Справа № 367/6305/13-а
Суддя: Аліменко В.О.
Дата ухвалення: 2014-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Оладько С.І.
Суддя-доповідач: Аліменко
У Х В А Л А

Іменем України

03 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді
Аліменка В.О.,

суддів
Безименної Н.В., Кучми А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу позивача
ОСОБА_2 на Постанову Ірпінського
міського суду Київської області від
12.09.2013 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Коцюбинської селищної ради про
визнання протиправними дій суб'єкта
владних повноважень та зобов'язання
вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2013 року позивач звернулась до
Ірпінського міського суду Київської
області з адміністративним позовом до
Коцюбинської селищної ради, в якому
просив визнати протиправними дії
відповідача в частині відмови йому у
задоволенні клопотання про виділення
та передачу у власність земельної
ділянки для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибної ділянки) у межах норм
безоплатної приватизації орієнтовною
площею 0,15 га в межах Коцюбинської
селищної Київської області. Скасувати
рішення відповідача від 22.05.2013 в
частині залишення його клопотання про
виділення та передачу у власність
земельної ділянки та зобов'язати
відповідача винести на засідання
чергової сесії Коцюбинської селищної
ради та розглянути клопотання про
виділення та передачу у власність
земельної ділянки для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибної ділянки) у межах норм
безоплатної приватизації орієнтовною
площею 0, 15 га в межах Коцюбинської
селищної ради у відповідності до норм
чинного законодавства. Відшкодувати на
його користь витрати, пов'язані зі
сплатою судового збору.

Постановою Ірпінського міського суду
Київської області від 12.09.2013 року в
задоволені адміністративного позову -
відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою
Постановою, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
Постанову суду першої інстанції та
постановити нове рішення, яким
адміністративний позов задовольнити
повністю. Свої вимоги апелянт
аргументує тим, що оскаржуване судове
рішення постановлено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи по суті та судом неповно
з'ясовано обставини, що мають значення
для справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши доводи апеляційної скарги
наявними в матеріалах справи доказами,
колегія суддів приходить до
наступного.

Відмовляючи в задоволені
адміністративного позову, суд першої
інстанції виходив з того, що рішення
Коцюбинської селищної ради №504 від
22.05.2013р було прийнято у межах наданих
відповідачу повноважень та у
відповідності до діючого
законодавства.

З такими висновками суду першої
інстанції, погоджується і колегія
суддів.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
позивач звернувся до Коцюбинської
селищної ради Київської області із
клопотанням та доданими до нього
графічними матеріалами для отримання
безоплатно у власність земельної
ділянки, а саме: визначення та
виділення йому у власність земельної
ділянки без його погодження,
орієнтовною площею 0.15 га в межах смт.
Коцюбинське Київської області з
цільовим призначенням для будівництва
і обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд, до
клопотання було додано графічні
матеріали з визначеною територією на
якій він бажає отримати земельну
ділянку.

На пленарному засіданні 21 сесії
шостого скликання Коцюбинської
селищної ради, яка відбулась 22.05.2013
року, його клопотання було розглянуто,
рішення №504 прийнято з посиланням на
статтю 26 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» та статті 118,
122 Земельного кодексу України, а саме
відмовлено з підстав невідповідність
місця розташування об'єкта вимогам
законів, генеральному плану с.
Коцюбинське та проектам землеустрою
щодо впорядкування територій с.
Коцюбинське.

Статтею 14 Конституції України
встановлено, що земля є основним
національним багатством, що перебуває
під особливою охороною держави. Право
власності на землю гарантується. Це
право набувається і реалізується
громадянами, юридичними особами та
державою виключно відповідно до
закону.

Відповідно до статті 81 Земельного
кодексу України громадяни України
набувають права власності на земельні
ділянки серед іншого на підставі
безоплатної передачі із земель
державної і комунальної власності.

Згідно зі статтею 116 цього Кодексу
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом або за результатами аукціону.
Набуття права власності громадянами та
юридичними особами на земельні
ділянки, на яких розташовані об'єкти,
які підлягають приватизації,
відбувається в порядку, визначеному
частиною першою статті 128 цього
Кодексу. Набуття права на землю
громадянами та юридичними особами
здійснюється шляхом передачі
земельних ділянок у власність або
надання їх у користування. Безоплатна
передача земельних ділянок у власність
громадян провадиться у разі: а)
приватизації земельних ділянок, які
перебувають у користуванні громадян; б)
одержання земельних ділянок внаслідок
приватизації державних і комунальних
сільськогосподарських підприємств,
установ та організацій; в) одержання
земельних ділянок із земель державної
і комунальної власності в межах норм
безоплатної приватизації, визначених
цим Кодексом. Передача земельних
ділянок безоплатно у власність
громадян у межах норм, визначених цим
Кодексом, провадиться один раз по
кожному виду використання.

Частиною 1 статті 121 Земельного кодексу
України встановлено, що громадяни
України мають право на безоплатну
передачу їм земельних ділянок із
земель державної або комунальної
власності для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка) у селах - не більше
0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15
гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

Порядок безоплатної приватизації
земельних ділянок громадянами
визначається статтею 118 Земельного
кодексу України.

Відповідно до частини 6 статті 118
Земельного кодексу України громадяни,
зацікавлені в одержанні безоплатно у
власність земельної ділянки із земель
державної або комунальної власності
для ведення фермерського господарства,
ведення особистого селянського
господарства, ведення садівництва,
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд (присадибної ділянки),
індивідуального дачного будівництва,
будівництва індивідуальних гаражів у
межах норм безоплатної приватизації,
подають клопотання до відповідного
органу виконавчої влади або органу
місцевого самоврядування, який передає
земельні ділянки державної чи
комунальної власності у власність
відповідно до повноважень, визначених
статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні
зазначаються цільове призначення
земельної ділянки та її орієнтовні
розміри. До клопотання додаються
графічні матеріали, на яких зазначено
бажане місце розташування земельної
ділянки, погодження землекористувача
(у разі вилучення земельної ділянки, що
перебуває у користуванні інших осіб) та
документи, що підтверджують досвід
роботи у сільському господарстві або
наявність освіти, здобутої в аграрному
навчальному закладі (у разі надання
земельної ділянки для ведення
фермерського господарства). У разі якщо
земельна ділянка державної власності
розташована за межами населених
пунктів і не входить до складу певного
району, заява подається до Ради
міністрів Автономної Республіки Крим.
Верховній Раді Автономної Республіки
Крим, Раді міністрів Автономної
Республіки Крим, органам виконавчої
влади або органам місцевого
самоврядування, які передають земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу, забороняється вимагати
додаткові матеріали та документи, не
передбачені цією статтею.

Відповідно до статті 79 Земельного
кодексу України земельна ділянка - це
частина земної поверхні з
установленими межами, певним місцем
розташування, з визначеними щодо неї
правами.

Також, Технічним вказівками щодо
визначення меж земельних ділянок
спільної часткової власності фізичних
і юридичних осіб у населених пунктах
затвердженими першим заступником
Голови Держкомзему України від 18.05.1998
визначаються такі поняття: земельна
ділянка - ділянка землі, на яку
розповсюджуються гомогенні права
власності і яка являє собою єдину
власність, має фіксовані межі та
характеризується певним місцем
розташування, природними
властивостями, фізичними параметрами,
правовим і господарським статусом та
іншими характеристиками, які є її
суттєвими складовими. Межа - наземні
матеріальні рубежі, які позначають
межі земельної ділянки, або умовна
лінія на поверхні, яка розділяє дві
проінвентаризовані ділянки.

Як вбачається з матеріалів справи, при
зверненні до відповідача позивачем
були надані графічні матеріали
населеного пункту с. Коцюбинське у
цілому, а не бажаного місця
розташування земельної ділянки, як
частини земної поверхні з
установленими межами, певним місцем
розташування, з визначеними щодо неї
правами.

Колегія суддів зазначає, що відповідно
з доданим позивачем до заяви
графічного матеріалу не вбачається
можливим визначити місцезнаходження
та межі земельної ділянки орієнтовною
площею 0,15 га, яку зацікавлена отримати
позивачем у власність для будівництва
та обслуговування жилого будинку,
господарських будівель та споруд,
оскільки у графічному матеріалі
визначена уся територія с. Коцюбинське.

Частиною 7 статті 118 Земельного кодексу
України встановлено, що відповідний
орган виконавчої влади або орган
місцевого самоврядування, який передає
земельні ділянки державної чи
комунальної власності у власність
відповідно до повноважень, визначених
статтею 122 цього Кодексу розглядає
клопотання у місячний строк і дає
дозвіл на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки або надає мотивовану відмову у
його наданні. Підставою відмови у
наданні такого дозволу може бути лише
невідповідність місця розташування
об'єкта вимогам законів, прийнятих
відповідно до них нормативно-правових
актів, генеральних планів населених
пунктів та іншої містобудівної
документації, схем землеустрою і
техніко-економічних обґрунтувань
використання та охорони земель
адміністративно-територіальних
одиниць, проектів землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку.

Таким чином, не визначення заявником
бажаного місця розташування земельної
ділянки виключає можливість
дотримання вимог частини 7 статті 118
Земельного кодексу України, а саме:
встановити достовірно відповідність
чи невідповідність місця розташування
земельної ділянки вимогам законів,
прийнятих відповідно до них
нормативно-правових актів, генеральних
техніко-економічних обґрунтувань
використання та охорони земель
адміністративно-територіальних
утворень, проектів землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку.

Статтею 118 або іншими нормами
Земельного кодексу України не
встановлено обов'язку відповідних
органів, що здійснюють розпорядження
земельним ділянками, самостійно
визначати місце розташування
земельних ділянок для зацікавлених
осіб, самостійно вирішувати, яку саме
земельну ділянку надати заявникові, чи
пропонувати заявникам декілька
земельних ділянок на вибір. Право
вибору земельної ділянки для отримання
її у власність є правом виключно
громадянина.

Крім того, відповідач зазначив, що на
час розгляду Коцюбинською селищною
радою клопотання позивача від 21.04.2013р,
межі селища Коцюбинське у
передбаченому законом порядку не були
встановлені.

З урахуванням викладеного, судова
колегія погоджується з висновком суду
першої інстанції, що не має підстав для
скасування рішення Коцюбинської
селищної ради від 22.05.2013 № 504 та
приходить до висновку, що судом першої
інстанції правомірно відмовлено у
задоволені позовних вимог.

Враховуючи наведені положення діючого
законодавства, колегія суддів
приходить до висновку, що судом першої
інстанції обґрунтовано, з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права, дійшов висновку про відмову в
задоволенні адміністративного позову,
а доводи, викладені в апеляційній
скарзі, не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись, ст.ст. 2, 41, 160, 196, 197, 198, 200, 205, 206,
212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 на
Постанову Ірпінського міського суду
Київської області від 12.09.2013 року -
залишити без задоволення.

Постанову Ірпінського міського суду
Київської області від 12.09.2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня складення
Ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя
В.О. Аліменко

Судді
Н.В. Безименна

А.Ю. Кучма

Головуючий суддя
Аліменко В.О.

Судді:
Безименна Н.В.

Кучма А.Ю.