Справа № 805/2813/14
Суддя: Бойко М.І.
Дата ухвалення: 2014-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2014 р.
Справа № 805/2813/14

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

Суддя Донецького окружного
адміністративного суду Бойко М.І.,
розглянувши у письмовому провадженні
адміністративну справу за позовом
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до
Шахтарської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Донецької
області, третя особа Управління
Пенсійного фонду України в м.
Шахтарську та Шахтарському районі, про
скасування вимоги про сплату боргу
(недоїмки) від 31.01.2014 року № Ф-531-25 у сумі
8502,90 грн.,-

В С Т
АН О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
звернулась до суду з позовом до
Шахтарської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Донецької
області, третя особа Управління
Пенсійного фонду України в м.
Шахтарську та Шахтарському районі, про
скасування вимоги про сплату боргу
(недоїмки) від 31.01.2014 року № Ф-531-25 у сумі
8502,90 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що він є пенсіонером за віком
та отримує пенсію по втраті
годувальника, знаходиться на обліку в
Управлінні Пенсійного фонду України у
м. Шахтарську та Шахтарському районі
Донецької області як платник єдиного
внеску, є фізичною особою-підприємцем
та перебуває на спрощеній системі
оподаткування. 21.02.2014 року на її адресу
надійшла вимога № Ф-531-25 від 31.01.2014. про
сплату недоїмки з єдиного внеску у
розмірі 8502,90 грн. Вважає, що зазначена
вимога Шахтарської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Донецької області є незаконною,
оскільки з 06.08.2011 року набрав чинності
Закон України "Про внесення змін до
Податкового кодексу України та деякі
інші законодавчі акти України щодо
вдосконалення окремих норм
Податкового кодексу України" № 3609-VI,
яким внесені доповнення до ст. 4 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування". Зазначила, що
внесені зміни звільняють її, як фізичну
особу - підприємця та пенсіонера, від
сплати за себе єдиного внеску без її
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування. Вважає, що
вимога відповідача № Ф-531-25 від 31.01.2014 р.
про зобов'язання сплатити 8502,90 грн.
винесена у спосіб, що суперечить
чинному законодавству України та
підлягає скасуванню.

Позивач в судове засідання не з'явився,
через канцелярію суду надав клопотання
у якому позовні вимоги підтримав у
повному обсязі та просив суд
розглянути справу за його відсутності.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, через канцелярію
суду надав заяву, у якій проти
задоволення позову заперечував та
просив розглянути справу за його
відсутності.

Представник третьої особи в судове
засідання не прибув, про дату, час та
місце розгляду справи повідомлявся
судом належним чином. Заяв про
відкладення розгляду справи або про
розгляд справи за його відсутності до
суду не надходило.

Відповідно до ч.2 ст.128 КАС України,
неприбуття в судове засідання без
поважних причин представника сторони
або третьої особи, які прибули в судове
засідання, або неповідомлення ним про
причини неприбуття не є перешкодою для
розгляду справи.

Суд прийшов до висновку про розгляд
справи за відсутності позивача та
представників відповідача та третьої
особи, на підставі доказів, наявних в
матеріалах справи.

Позивач, ОСОБА_1, є фізичною
особою-підприємцем, зареєстрована в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців з
24.05.2005р., перебуває на спрощеній системі
оподаткування, що підтверджується
свідоцтвом про сплату єдиного податку
серії НОМЕР_2. З 30.06.2009 року позивач є
пенсіонером та отримувала пенсію за
віком, що підтверджується пенсійним
посвідченням № НОМЕР_1 та копією
протоколу від 30.06.2009р. №613, знаходиться
на обліку в Управлінні Пенсійного
фонду України у м. Шахтарську та
Шахтарському районі як платник єдиного
внеску, з 09.02.2011р. отримує пенсію по
втраті годувальника (розпорядження від
09.02.2011р. №162857).

Відповідач - Шахтарська об'єднана
державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області у розумінні п.41.1 ст.41
Податкового кодексу України є
контролюючим органом органів доходів і
зборів.

Контролюючим органом органів доходів і
зборів - є центральний орган виконавчої
влади, що забезпечує формування єдиної
державної податкової, державної митної
політики в частині адміністрування
податків і зборів, митних платежів та
реалізує державну податкову, державну
митну політику, забезпечує формування
та реалізацію державної політики з
адміністрування єдиного внеску,
забезпечує формування та реалізацію
державної політики у сфері боротьби з
правопорушеннями при застосуванні
податкового та митного законодавства,
а також законодавства з питань сплати
єдиного внеску (далі - центральний
орган виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
податкову і митну політику), його
територіальні органи.

Тобто, відповідач у справі - орган
владних повноважень, який виконує
владні управлінські функції, надані
йому чинним законодавством, відносно
платників єдиного внеску на
загальнообовязкове державне соціальне
страхування.

Правовідносини, що склалися між
сторонами, регулюються нормами Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" від 08.07.2010 року
№ 2464-VI, Законом України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" №1058-ІV від 09.07.2003 року (далі
Закон № 1058), Законом України "Про
пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ від
05.11.1991 р. (далі Закон №1788) та іншими
нормативно-правовими актами.

Судом встановлено, що 31 січня 2014
року відповідачем прийнято вимогу №
Ф-531-25 про сплату недоїмки, якою
зобов'язано позивача сплатити суму
недоїмки зі сплати єдиного внеску,
штрафних санкцій та пені на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в сумі 8502,90 грн.

Позивач вважає спірну вимогу про
сплату недоїмки з єдиного внеску такою,
що підлягає скасуванню, оскільки він є
фізичною особою-підприємцем та
пенсіонером за віком і відповідно до
вимог ч. 4 ст. 4 Закону № 2464 звільнений
від сплати за себе єдиного внеску
оскільки не укладав з відповідачем
договору про добровільну участь у
системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування.

Аналізуючи норми законодавства,
що регулюють спірні правовідносини,
оцінивши докази, які наявні в
матеріалах справи, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги підлягають
задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону № 1788
громадяни України мають право на
державне пенсійне забезпечення за
віком, по інвалідності, у зв'язку з
втратою годувальника та в інших
випадках, передбачених цим Законом. За
цим Законом право на пенсію в разі
втрати годувальника мають
непрацездатні члени сім'ї померлого
годувальника, які були на його
утриманні (стаття 38). Батьки і чоловік
(дружина) померлого, які не були на його
утриманні, також мають право на пенсію,
якщо згодом втратили джерело засобів
до існування.

Статтею 1 Закону №1058 визначене поняття
"пенсія" - як, щомісячна пенсійна
виплата в солідарній системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, яку отримує
застрахована особа в разі досягнення
нею передбаченого цим Законом
пенсійного віку чи визнання її
інвалідом, або отримують члени її сім'ї
у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону №1058
за рахунок коштів Пенсійного фонду в
солідарній системі призначаються такі
пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2)
пенсія по інвалідності внаслідок
загального захворювання (у тому числі
каліцтва, не пов'язаного з роботою,
інвалідності з дитинства); 3) пенсія у
зв'язку з втратою годувальника.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач з 30.06.2009 року є пенсіонером за
віком та до 09.02.2011р. отримував пенсію за
віком. З 09.02.2011р. відповідно до
розпорядження №162857 перейшов на інший
вид пенсії і отримує пенсію по втраті
годувальника.

Відповідно до пункту 4 частини 1
статті 4 Закону № 2464 платниками єдиного
внеску є фізичні особи - підприємці, в
тому числі ті, які обрали спрощену
систему оподаткування, та члени сімей
цих осіб, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону № 2464
платник єдиного внеску зобов'язаний:
своєчасно та в повному обсязі
нараховувати, обчислювати і сплачувати
єдиний внесок; вести облік виплат
(доходу) застрахованої особи та
нарахування єдиного внеску за кожним
календарним місяцем і календарним
роком, зберігати такі відомості в
порядку, передбаченому законодавством;
подавати звітність до територіального
органу Пенсійного фонду у строки, в
порядку та за формою, встановленими
Пенсійним фондом за погодженням з
відповідними фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та
центральним органом виконавчої влади.

Згідно з частиною 8 статті 9 Закону № 2464
платники єдиного внеску зобов'язані
сплачувати єдиний внесок, нарахований
за відповідний базовий звітний період,
не пізніше 20 числа місяця, що настає за
базовим звітним періодом. Єдиний
внесок підлягає сплаті незалежно від
фінансового стану платника, як
передбачено частиною 12 статті 9 Закону
№2464.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 4 Закону № 2464
особи, зазначені у пункті 4 частини
першої цієї статті, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.
Такі особи можуть бути платниками
єдиного внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Зазначеною нормою ст. 4 Закону №
2464 в редакції, яка діє з 06.08.2011р.,
наведений вичерпний перелік фізичних
осіб-підприємців, які є пенсіонерами за
віком або інвалідами без урахування
віку та отримують пенсію або соціальну
допомогу, які звільняються від сплати
за себе єдиного внеску. В зазначеній
нормі законодавцем не виключені особи,
які є пенсіонерами за віком та
отримують пенсію по втраті
годувальника у зв'язку з переходом на
інший вид пенсії. Таким чином, з 06.08.2011р.
звільняються від сплати єдиного внеску
фізичні особи-підприємці, які обрали
спрощену систему оподаткування, якщо
вони є пенсіонерами та отримують
відповідно до закону пенсію або
соціальну допомогу.

Оскільки, позивач є пенсіонером
та отримує пенсію, він у відповідності
ч. 4 ст. 4 Закону України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" звільняється з
06.08.2011 р. від сплати за себе єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

До того ж, відповідно до положень ч. 4 ст.
4 Закону № 2464 особи, зазначені у пункті 4
частини першої цієї статті, які обрали
спрощену систему оподаткування, можуть
бути платниками єдиного внеску
виключно за умови їх добровільної
участі у системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування.

Добровільна сплата єдиного внеску
врегульована ст. 10 Закону України № 2464.

Відповідно до вимог ст.ст. 4, 10 Закону
України № 2464, обов'язковою умовою
добровільної участі особи у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування є належним
чином укладений договір в порядку,
визначеному ст. 10 цього Закону.

В судовому засіданні встановлено, що
договір про добровільну участь у
системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування
між сторонами не укладався.

Крім того, частиною 4 статті 4 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" чітко визначено
про звільнення від сплати єдиного
внеску за себе фізичних осіб -
підприємців, які обрали спрощену
систему оподаткування, якщо вони є
пенсіонерами або інвалідами та
отримують відповідно до закону пенсію
або соціальну допомогу. Законодавець
не ставить в залежність звільнення від
сплати єдиного внеску від того, чи
досягла особа пенсійного віку. Таким
чином, в даному випадку недосягнення
особою пенсійного віку не є правовою
підставою для зобов'язання її
сплачувати за себе єдиний внесок.

Згідно з частиною 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади й органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією і законами
України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

У відповідності до ст.ст. 71, 86 КАС
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, суд оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Згідно ч. 2 статті 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Крім того, суд зазначає, що спірна
заборгованість зі сплати єдиного
внеску у розмірі 8502,90 грн. є складовою
частиною заборгованості у розмірі 7308,87
грн. за якою управлінням Пенсійного
фонду України в м. Шахтарську та
Шахтарському районі Донецької області
була винесена вимога про сплату
недоїмки від 09.08.2013р. № Ф-631, яка
оскаржувалась позивачем у судовому
порядку.

Так, постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 22.10.2013 року
по справі № 805/13772/13-а за позовом ОСОБА_1
до Управління Пенсійного фонду України
у м. Шахтарську та Шахтарському районі
Донецької області про скасування
вимоги про сплату недоїмки від 09.08.2013р.
№ Ф-631 позовні вимоги задоволено у
повному обсязі.

Постановою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 17.12.2013 року
по № 805/13772/13-а апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
м. Шахтарську та Шахтарському районі
Донецької області на постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 22 жовтня 2013
року у справі № 805/13772/13-а за позовом
ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду
України в м.Шахтарську та Шахтарському
районі Донецької області про
скасування вимоги про сплату недоїмки.
Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м.
Шахтарську та Шахтарському районі
Донецької області на постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 22 жовтня 2013
року у справі № 805/13772/13-а задоволено.
Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 22 жовтня 2013
року у справі № 805/13772/13-а скасовано.

Проте, Ухвалою Вищого
адміністративного суду України від
20.03.2014 року по справі № К/800/2045/14 за
касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 17 грудня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Шахтарську та Шахтарському районі
Донецької області про скасування
вимоги про сплату недоїмки касаційну
скаргу ОСОБА_1 задоволено. Постанову
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 17 грудня 2013
року - скасувано. Постанову Донецького
окружного адміністративного суду від 22
жовтня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України в м. Шахтарську та Шахтарському
районі Донецької області про
скасування вимоги про сплату недоїмки -
залишино в силі.

Відповідно до ч.1 ст. 72 КАС України
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини

Таким чином, приймаючи до уваги
наведене, суд вважає, що позовні вимоги
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до
Шахтарської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Донецької
області, третя особа Управління
Пенсійного фонду України а м.
Шахтарську та Шахтарському районі, про
скасування вимоги про сплату боргу
(недоїмки) від 31.01.2014 року № Ф-531-25 у сумі
8502,90 грн. є обґрунтованими та такими що
підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2-14, 17, 18, 24, 71, 72, 86, 94, 122,
158-163, 167, 185-186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В
И В:

Адміністративний позов фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до Шахтарської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Донецької області, третя
особа Управління Пенсійного фонду
України в м. Шахтарську та Шахтарському
районі, про скасування вимоги про
сплату боргу (недоїмки) від 31.01.2014 року
№ Ф-531-25 у сумі 8502,90 грн., - задовольнити.

Скасувати вимогу Шахтарської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Донецької області про
сплату боргу (недоїмки) від 31.01.2014 року
№ Ф-531-25 у сумі 8502,90 грн.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 судові витрати зі
сплати судового збору у розмірі 182 (сто
вісімдесят дві) грн. 70 коп.

Постанова може бути оскаржена до
Донецького апеляційного
адміністративного суду через
Донецькій окружний адміністративний
суд в порядку, визначеному ст.186 Кодексу
адміністративного судочинства
України, шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом ч.3 ст.160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строків подання
апеляційної скарги, якщо вона не була
подана у встановлені строки. У разі
подання апеляційної скарги постанова,
якщо її не скасовано, набирає законної
сили після закінчення апеляційного
розгляду справи.

Суддя
Бойко М.І.