з працівниками, виконання
вимог валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2012 р. по
31.12.2012 року, № 151-222/17/НОМЕР_3 від 13
вересня 2013 року.

21 жовтня 2013 року Малинською об'єднаною
державною податковою інспекцією
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області на підставі акту
перевірки № 151-222/17/НОМЕР_3 від 13.09.2013 р.
прийняті податкові повідомлення -
рішення № , яким ОСОБА_3 збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на доходи фізичних осіб на 288674,75 грн., у
тому числі за основним платежем у
розмірі 192109,83 грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями в розмірі 96564,92
грн.; № , яким позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на додану вартість на 298074 грн. (за
основними платежем - 198716 грн., за
штрафними санкціями - 99358 грн.).

Визначаючись щодо заявлених позовних
вимог, суд виходив з наступного.

Частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Перевіряючи оскаржувані податкові
повідомлення - рішення Малинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області від
21 жовтня 2013 року, на відповідність
вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України, суд зважає
на таке.

Щодо податкового повідомлення -
рішення № в спірній частині.

Зі змісту акту перевірки від 13.09.2013 року
№ 151-222/17/НОМЕР_3 видно, що висновку
Малинської ОДПІ ГУ Міндоходів у
Житомирській області про заниження
фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 за
2012 рік суми податку на доходи фізичних
осіб від провадження діяльності, що
підлягає сплаті до бюджету на 192109,83 грн.
слугували виявлені під час перевірки,
на думку відповідача, порушення
позивачем п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 Податкового
кодексу України, яке полягало у тому, що
за період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року
позивачем занижено загальний
оподаткований дохід за 2012 рік, який
враховується при обчисленні чистого
оподатковуваного доходу на суму 60999,00
грн. та завищено суму витрат за 2012 рік
на суму 1082157,38 грн.

У засіданні суду представник позивача
погодився із висновком відповідача
щодо заниження ФОП ОСОБА_3 у
перевіряємому періоді загального
оподаткованого доходу на суму 60999,00
грн., у зв'язку з чим позовну заяву в
частині визнання протиправним та
скасування податкового повідомлення -
рішення від 21.10.2013 р. № в частині
збільшення суми грошового зобов'язання
з податку на доходи фізичних осіб за
основним платежем на 10369,83 грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями - 5184,92
грн. ухвалою суду від 01.04.2014 року було
залишено без розгляду.

Отже, податкове повідомлення - рішення
від 21.10.2013 р. № у вказаній частині
позивачем не оскаржується.

У свою чергу, висновок контролюючого
органу про завищення позивачем за 2012
рік валових витрат на загальну суму
1082157,38 грн. у зв'язку з включенням витрат
по придбанню паливно - мастильних
матеріалів у ТОВ "Авіас" на суму 151512, 50
грн.; запчастин та основних засобів у ПП
"Екоскан Сервіс" на суму 151031,46 грн.; ТОВ
"Дидактика" на суму 456438,76 грн.; ТОВ
"Євростиль" на суму 142193,77 грн.; ПНВП
"Техніка" на суму 193801,87 грн.,
обґрунтовано тим, що ФОП ОСОБА_3 не мав
права включати до складу витрат
витрати без відповідних
підтверджуючих документів щодо
використання паливно - мастильних
матеріалів та запчастин у
господарській діяльності (акти
списання ПММ, запчастин та інше).

Крім того, Малинська ОДПІ Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області в акті перевірки посилається
на акти ДПІ у Бабушкінському районі м.
Дніпропетровськ від 21.12.2012 року, а саме:
№ 7209/22-4/34735238 документальної
позапланової невиїзної перевірки
фінансово - господарської діяльності з
питань дотримання вимог податкового
законодавства України ТОВ «Дидактика»
за період з грудня 2011 року по серпень 2012
року, в якому встановлено відсутність
реального здійснення господарських
операцій; № 7197/229/19099225 документальної
позапланової невиїзної перевірки
фінансово - господарської діяльності з
питань дотримання вимог податкового
законодавства України ПНВП «Техніка»,
яким встановлено відсутність об'єктів
оподаткування по операціях з продажу
товарів (послуг) підприємствам -
покупцями у 2011 - 2012 року; № 7207/224/33517827
документальної позапланової невиїзної
перевірки фінансово - господарської
діяльності з питань дотримання вимог
податкового законодавства ПП «Екоскан
Сервіс», за результатами цього акту ДПІ
дійшло висновку про відсутність
об'єкта оподаткування по операціях з
придбання товарів (послуг) у
підприємств - постачальників та по
операціях з продажу цих товарів
(послуг) підприємств - покупцям у 2011 - 2012
році.

Судом безспірно встановлено, що ОСОБА_3
зареєстрований 29.05.2008 року як фізична
особа - підприємець Малинською
районною державною адміністрацією
Житомирської області та 30.05.2008 року
узятий на облік як платник податків у
Малинській ОДПІ ГУ Міндоходів у
Житомирській області. У період з 01
січня 2012 року по 31 грудня 2012 року
позивач здійснював господарську
діяльність на загальній системі
оподаткування.

Згідно із пп. 162.1.1 п. 162.1 ст. 162
Податкового кодексу України (у
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин, далі - ПК
України), платниками податку на доходи
фізичних осіб є фізична особа -
резидент, яка отримує доходи як з
джерела їх походження в Україні, так і
іноземні доходи.

В силу пункту 164.1 ст. 164 ПК України,
загальний оподатковуваний дохід -
будь-який дохід, який підлягає
оподаткуванню, нарахований
(виплачений, наданий) на користь
платника податку протягом звітного
податкового періоду.

Відповідно до пп. 14.1.56 п. 14.1 ст. 14 ПК
України, доходи - загальна сума доходу
платника податку від усіх видів
діяльності, отриманого (нарахованого)
протягом звітного періоду в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах як на території України, її
континентальному шельфі у виключній
(морській) економічній зоні, так і за їх
межами.

Статтею 177 ПК України регулюється
оподаткування доходів, отриманих
фізичною особою - підприємцем від
провадження господарської діяльності,
крім осіб, що обрали спрощену систему
оподаткування.

Пунктом 177.1 вказаної статті
Податкового кодексу України визначено,
що доходи фізичних осіб - підприємців,
отримані протягом календарного року
від провадження господарської
діяльності, оподатковуються за
ставками, визначеними в пункті 167.1
статті 167 цього Кодексу.

Об'єктом оподаткування, згідно із п. 177.2
ст. 177 ПК України, є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та негрошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи -
підприємця.

Згідно із пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК України,
витрати - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Відповідно до п. 177.3, 177.4 ст. 177 ПК
України, для фізичної особи -
підприємця, зареєстрованого як платник
податку на додану вартість, не
включаються до витрат і доходу суми
податку на додану вартість, що входять
до ціни придбаних або проданих товарів
(робіт, послуг). До переліку витрат,
безпосередньо пов'язаних з отриманням
доходів, належать документально
підтверджені витрати, що включаються
до витрат виробництва (обігу) згідно з
розділом III цього Кодексу. Не належить
до витрат фізичної особи - підприємця
вартість придбаного рухомого і
нерухомого майна, що підлягає
державній реєстрації, у разі якщо таке
майно придбано до державної реєстрації
фізичної особи - суб'єктом
підприємницької діяльності та/або не
використовується в такій діяльності.

При цьому варто зазначити, що норма п.
177.4 ст. 177 ПК України є відправною
нормою, яка вказує на те, що витрати
суб'єкта господарювання, який не є
платником податку на прибуток, але
надає звітність про доходи від заняття
підприємницької діяльністю,
формуються у тому ж порядку, як у
платників податку на прибуток.

Згідно із п. 138.1 ст. 138 р. ІІІ Податкового
кодексу України, витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, 138.11 цієї статті: інших витрат,
визначених згідно з пунктами 138.5, 138.10 -
138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і
статтею 141 цього Кодексу; крім витрат,
визначених у пунктах 138.3 цієї статті та
у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до пп. 138.10.2 п. 138.10 ст. 138 ПК
України, до складу інших витрат
включаються адміністративні витрати,
спрямовані на обслуговування та
управління підприємством, зокрема: в)
витрати на утримання основних засобів,
інших необоротних матеріальних
активів загальногосподарського
використання (оперативна оренда (у тому
числі оренда легкових автомобілів),
придбання пально-мастильних
матеріалів, стоянка, паркування
легкових автомобілів, страхування
майна, амортизація, ремонт, опалення,
освітлення, водопостачання,
водовідведення, охорона).

Пунктом 138.2 статті 138 ПК України
передбачено, що витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу. У разі якщо платник
податку здійснює виробництво товарів,
виконання робіт, надання послуг з
довготривалим (більше одного року)
технологічним циклом виробництва за
умови, що договорами, укладеними на
виробництво таких товарів, виконання
робіт, надання послуг, не передбачено
поетапної їх здачі, до витрат звітного
податкового періоду включаються
витрати, пов'язані з виробництвом таких
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг у цьому періоді. Платник податку
для визначення об'єкта оподаткування
має право на врахування витрат,
підтверджених документами, що складені
нерезидентами відповідно до правил
інших країн.

Вичерпний перелік витрат, що не
враховуються при визначенні
оподатковуваного прибутку наведено у
статті 139 ПК України.

Так, пп. 139.1.1, 139.1.5 п. 139.1 ст. 139 ПК України
передбачає, що не включаються до складу
витрат: витрати, не пов'язані з
провадженням господарської
діяльності; витрати на придбання,
виготовлення, будівництво,
реконструкцію, модернізацію та інше
поліпшення основних засобів та
витрати, пов'язані з видобутком
корисних копалин, а також з придбанням
(виготовленням) нематеріальних
активів, які підлягають амортизації
згідно зі статтями 144 - 148 цього Кодексу,
з урахуванням пунктів 146.11 і 146.12 статті
146 та пункту 148.5 статті 148 цього Кодексу.

Водночас, ст. 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, для підтвердження даних
податкового обліку можуть братись до
уваги лише ті первинні документи, які
складені в разі фактичного здійснення
господарської операції. Тобто, валові
витрати та податковий кредит для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток та на додану
вартість мають бути підтверджені
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, та
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Судом встановлено, що 10 січня 2012 року
між ТОВ ВТФ "Авіас" (Продавець) та ОСОБА_3
було укладено договір поставки
нафтопродуктів № Т178/00011, умовами якого
визначено, що Продавець приймає на себе
зобов'язання передати Покупцю у
власність товари, а Покупець
зобов'язується сплатити і прийняти
вказаний товар.

У пункті 1 цього договору також
визначено найменування товару: бензин
А-76 (80), А -92, А-95, А-95 Євро, дизельне
пальне, газ. Кількість товару
визначається у накладних на товар.
Право власності на товар виникає у
Покупця з моменту фактичного отримання
товару Покупцем відповідно до умов
цього договору. Відпуск товару з АЗС
здійснюється за довірчими (скретч -
картками) на отримання товару
відповідно до "Правил роздрібної
торгівлі нафтопродуктами",
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України № 1442 від 20.12.1997 року.

Строк поставки товару - до закінчення
терміну дії довірчого документу
(скретч - карт). Передача Покупцю товару
за цим договором здійснюється на АЗС
шляхом заправки автомобілів Покупця
при пред'явленні довіреними особами
Покупця скрет - карт (п. 5 договору
поставки № 1178/00011).

На виконання умов вказаного договору
Продавцем у період з лютого по вересень
2012 року та у листопаді 2012 року були
виписані позивачу податкові накладні
на загальну суму поставки з ПДВ у
розмірі 171815 грн., видаткові накладні за
лютий - грудень 2012 року.

Розрахунки були проведені у
безготівковій формі, про що свідчать
банківські виписки по рахункам
позивача, наявні у матеріалах справи.

01 лютого 2012 року між позивачем
(Покупець) та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Дидактика"
(Продавець) було укладено договір
купівлі - продажу товарів № 1/02.

Відповідно до п. 1 договору купівлі -
продажу від 01.02.2012 року, в порядку та на
умовах, визначених цим договором,
Продавець зобов'язується передати у
власність Покупця, а Покупець в порядку
та на умовах, визначених цим договором,
зобов'язується прийняти й оплатити
товар зазначений у видаткових
накладних. Загальна кількість товару,
його часткове співвідношення
(асортимент, сортамент, номенклатура),
одиниці виміру товару та ціна одиниці
виміру товару визначається сторонами у
видаткових накладених.

Відвантаження товару провадиться
Продавцем транспортом за домовленістю
з Покупцем. Вартість відвантаження
товару не включається у загальну ціну
товару і провадиться за рахунок
Покупця (п. 7 вказаного договору купівлі
- продажу).

На підтвердження взаємовідносин із
вказаним контрагентом позивачем
надано до суду податкові та видаткові
накладні за період з лютого по липень
2012 року та виписки по банківських
рахунках позивача.

06 червня 2012 року між Приватним науково -
виробничим підприємством "Техніка"
(Продавець) та фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_3 (Покупець) укладено
договір поставки № 1/06-07, за умовами
якого Продавець зобов'язується
передати у власність Покупця, а
Покупець прийняти і оплатити
запчастини в асортименті (надалі -
Товар) на умовах, визначених у цьому
договорі.

Асортимент Товару, ціна, кількість,
згідно із п. 1.2 договору поставки,
визначається в видаткових накладних
(специфікаціях), які являються
невід'ємними частинами цього договору.

Надані під час судового розгляду
справи документи свідчать про те, що на
виконання умов договору купівлі -
продажу № 1/06-07 Приватним науково -
виробничим підприємством "Техніка"
були виписані позивачу видаткові та
податкові накладні у липні - серпні 2012
року на суму з ПДВ у розмірі 232562,25 грн.

Розрахунки за придбані товари
позивачем здійснено у безготівковій
формі, що підтверджено виписками з
банку.

28 серпня 2012 року між фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_3 (Покупець) та
приватним підприємством "Екоскан
Сервіс" (Продавець) укладено договір
поставки № 28/08-01.

Пунктом 1 цього договору визначено, що
Продавець продає, а Покупець приймає та
сплачує товари згідно із замовленнями
на умовах EXW (склад Продавця). За
погодженням між сторонами в окремих
випадках можуть застосовуватись інші
умови поставки. Загальний обсяг
купівлі - продажу по цьому договору
(ціна договору) ставить вартість товару
600000, 00 грн., ПДВ 120000 грн., загальна сума
договору 720000 грн. Вартість кожної
окремої партії товару зазначається в
накладній на цю партію товару за цінами
продавця на дату продажу товару.

Загальна кількість Товару, що підлягає
поставці, одиниці вимірювання, його
часткове співвідношення (асортимент,
сортамент, номенклатура) за сортами,
групами, підгрупами, видами, марками,
типами, розмірами визначаються
видатковою накладною за згодою Сторін
(п. 3 договору поставки № 28/08-01 від 28.08.2012
року).

На підтвердження взаємовідносин з
вказаним контрагентом позивачем
надано до суду податкові та видаткові
накладні, виписані позивачу продавцем
запасних частин, у вересні, жовтні та
листопаді 2012 року. Оплата придбаних
запчастин також проводилась ФОП ОСОБА_3
у безготівковій формі.

Також судом встановлено, що 01 листопада
2011 року між ФОП ОСОБА_3 та Приватним
підприємством "Євростиль" було
укладено договір купівлі - продажу №
01/11 запасних частин.

На виконання умов якого ПП "Євростиль" у
січні 2012 року виписані позивачу
податкові і видаткові накладні.

При цьому слід зазначити, що акт
перевірки не містить жодних зауважень
щодо форми і змісту наданих позивачем
письмових документів. Доказів, які б
вказували на недійсність чи підробку
первинних документів, або їх
невідповідність нормативно - правовим
актам відповідач суду не надав.

Досліджуючи взаємозв'язок придбаних
позивачем паливно - мастильних
матеріалів у ТОВ "Авіас" та запчастин і
основних засобів у ПП "Екоскан Сервіс",
ТОВ "Дидактика", ТОВ "Євростиль", ПНВП
"Техніка", з господарською діяльністю
ФОП ОСОБА_3, та їх використання в
оподаткованих операціях, суд зважає на
слідуюче.

Господарська діяльність, згідно із пп.
14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України, - діяльність
особи, що пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Основні засоби - матеріальні активи, у
тому числі запаси корисних копалин
наданих у користування ділянок надр
(крім вартості землі, незавершених
капітальних інвестицій, автомобільних
доріг загального користування,
бібліотечних і архівних фондів,
матеріальних активів, вартість яких не
перевищує 2500 гривень, невиробничих
основних засобів і нематеріальних
активів), що призначаються платником
податку для використання у
господарській діяльності платника
податку, вартість яких перевищує 2500
гривень і поступово зменшується у
зв'язку з фізичним або моральним зносом
та очікуваний строк корисного
використання (експлуатації) яких з дати
введення в експлуатацію становить
понад один рік (або операційний цикл,
якщо він довший за рік) (пп. 14.1.138 п. 14.1 ст.
14 ПК України).

В розумінні пункту 4 Положення
(стандарту) бухгалтерського обліку 7
"Основні засоби", затвердженого наказом
Міністерства Фінансів України від
27.04.2000 року № 92 (у редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин), основні засоби -
матеріальні активи, які підприємство
утримує з метою використання їх у
процесі виробництва або постачання
товарів, надання послуг, здавання в
оренду іншим особам або для здійснення
адміністративних і
соціально-культурних функцій,
очікуваний строк корисного
використання (експлуатації) яких
більше одного року (або операційного
циклу, якщо він довший за рік).

У листі Вищого адміністративного суду
України від 02.06.2011 року № 742/11/13-11
зазначено, що з метою встановлення
факту здійснення господарської
операції, формування витрат для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток або податкового
кредиту з податку на додану вартість
судам належить з'ясовувати, зокрема,
такі обставини: рух активів у процесі
здійснення господарської операції. При
цьому дослідженню підлягають усі
первинні документи, які належить
складати залежно від певного виду
господарської операції, - договори,
акти виконаних робіт, документи про
перевезення, зберігання товарів тощо.

Також у вищевказаному листі Вищого
адміністративного суду України
зазначено, що не є обов'язковою
передумовою для визначення
контролюючим органом грошових
зобов'язань визнання недійсними (у тому
числі і нікчемними) правочинів, які
укладалися за ланцюгом між попередніми
посередниками, через ланцюг яких
декларувався рух товарів чи послуг,
нібито придбаних останнім у такому
ланцюгу платником податку. При цьому
взаємовідносини між учасниками
попередніх ланцюгів постачань товарів
та послуг не мають безпосереднього
впливу на дослідження факту реальності
господарської операції, вчиненої між
останнім у ланцюгу постачань платником
податків та його безпосереднім
контрагентом.

Оцінуватися при дослідженні факту
здійснення господарської операції
повинні відносини безпосередньо між
учасниками тієї операції, на підставі
якої сформовані дані податкового
обліку.

Судом беззаперечно встановлено, що в
перевіряємий період позивач
здійснював господарську діяльність за
такими видами КВЕД: лісівництво та інша
діяльність у лісовому господарстві;
лісозаготівля.

Також матеріалами справи підтверджено,
що фізичній особі - підприємцю ОСОБА_3
дозволяється виконання робіт
підвищеної небезпеки та експлуатація
об'єктів підвищеної небезпеки при
проведені лісосічних робіт, що
стверджує дозвіл Управління
Держгірпромнагляду по Житомирській
області № 489.11.18-02.01.0, виданий 21.12.2011 року
строком дії з 21.12.2011 р. по 20.12.2016 р.

У власності позивача перебувають
трактори колісні марки МТЗ -80, 1992 р.
виписку та 2012 року складання;
екскаватор марки ЕО-2621 Д, 1984 року
випуску, про що свідчать копії свідоцтв
про реєстрацію машини серії НОМЕР_4,
НОМЕР_5, НОМЕР_6; а також легковий
автомобіль марки ВАЗ 2107, 1990 року
виписку, що підтверджено копією
свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_7.

В акті перевірки від 13.09.2013 року
зафіксовано, що в перевіряємий період
свою господарську діяльність позивач
здійснював на території угідь ДП
"Тетерівське лісове господарство".

Як видно із матеріалів справи, 15 жовтня
2008 року та 31 серпня 2012 року між
позивачем і Державним підприємством
"Тетерівське лісове господарство"
(Замовник) укладено договори підряду на
виконання лісосічних робіт № 23 та № 6
відповідно. До договору підряду № 6
сторонами складено додаткові угоди, а
саме додаток № 1 і № 2 від 31 серпня 2012
року.

За умовами цих договір фізична особа -
підприємець ОСОБА_3 (Підрядник)
зобов'язується в порядку та на умовах,
визначених в цьому договорі, на свій
ризик виконувати роботи за завданням
замовника з використанням своїх
засобів, а Замовник зобов'язується в
порядку та на умовах, визначених у цих
договорах, приймати і оплачувати
виконані роботи.

Оплата за цими договорами провадиться
в безготівковому порядку шляхом
перерахування Замовником грошей на
розрахунковий рахунок Підрядника
після повного завершення виконання
робіт, включаючи усунення виявлених
під час приймання недоліків, тобто
після підписання сторонами акту здачі -
приймання виконаних робіт (п. 3
зазначених вище договорів).

Згідно із п. 5.1. договорів підряду від
15.10.2008 року та від 31.08.2012 року, Підрядник
зобов'язаний своїми силами і засобами
виконати усі роботи, у відповідності до
вимог картки технологічного процесу
розробки лісосіки, яка складається
Підрядником, в обсягах і в строки в
техзавданні, і здати замовнику
лісопродукцію та місце заготівлі
деревини в стані, що відповідає вимогам
лісового законодавства.

Договір № 23 від 15.10.2008 року було
укладено на строк з 15 жовтня 2008 року по
31 грудня 2014 року, а договір № 6 від 31.08.2012
року - з 01 вересня 2012 року по 31 грудня 2017
року.

Під час судового розгляду справи
з'ясовано, що роботи, які виконувались
позивачем Державному підприємству
"Тетерівське лісове господарство"
полягали у трелюванні лісу
(лісозаготівельна операція по збору і
транспортуванню дерев, очищення від
суччя стволів, колод від місця їх
заготівки до вантажних пунктів в
лісовозних доріг). При трелюванні
застосовується техніка, а саме
трактори і екскаватор, для
функціонування яких потрібне паливо та
запчастини.

На підтвердження реальності
здійснення господарської діяльності з
лісівництва та лісозаготівлі
позивачем, крім копій вказаних
договорів, також надані акти списання
паливно - мастильних матеріалів за
січень - грудень 2012 року, тимчасові
норми витрат ПММ при роботі бензопилою,
на трелювання деревени тракторами, при
роботі на рубках пов'язаних з веденням
лісового господарства та інших рубках
в літніх умовах роботи.

Окрім цього, факт придбання та
використання запчастин і основних
засобів, отриманих від ПП "Екоскан
Сервіс", ТОВ "Дидактика", ТОВ "Євростиль",
ПНВП "Техніка", позивачем у своїй
господарській діяльності підтверджено
актами введення в експлуатацію
матеріалів за лютий - листопад 2012 року
та актом списання матеріалів, що
вводяться в експлуатацію за вересень
2012 року.

Також судом враховано, що актом
перевірки підтверджено, що протягом
періоду, що перевірявся фізична особа -
підприємець ОСОБА_3 використовував
працю 8 оформлених найманих осіб, 7 із
яких займалися лісозаготівлею та
трелюванням.

Отже, транспортні засоби, що належать
позивачу та використовуються ним в
господарській діяльності фізичної
особи - підприємця ОСОБА_3, який
перебуває на загальній системі
оподаткування в розумінні Податкового
кодексу України є основними засобами. У
зв'язку з цим, придбання у ТОВ "Авіас", ПП
"Екоскан Сервіс", ТОВ "Дидактика", ТОВ
"Євростиль", ПНВП "Техніка", товарів було
обумовлено основними видами
діяльності позивача та є витратами
пов'язаними із здійснення
господарської діяльності платника
(позивача у справі).

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку, що податкове
повідомлення-рішення від 21.10.2013 р. №
про збільшення грошових
зобов'язань з податку на доходи
фізичних осіб, що сплачується за
результатами річного декларування за
основним платежем у сумі 181740 грн. та в
сумі 91380 грн. за штрафними санкціями, з
приводу якого виник спір, є таким, що не
відповідає фактичним обставинам
справи, відтак його слід визнати
протиправним і скасувати в цій частині.

Перевіряючи законність винесення
оспорюваного податкового повідомлення
- рішення від 21.10.2013 року № , яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість на 198716 грн. та застосовано
штрафні санкції в сумі 99358 грн. на
відповідність вимогам ч. 3 ст. 2 КАС
України, судом встановлено слідуюче.

В акті перевірки від 13.09.2013 року
зафіксовано, що перевіркою
достовірності відображення показників
у поданих деклараціях з податку на
додану вартість платника податків з
01.01.2012 року по 31.12.2012 року встановлено,
що фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3
в порушення п. 198.5 ст. 198 Податкового
кодексу України, включено до складу
податкового кредиту суми податку на
додану вартість, які підтверджені
податковими накладними, сплачені при
придбанні ПММ, запчастин та основних
засобів, які використані не в
господарській діяльності, тому
відповідач дійшов висновку про
заниження позивачем податку на додану
вартість за операціями, що не є
господарською діяльністю платника
податків в сумі 198716, 00 грн. за період з
січня по грудень 2012 року.

Враховуючи, що в процесі розгляду
справи відповідачем не доведено
неправомірність формування позивачем
валових доходів і включення ним витрат
на придбанням дизельного палива та
запасних частин до валових витрат, то
суд вважає також неправомірними
причини донарахування податку на
додану вартість.

Податкові зобов'язання ТОВ "Авіас", ПП
"Екоскан Сервіс", ТОВ "Дидактика", ТОВ
"Євростиль", ПНВП "Техніка", та,
відповідно, податковий кредит позивача
за вчиненими ними господарськими
операціями підтверджено позивачем
наданими до справи копіями податкових
накладних за 2012 року. Факт наявності
яких підтверджено в самому акті
перевірки від 13.09.2013 року.

Відповідно до п. 14.1.181 ст. 14 Податкового
кодексу України, податковий кредит -
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

У відповідності із п. 198.3 статті 198 ПК
України, податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Придбані позивачем у контрагентів -
постачальників товари використані ним
у господарській діяльності, відтак
суми ПДВ у відповідності до п.198.3. ст..198
ПК України правомірно віднесені
позивачем до складу податкового
кредиту.

Згідно із п. 198.6 ст. 198 ПК України, не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу).

Пунктом 201.1 статті 201 ПК України
визначено обов'язкові реквізити, що має
містити податкова накладна.

Податкова накладна виписується на
кожне повне або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс) (п. 201.7 ст. 201 ПК
України).

У процесі судового розгляду
відповідачем не надано доказів про
відсутність чи неправильне заповнення
податкових накладних, що були
оформленні в результаті здійснення
господарських операцій між позивачем
та вказаними контрагентами -
постачальниками.

Відповідач не заперечував та не
спростовував той факт, що податкові
накладні, виписані контрагентами
позивача, відповідають вимогам статті
201 Податкового кодексу України. Також
представником відповідача не було
спростовано ні реальність операцій із
отримання позивачем товарів, ні факт їх
використання в господарській
діяльності підприємця, ні наявність
податкових накладних та всіх
обов'язкових реквізитів в них.

Враховуючи наведене вище, суд
приходить до висновку, що податкове
повідомлення-рішення від 21.10.2013 р. №
про збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість за основним платежем на 198716
грн. та застосування штрафних санкцій в
сумі 99358 грн. є таким, що не відповідає
фактичним обставинам справи, а тому
підлягає скасуванню.

Стосовно посилань контролюючого
органу на неможливість здійснення
контрагентами зобов'язань за
договорами з позивачем, обґрунтоване
актами ДПІ у Бабушкінському районі м.
Дніпропетровськ від 21.12.2012 року, то суд
зазначає, що податкове законодавство
не ставить в залежність право
віднесення сплачених сум до валових
витрат та сум ПДВ до податкового
кредиту від податкового обліку (стану)
інших осіб і фактичної сплати
контрагентом податку до бюджету.
Відповідно до матеріалів справи,
відповідачем під час перевірки не були
дослідженні первинні документи цих
підприємств.

Включення до складу податкового
кредиту сум ПДВ є правом окремо взятого
платника податків і не залежить від
розрахунків з бюджетом третіх осіб.
Якщо контрагент не виконав свого
зобов'язання по сплаті податку до
бюджету або встановлено порушення
податкового законодавства з боку
контрагенту, то це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме щодо цієї особи.

Позбавлення платника податку права на
формування податкового кредиту у
зв'язку з невиконанням своїх обов'язків
його контрагентами, в тому числі не
нарахування і несплата податкових
зобов'язань останніми, порушує право
особи мирно володіти своїм майном, що
міститься у Першому Протоколі до
Конвенції про захист прав і
основоположних свобод людини від 20.03.1952
р. (надалі - Протокол 1 до Конвенції), яка
є частиною національного
законодавства згідно із ст.9
Конституції України. Зокрема, ст.1
Протоколу до конвенції так визначає
підстави, за яких особа може бути
позбавлена свого майна: "Кожна фізична
або юридична особа має право мирно
володіти своїм майном. Ніхто не може
бути позбавлений своєї власності
інакше як в інтересах суспільства і на
умовах, передбачених законом і
загальними принципами міжнародного
права".

Відповідно до рішення Європейського
суду з прав людини від 09.01.2007 року у
справі "Інтерсплав проти України", якщо
державні органи мають інформацію про
зловживання в системі оподаткування
конкретною компанією, вони повинні
застосовувати відповідні заходи саме
до цього суб'єкта, а не розповсюджувати
негативні наслідки на інших осіб при
відсутності зловживання з їх боку.
Таким чином, ЄСПЛ чітко визначає
правило індивідуальної
відповідальності платника податків.
Тобто, добросовісний платник податків
не має зазнавати негативних наслідків
через порушення з боку його
контрагентом.

Платник податку на додану вартість
(покупець товару) на час здійснення
господарської операції з придбання
товару не має обов'язку та повноважень
здійснювати контроль за дотриманням
усіма постачальниками товару у ланцюгу
постачання вимог законодавства щодо
здійснення господарської діяльності,
дотримання вимог податкового
законодавства тощо і в подальшому
зазнавати певних негативних наслідків
у вигляді позбавлення права на
податковий кредит чи бюджетне
відшкодування за можливу неправомірну
діяльність будь-якого з контрагентів.

Якщо контрагент не виконав свого
зобов'язання щодо сплати податку до
бюджету, то це тягне відповідальність
та негативні наслідки саме для цієї
особи. Зазначені обставини не є
підставою для позбавлення платника
податку права на формування валових
витрат та податкового кредиту у зв'язку
з придбанням товарів та робіт у
випадку, коли останній має необхідні
документальні підтвердження розміру
таких витрат і податкового кредиту
(рішення Верховного Суду України від
31.01.2011 у справі № 21-47а10).

Відповідач не надав жодних доказів на
підтвердження того, що позивач, як
платник податку, діяв без належної
обачності й обережності і йому було
відомо про порушення його
контрагентами вимог податкового
законодавства та невідображення в
податковому обліку операцій з поставки
товару позивачеві, або що самостійною
діловою метою здійснення
господарських операцій з даними
підприємствами було одержання
позивачем податкової вигоди.

З приводу посилання відповідача на те,
що у контрагента позивача відсутні
працівники, складські приміщення,
устаткування, необхідного для
здійснення фінансово-господарської
діяльності, про що свідчить акт
перевірки, то суд зазначає, що
відсутність інформації про складські
приміщення та виробничі потужності, не
є достатнім свідченням неможливості
виконання договору, оскільки одні лише
ці відомості не є достатнім доказом
відсутності чи наявності будь-яких
видів майна у суб'єкта господарювання
та є лише припущенням.

Варто вказати, що відсутні приписи які
б вимагали від контрагента позивача
наявності виробничих потужностей та
певних основних засобів, як і те що
відповідачем не доведено, що виконання
господарських операцій по виконаю
робіт вимагало наявності певної
кількості працівників у штаті
контрагентів позивача. Тобто з
вищевикладеного випливає, що
відповідачем не доведено
недостатність працівників контрагента
та відсутність інших умов для
здійснення господарських операцій з
позивачем.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

На виконання цих вимог відповідач, як
суб'єкт владних повноважень, не надав
суду жодних доказів, які спростовували
б твердження позивача, а відтак, не
довів правомірність своїх рішень.

Водночас, позивач під час судового
розгляду довів суду належними та
допустимими доказами факт придбання
товарів і робіт. Надані позивачем
докази є переконливими і достатніми
для беззаперечного висновку суду щодо
реальності господарських операцій та
використання придбаних товарів та
робіт у власній господарській
діяльності з урахуванням видів
діяльності за КВЕД.

За таких обставин, суд дійшов висновку
про обґрунтованість позовних вимог
фізичної особи - підприємця ОСОБА_3,
тому скасовує податкові повідомлення -
рішення Малинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області від 21.10.2013 р. №
в повному обсязі та № в
частині 181740 грн. основного платежу та
91380 грн. штрафних санкцій як
неправомірні.

Керуючись статтями 86, 158 - 163, 186, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

постановив:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати неправомірним та скасувати
податкове повідомлення - рішення
Малинської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області від 21.10.2013р. № .

Визнати неправомірним та скасувати
податкове повідомлення - рішення
Малинської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області від 21.10.2013р. № в частині
181740грн. основного платежу та 91380грн.
штрафних санкцій.

Постанова набирає законної сили у
строк та у порядку, що визначені
статтею 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, і може бути
оскаржена до Житомирського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції у порядку,
визначеному статтею 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України, шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Є.Ю. Романченко

Повний текст постанови виготовлено: 14
квітня 2014 р.