Справа № 812/2034/14
Суддя: К.О. Пляшкова
Дата ухвалення: 2014-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 квітня 2014 рокуЛуганськСправа №
812/2034/14

Луганський окружний адміністративний
суд у складі:

судді: Пляшкової
К.О.,

при секретарі:
Шибаєвій Т.В.,

за участю представників

позивача: не з'явився,

відповідача: Косякової
Д.І. (довіреність б/н від 03.02.2014),

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Державної податкової
інспекції у м. Свердловську Головного
управління Міндоходів у Луганській
області до державного відкритого
акціонерного товариства «Свердловське
шахтопрохідницьке управління по
бурінню стволів і свердловин»
дочірнього підприємства відкритого
акціонерного товариства «Державна
холдингова компанія
«Спецшахтобуріння» про стягнення
коштів з рахунків у банках, що
обслуговують такого платника, -

ВСТАНОВИВ:

24 березня 2014 року до Луганського
окружного адміністративного суду
надійшов позов Державної податкової
інспекції у м. Свердловську Головного
управління Міндоходів у Луганській
області до державного відкритого
акціонерного товариства «Свердловське
шахтопрохідницьке управління по
бурінню стволів і свердловин»
дочірнього підприємства відкритого
акціонерного товариства «Державна
холдингова компанія
«Спецшахтобуріння» про стягнення
коштів з рахунків у банках, що
обслуговують такого платника, у сумі 1
014,55 грн.

В обґрунтування заявлених позовних
вимог зазначено, що державне відкрите
акціонерне товариство «Свердловське
шахтопрохідницьке управління по
бурінню стволів і свердловин»
дочірнього підприємства відкритого
акціонерного товариства «Державна
холдингова компанія
«Спецшахтобуріння» зареєстровано
виконавчим комітетом Свердловської
міської ради 02.06.1997 за № 1 00311 та
перебуває на обліку як платник
податків у ДПІ в м. Свердловську
Головного управління Міндоходів у
Луганській області.

Станом на 18.03.2014 за період з 01.03.2014 по
17.03.2014 за відповідачем рахується
податковий борг з надходження від
розміщення відходів у розмірі 1 014,55 грн.

Вказана сума податкового боргу виникла
відповідно до нарахованого
податкового зобов'язання податковим
повідомленням - рішенням від 27.02.2014 №
на суму 1020,00 грн.

Відповідно до ст.59 ПК України та з метою
погашення податкового боргу, позивачем
05.09.2011 винесено відповідачу податкову
вимогу № Ю-65, яку вручено відповідачу
05.09.2011, про що свідчить підпис
уповноваженої особи на корінці
податкової вимоги.

На підставі вищевикладеного позивач
просив позовні вимоги задовольнити у
повному обсязі.

Представник позивача у судове
засідання не прибув, про дату, час та
місце судового розгляду повідомлявся
належним чином, надав клопотання про
розгляд справи за його відсутності
(а.с.123).

Представник відповідача проти
задоволення позовних вимог
заперечував, про що надав письмові
заперечення на адміністративний позов
(а.с.26-27), у яких зазначив, що діяльність
ДВАТ «СШПУ» припинена шляхом
ліквідації на підставі Протоколу
загальних зборів акціонерів № 1 від
02.08.2013. Того ж дня, до Єдиного державного
реєстру був внесений відповідний
запис. В бюлетені державної реєстрації
№ 256 (21) від 08.08.2013, в офіційному
друкованому засобі масової інформації
«Голос України» № 148 (5648) від 10.08.2013
опубліковано оголошення про
припинення відповідача та про склад
ліквідаційної комісії.

Ліквідаційна процедура відповідача
здійснюється в порядку ст.104-105, 110-112
Цивільного кодексу України, ст.59-61
Господарського кодексу України.

Відповідно до п.п.97.4.1 п.97.4 ст.97
Податкового кодексу України особою,
відповідальною за погашення грошових
зобов'язань чи податкового боргу
платника податків, стосовно платника
податків, який ліквідується, є
ліквідаційна комісія або інший орган,
що проводить ліквідацію згідно із
законодавством України.

Отже, з моменту внесення до Єдиного
державного реєстру юридичних та
фізичних осіб - підприємців запису про
рішення власника чи уповноваженого ним
органу про ліквідацію платника
податків, податковий орган не може
погашати податковий борг такого
платника шляхом стягнення коштів з
рахунків платника в обслуговуючих
банках.

Враховуючи, що діяльність відповідача
припинена шляхом ліквідації на
підставі Протоколу № 1 від 02.08.2013, майно
відповідача повинно використовуватися
у порядку черговості, що визначається
ст.112 Цивільного кодексу України, і
жодний орган влади не повинен цьому
перешкоджати.

На підставі вищевикладеного
представник відповідача просить
відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Представник відповідача у судовому
засіданні надав пояснення, аналогічні
викладеним у запереченнях на
адміністративний позов.

З огляду на положення ст.128 КАС України,
суд ухвалив розглянути справу за
відсутності представника позивача.

Заслухавши пояснення представника
відповідача, дослідивши матеріали
справи, розглянувши справу в межах
заявлених позовних вимог і наданих
сторонами доказів, оцінивши докази
відповідно до вимог ст.ст.69-72 КАС
України, суд дійшов до такого.

Пунктом 20.1.28 ст. 20 Податкового кодексу
України визначено, що органи державної
податкової служби, окрім іншого, мають
право стягувати до бюджетів та
державних цільових фондів суми
грошових зобов'язань та/або
податкового боргу у випадках, порядку
та розмірі, встановлених цим Кодексом.

Згідно із п.п. 20.1.18. п. 20.1. ст. 20
Податкового кодексу України органи
державної податкової служби мають
право звертатися до суду щодо
стягнення коштів платника податків,
який має податковий борг, з рахунків у
банках, обслуговуючих такого платника,
на суму податкового боргу або його
частини.

Відповідно до абз. 1 п. 95.3 ст. 95
Податкового кодексу України стягнення
коштів з рахунків платника податків у
банках, які обслуговують такого
платника податків, здійснюється за
рішенням суду, яке направляється до
виконання органам державної
податкової служби, у розмірі суми
податкового боргу або його частини.

Таким чином, позивач є органом
державної влади, уповноваженим
здійснювати функцію контролю за
визначенням та сплатою платником
податків, повноваження якого на
звернення до суду із позовом про
стягнення коштів з рахунків платника
податків у банках, які обслуговують
такого платника податків, прямо
передбачено законом.

Судом встановлено, що протоколом № 1
від 02.08.2013 Позачергових загальних
зборів акціонерів ДВАТ «Свердловське
шахтопрохідницьке управління по
бурінню стволів і свердловин»
Дочірнього підприємства відкритого
акціонерного товариства «Державна
холдингова компанія
«Спецшахтобуріння» припинено шляхом
ліквідації (а.с.38-41).

З протоколу № 1 від 02.08.2013 (питання № 4
порядку денного) вбачається, що
загальними зборами акціонерів
відповідача установлено строк для
пред'явлення вимог кредиторами
протягом двох місяців із дня
публікації повідомлення про
ліквідацію Товариства.

В бюлетені Державної реєстрації № 256 (21)
від 08.08.2013 опубліковані відомості про
ліквідацію ДВАТ «Свердловське ШПУ» ДП
ВАТ «ДХК «Спецшахтобуріння» (а.с.44).

Судом встановлено, що за відповідачем
виникла податкова заборгованість
відповідно до податкового
повідомлення - рішення від 27.01.2014 №
на суму 1020,00 грн. (а.с.15) винесеного
на підставі акта перевірки від 17.02.2014 №
28/22/00181993 (а.с.65-82).

З п.3.4.1 акта перевірки вбачається, що
відповідачем розрахунок екологічного
податку за 3 квартал 2013 року до ДПІ у м.
Свердловську Головного управління
Міндоходів у Луганській області не
надано, що відповідно до п.120.1 ст.120
Податкового кодексу України тягне за
собою накладення штрафу у розмірі 1020,00
грн.

Отже, судом встановлено, що податкові
зобов'язання виникли за відповідачем
після заявлення кредиторських вимог.

З набранням чинності Податковим
кодексом України статтею 97 цього
Кодексу встановлений порядок
погашення грошових зобов'язань або
податкового боргу в разі ліквідації
платника податків, не пов'язаної з
банкрутством.

У цій статті під ліквідацією платника
податків розуміється ліквідація
платника податків як юридичної особи
або зупинення державної реєстрації
фізичної особи -підприємця, внаслідок
якої відбувається закриття їх рахунків
та/або втрата їх статусу як платника
податків відповідно до законодавства.

Відповідно до п. 97.2. ст. 97 цього Кодексу,
у разі якщо власник або уповноважений
ним орган приймає рішення про
ліквідацію платника податків, не
пов'язану з банкрутством, майно
зазначеного платника податків
використовується у черговості,
визначеній відповідно до законів
України.

Загальні підстави, порядок ліквідації
юридичної особи та порядок задоволення
вимог кредиторів визначений нормами
Цивільного кодексу України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 110 ЦК України,
юридична особа ліквідується за
рішенням її учасників або органу
юридичної особи, уповноваженого на це
установчими документами, в тому числі у
зв'язку із закінченням строку, на який
було створено юридичну особу,
досягненням мети, для якої її створено,
а також в інших випадках, передбачених
установчими документам.

Згідно зі статтею 111 ЦК України,
ліквідаційна комісія після закінчення
строку для пред'явлення вимог
кредиторами складає проміжний
ліквідаційний баланс, який містить
відомості про склад майна юридичної
особи, що ліквідується, перелік
пред'явлених кредиторами вимог, а також
про результати їх розгляду.

Після завершення розрахунків з
кредиторами ліквідаційна комісія
складає ліквідаційний баланс, який
затверджується учасниками юридичної
особи або органом, що прийняв рішення
про ліквідацію юридичної особи, крім
випадків, встановлених законом.

Виплата грошових сум кредиторам
юридичної особи, що ліквідується,
провадиться у порядку черговості,
встановленої статтею 112 цього Кодексу,
відповідно до проміжного
ліквідаційного балансу, починаючи від
дня його затвердження, за винятком
кредиторів четвертої черги, виплати
яким провадяться зі спливом місяця від
дня затвердження проміжного
ліквідаційного балансу.

Відповідно до ч. 1 ст. 112 ЦК України, у
разі ліквідації платоспроможної
юридичної особи вимоги її кредиторів
задовольняються у такій черговості:

у першу чергу задовольняються вимоги
щодо відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я
або смертю, та вимоги кредиторів,
забезпечені заставою чи іншим
способом;

у другу чергу задовольняються вимоги
працівників, пов'язані з трудовими
відносинами, вимоги автора про плату за
використання результату його
інтелектуальної, творчої діяльності;

у третю чергу задовольняються вимоги
щодо податків, зборів (обов'язкових
платежів);

у четверту чергу задовольняються всі
інші вимоги.

Вимоги однієї черги задовольняються
пропорційно сумі вимог, що належать
кожному кредитору цієї черги.

Згідно із частинами 4, 5 цієї статті
вимоги кредитора, заявлені після
спливу строку, встановленого
ліквідаційною комісією для їх
пред'явлення, задовольняються з майна
юридичної особи, яку ліквідовують, що
залишилося після задоволення вимог
кредиторів, заявлених своєчасно.
Вимоги кредиторів, які не визнані
ліквідаційною комісією, якщо кредитор
у місячний строк після одержання
повідомлення про повну або часткову
відмову у визнанні його вимог не
звертався до суду з позовом, вимоги, у
задоволенні яких за рішенням суду
кредиторові відмовлено, а також вимоги,
які не задоволені через відсутність
майна юридичної особи, що ліквідується,
вважаються погашеними.

З наведених норм вбачається, що
допускаючи можливість, що майна для
задоволення всіх претензій кредиторів
буде недостатньо, законодавець
встановив черговість задоволення
вимог.

Разом з тим, у разі відмови
ліквідаційної комісії у задоволенні
вимог кредитора або в разі ухилення від
їх розгляду кредитор має право до
затвердження ліквідаційного балансу
звернутися до суду з позовом до
ліквідаційної комісії. За рішенням
суду вимоги кредитора можуть бути
задоволені за рахунок майна, що
залишилося після ліквідації.

Позивачем не надано доказів звернення
до ліквідаційної комісії з вимогою про
визнання кредиторської заборгованості
по екологічному податку у розмірі 1020,00
грн. та відмови ліквідаційної комісії у
визнанні таких вимог, і як наслідок,
звернення до суду з відповідним
позовом.

Визнання кредиторський вимог в
судовому порядку є передумовою їх
включення до ліквідаційної маси
підприємства, що ліквідується та
задоволення у подальшому за рахунок
майна юридичної особи, що залишилося
після задоволення вимог кредиторів,
включених до реєстру.

Згідно із ч. 1 ст. 92 Господарського
кодексу України, юридична особа
набуває цивільних прав та обов'язків і
здійснює їх через свої органи, які
діють відповідно до установчих
документів та закону. Відповідно до
частин 2, 3 ст. 105 ЦК України, учасники
юридичної особи, суд або орган, що
прийняв рішення про припинення
юридичної особи, призначають комісію з
припинення юридичної особи
(ліквідаційну комісію, ліквідатора
тощо) та встановлюють порядок і строки
припинення юридичної особи відповідно
до цього Кодексу. З моменту призначення
комісії до неї переходять повноваження
щодо управління справами юридичної
особи. Комісія виступає в суді від
імені юридичної особи, яка
припиняється.

Отже, до функцій ліквідаційної комісії
належить саме проведення
ліквідаційної процедури юридичної
особи у порядку - та строки, встановлені
органом, що прийняв рішення про
ліквідацію. Здійснення господарської
діяльності під час процесу припинення
юридичної особи ліквідаційною
комісією, крім господарських операцій,
пов'язаних з ліквідацією підприємства
не передбачено.

Як вбачається з матеріалів справи, на
даний час у підприємства є три поточних
рахунка для використання у процедурі
ліквідації для розрахунків з
кредиторами.

У своєму позові позивач просить
стягнути кошти відповідача з
банківських рахунків.

Механізм стягнення коштів, яким
керується податковий орган при
стягненні коштів з банківських
рахунків, врегульований Законом
України від 07.12.2000 року № 2121-III «Про
банки і банківську діяльність» та
Інструкцією про безготівкові
розрахунки в Україні в національній
валюті, затвердженою постановою
Правління Національного банку України
від 21.01.2004 року № 22, зареєстрованою в
Міністерстві юстиції України 29.03.2004
року за № 377/8976 (далі - Інструкція № 22).

Відповідно до Закону України «Про
банки і банківську діяльність», арешт
на майно або кошти банку, що
знаходяться на його рахунках, арешт на
кошти та інші цінності юридичних або
фізичних осіб, що знаходяться в банку,
здійснюються виключно за постановою
державного виконавця чи рішенням суду
про стягнення коштів або про
накладення арешту в порядку,
встановленому законом.

Пунктами 5.1., 5.2. глави 5 Інструкції № 22
передбачено, що відповідно до статті 1071
Цивільного кодексу України кошти
можуть бути списані з рахунку клієнта
без його доручення на підставі рішення
суду. У разі надходження до банку
платіжних вимог на примусове списання
коштів з цих рахунків, вони передаються
для виконання відповідному органу
державного казначейства, якщо це
передбачено договором між банком та
органом державного казначейства, або
повертаються стягувачу без виконання
відповідно до пункту 2.18 глави 2 цієї
Інструкції.

Згідно із пунктами 5.9., 5.10. глави 5
Інструкції № 22 банк платника приймає
до виконання платіжну вимогу стягувача
незалежно від наявності достатнього
залишку коштів на рахунку платника і не
має права повертати її в разі неподання
стягувачем реєстру платіжних вимог. У
разі недостатності коштів на рахунку
платника банк виконує платіжну вимогу
в межах залишку коштів згідно з главою 2
цієї Інструкції.

Згідно із пунктами 2.19., 2.20. глави 2
Інструкції № 22 розрахункові документи,
що надійшли до банку протягом
операційного часу, банк виконує в день
їх надходження. Розрахункові
документи, що надійшли після
операційного часу, банк виконує
наступного операційного дня.

Якщо платіжні вимоги на примусове
списання коштів надійшли до банку
протягом операційного часу, але на час
надходження на рахунку платника немає
коштів або їх недостатньо, то банк
виконує ці платіжні вимоги з
урахуванням сум, що надійдуть на
рахунок платника протягом
операційного часу (поточні
надходження). Якщо для виконання цих
платіжних вимог недостатньо коштів (з
урахуванням поточних надходжень), то
вони виконуються частково відповідно
до глави 5 цієї Інструкції.

Якщо на рахунку платника коштів немає і
протягом операційного часу кошти на
його рахунок не надходили, то після
закінчення операційного часу ці
платіжні вимоги повертаються без
виконання згідно з пунктом 2.18 цієї
глави.

Згідно із п. 2.21. глави 2 Інструкції № 22
платіжні вимоги, які надійшли до банку
після операційного часу, банк
(незалежно від наявності коштів на
рахунку платника на час їх надходження)
виконує наступного операційного дня.
Якщо на початок наступного
операційного дня на рахунку платника
буде недостатньо коштів для виконання
платіжних вимог, то вони цього самого
дня виконуються частково відповідно до
пункту 5.10 глави 5 цієї Інструкції. Якщо
на його початок на рахунку платника не
буде коштів для виконання платіжних
вимог, то такі документи цього самого
дня повертаються відповідно до пункту
2.18 цієї глави.

З наведених норм Інструкції № 22
вбачається, що списання коштів, що
знаходяться на банківському рахунку
клієнта на вимогу податкового органу
списуються у повному обсязі у день
надходження платіжної вимоги або
наступного операційного дня.

Разом з тим, норми п. 97.2. ст. 97
Податкового кодексу України
передбачають використання майна
платника податків, що ліквідується у
черговості, визначеній відповідно до
законів України. Така черговість
визначена нормами ст. 112 ЦК України.
Відповідно до цієї статті кредиторські
вимоги податкового органу
задовольняються у третю чергу.

Слід зазначити, що відповідно до п. 97.3.
ст. 97 Податкового кодексу України у
разі якщо внаслідок ліквідації
платника податків або скасування
державної реєстрації фізичної особи -
підприємця частина його грошових
зобов'язань чи податкового боргу
залишається непогашеною у зв'язку з
недостатністю майна, така частина
погашається за рахунок майна
засновників або учасників такого
підприємства, якщо вони несуть повну
або додаткову відповідальність за
зобов'язаннями платника податків
згідно із законом, у межах повної або
додаткової відповідальності.

Суд зазначає, що норма ст. 97 Податкового
кодексу України є спеціальною нормою
та передбачає особливості погашення
податкового боргу в разі ліквідації
платника податків, не пов'язаної з
банкрутством. Саме ця норма повинна
застосовуватися податковим органом
при погашенні податкового боргу
платника податків, що ліквідується.

Водночас, стягнення коштів з
банківського рахунку, на якому
акумулюються кошти ліквідуємого
підприємства призводить до порушення
порядку черговості задоволення вимог
кредиторів, встановленої ст. 112 ЦК
України, що в свою чергу, порушує
приписи ст. 97 Податкового кодексу
України, оскільки стягнення коштів з
банківських рахунків відбувається
негайно після направлення податковим
органом до банківської установи
платіжної вимоги, без дотримання
порядку черговості задоволення
кредиторських вимог.

З урахуванням викладеного, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги
податкового органу не підлягають
задоволенню.

Враховуючи вимоги ч.4 ст.94 КАС України, а
також те, що позивач відповідно до ст.5
Закону України від 08 липня 2011 року №
3674-VІ «Про судовий збір» від сплати
судового збору звільнений, судові
витрати у цій справі не підлягають
стягненню з відповідача.

На підставі ч.3 ст.160 КАС України у
судовому засіданні 17 квітня 2014 року
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови. Складення постанови
у повному обсязі відкладено до 22 квітня
2014 року, про що згідно вимог ч.2 ст.167 КАС
України повідомлено після
проголошення вступної та резолютивної
частин постанови у судовому засіданні.

Керуючись статтями 16, 20, 57, 87, 95, 102
Податкового кодексу України, статтями
2, 9, 10, 11, 17, 18, 23, 69-72, 87, 94, 158-163, 167, 183-3
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову Державної податкової інспекції
у м. Свердловську Головного управління
Міндоходів у Луганській області до
державного відкритого акціонерного
товариства «Свердловське
шахтопрохідницьке управління по
бурінню стволів і свердловин»
дочірнього підприємства відкритого
акціонерного товариства «Державна
холдингова компанія
«Спецшахтобуріння» про стягнення
коштів з рахунків у банках, що
обслуговують такого платника, -
відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
встановленого Кодексом
адміністративного судочинства
України, якщо таку скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено та 22
квітня 2014 року.

Суддя
К.О. Пляшкова