Справа № 1329/4166/12,2а-460/70/13
Суддя: Дякович В.П.
Дата ухвалення: 2014-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2014 р.
Справа № 876/9579/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді:
Дяковича В.П.,

суддів:
Іщук Л.П., Онишкевича Т.В.,

з участю секретаря судового засідання:
Луки Х.М.,

позивача
ОСОБА_1,

третьої особи
ОСОБА_2,

представника третьої особи
ОСОБА_3

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
ОСОБА_2 на постанову Яворівського
районного суду Львівської області від
27 травня 2013 року у справі №1329/4166/2012,
№2а-460/70/13 за позовом ОСОБА_1 до
Шклівської селищної ради, третя особа
ОСОБА_2 про оскарження рішення суб'єкта
владних повноважень, -

В С Т А Н О В И В:

10.09.2012 року ОСОБА_1 звернулася в суд з
позовом, яким просила визнати
протиправним та скасувати рішення
Шклівської селищної ради від 21 червня
2012 року №1275 «Про надання дозволу
громадянці ОСОБА_2 на виготовлення
технічної документації із землеустрою
щодо складання державного акта на
право власності на земельну ділянку».

Постановою Яворівського районного
суду Львівської області від 27 травня 2013
року позов задоволено: визнано
протиправним та скасовано рішення
Шклівської селищної ради від 21 червня
2012 року №1275 «Про надання дозволу
громадянці ОСОБА_2 на виготовлення
технічної документації із землеустрою
щодо складання державного акта на
право власності на земельну ділянку».

Третя особа, ОСОБА_2 постанову суду
першої інстанції оскаржила, подала
апеляційну скаргу, зазначивши, що
оскаржувана постанова винесена з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, висновки суду не
відповідають обставинам справи,
просить її скасувати та прийняти нову
постанову, якою в задоволенні позову
відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги
вказує на те, що постанова суду першої
інстанції прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Зокрема, було порушено вимоги ст. 99 КАС
України. Крім того, Шклівська селищна
рада надала доказ правомірності
прийняття рішення №1275 від 21.06.2012 року,
вона діяла в межах повноважень,
визначених Законом України «Про
місцеве самоврядування в Україні»,
Земельним кодексом України.

В судовому засіданні позивач надала
пояснення та заперечила проти доводів
апеляційної скарги, а третя особа та її
представник підтримали їх.

Інші особи, які беруть участь у справі,
в судове засідання на виклик суду не
з'явилися, що не перешкоджає розгляду
справи в їх відсутності згідно ч.4 ст. 196
КАС України.

Суд, перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги,
вважає за необхідне її відхилити з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на
підставі договору дарування житлового
будинку від 01.03.2011 року стала власником
житлового будинку АДРЕСА_1.

Даний житловий будинок знаходиться на
земельній ділянці площею 0,1327 га, яка
перебувала в користуванні
попереднього власника житлового
будинку ОСОБА_6, який в порядку
спадкування за законом набув право
власності після смерті свого батька
ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ч.2 ст.120 Земельного
кодексу України, якщо жилий будинок
розміщений на земельній ділянці, що
перебуває у користувані, то в разі
набуття права власності на цей об'єкт
до набувача переходить право
користування земельною ділянкою, на
якій він розміщений, на тих самих
умовах і в тому ж обсязі, що були в
попереднього землекористувача.

Судом також встановлено, що ОСОБА_2
після одруження з гр. ОСОБА_8 поселилася
в житловий будинок батьків чоловіка за
адресою по АДРЕСА_2, який знаходиться на
земельній ділянці, яка межує з
земельною ділянкою позивача по справі.
Судом встановлено, що право власності
на даний будинок не оформлено,
спадкоємець за законом ОСОБА_8 рішенням
суду за заявою ОСОБА_2 визнаний
безвісно відсутнім.

Після укладення нового шлюбу гр. ОСОБА_2
вирішила збудувати новий житловий
будинок на земельній ділянці площею 0,041
га, частина якої відноситься до
земельної ділянки, яка рахується за
житловим будинком за адресою по
АДРЕСА_2, а частина площею 0,0125 га
відноситься до земельною ділянки, яка
рахується за житловим будинком
позивача ОСОБА_1.

Також судом встановлено, що ОСОБА_2 на
підставі усної домовленості з гр.
ОСОБА_6 намагалася змінити суміжну межу
землекористування, однак в подальшому
гр. ОСОБА_6 відновив межі свого
землекористування, що визнали сторони
по справі та стверджується письмовою
заявою гр. ОСОБА_6.

Згідно з ч. 5 ст. 116 Земельного кодексу
України земельні ділянки, які
перебувають у власності чи
користуванні громадян, передаються у
власність чи користування за рішенням
органу місцевого самоврядування лише
після припинення права власності чи
користування ними в порядку,
визначеному законом.

Главою 22 Земельного кодексу України
визначено підстави та порядок
припинення права на землю, в тому числі
права користування земельною ділянкою.

Зокрема, статтею 140 Земельного кодексу
України передбачено підстави
припинення права власності на земельну
ділянку:

а) добровільна відмова власника від
права на земельну ділянку;

б) смерть власника земельної ділянки за
відсутності спадкоємця;

в) відчуження земельної ділянки за
рішенням власника;

г) звернення стягнення на земельну
ділянку на вимогу кредитора;

ґ) відчуження земельної ділянки з
мотивів суспільної необхідності та для
суспільних потреб;

д) конфіскація за рішенням суду;

е) не відчуження земельної ділянки
іноземними особами та особами без
громадянства у встановлений строк у
випадках, визначених цим Кодексом.

Стаття 141 Земельного кодексу України
передбачає підстави припинення права
користування земельною ділянкою:

а) добровільна відмова від права
користування земельною ділянкою;

б) вилучення земельної ділянки у
випадках, передбачених цим Кодексом;

в) припинення діяльності релігійних
організацій, державних чи комунальних
підприємств, установ та організацій;

г) використання земельної ділянки
способами, які суперечать екологічним
вимогам;

ґ) використання земельної ділянки не за
цільовим призначенням;

д) систематична несплата земельного
податку або орендної плати;

е) набуття іншою особою права власності
на жилий будинок, будівлю або споруду,
які розташовані на земельній ділянці;

є) використання земельної ділянки у
спосіб, що суперечить вимогам охорони
культурної спадщини.

Судом встановлено, що право
користування ОСОБА_2 на земельну
ділянку площею 0,0410 га з цільовим
призначенням для ведення особистого
селянського господарства в по АДРЕСА_2
на підставі рішення Шклівської
селищної ради №2813 від 27.08.2010 року є
незаконним, оскільки в передбаченому
законом порядку право користування
попередніх землекористувачів
припинено не було.

В подальшому на підставі рішення
Шклівської селищної ради №3001 від 28.10.2010
року гр. ОСОБА_2 було надано дозвіл на
розроблення містобудівної
документації розміщення земельної
ділянки площею 0,0410 га для будівництва і
обслуговування житлового будинку по
АДРЕСА_2.

Згідно проекту забудови земельної
ділянки гр. ОСОБА_2 вбачається, що
пропонована земельна ділянка під
будівництво житлового будинку в
більшій частині входить в межі
землекористування житлового будинку
АДРЕСА_2 та частина, з врахуванням
представленого абрису земельної
ділянки гр. ОСОБА_1, площею 0,0125 га в межі
землекористування житлового будинку
по Котляревського, 9.

Однак, незважаючи на такі обставини,
рішенням №1275 від 21.06.2012 року Шклівська
селищна рада на підставі заяви гр.
ОСОБА_2 надає дозвіл на виготовлення
технічної документації із землеустрою
щодо складання Державного акту на
право власності на земельну ділянку
для будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд загальною площею 0,0410
га по АДРЕСА_2.

Згідно з ст. 118 Земельного кодексу
України громадяни, зацікавлені в
одержанні безоплатно у власність
земельної ділянки для будівництва і
обслуговування жилого будинку в межах
норм безплатної приватизації подають
клопотання до органу місцевого
самоврядування, в якому зазначаються
цільове призначення земельної ділянки,
її орієнтовні розміри. До клопотання
додаються викопіювання з кадастрової
карти (плану) або інші графічні
матеріали, на яких зазначено бажане
місце розташування земельної ділянки,
а також погодження землекористувача (у
разі вилучення земельної ділянки, що
перебуває в користуванні інших осіб).

На час прийняття оскаржуваного рішення
належним землекористувачем земельної
ділянки, на частину якої претендує гр.
ОСОБА_2, була позивач по справі ОСОБА_1,
яка згоди на вилучення частини
земельної ділянки не давала.

При цьому, рішенням №1402 від 12.09.2012 року
Шклівська селищна рада на підставі
заяви гр. ОСОБА_1 відмовляє в наданні
дозволу на виготовлення технічної
документації із землеустрою щодо
складання Державного акту на право
власності на земельну ділянку площею
0,1327 га для обслуговування житлового
будинку, господарських будівель і
споруд по АДРЕСА_1.

З наданої письмової відповіді за №414
від 17.12.2012 року вбачається, що підставою
відмови в задоволенні заяви гр. ОСОБА_1
було прийняття оскаржуваного рішення
про надання такого дозволу гр. ОСОБА_2,
тобто відповідачем Шклівською
селищною радою визнано факт входження
частини земельної ділянки, на яку
претендує ОСОБА_2, в межі
землекористування позивача ОСОБА_1.

Відповідно до ст.152 Земельного кодексу
України землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень свого
права на землю, навіть якщо ці
порушення не пов'язані з позбавленням
права володіння земельною ділянкою.
Одним із способів захисту прав
громадянина на земельну ділянку є
визнання недійсним рішення органу
місцевого самоврядування.

Також ст.155 Земельного кодексу України
визначено, що у разі видання органом
місцевого самоврядування акта, яким
порушуються права особи, що
користування належною їй земельною
ділянкою, такий акт визнається
недійсним.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції, що
гр. ОСОБА_2 не являється належним
землекористувачем земельної ділянки
площею 0,0410 га, оскаржуване рішення
Шклівської селищної ради прийнято з
порушенням вимог чинного
законодавства щодо відсутності згоди
належного землекористувача на
вилучення частини земельної ділянки,
оскаржуване рішення порушує права та
охоронювані законом інтереси позивача
на частину належної їй земельної
ділянки, а тому заявлений позов слід
задоволити.

За наведених обставин колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та прийняв постанову
з додержанням норм матеріального і
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду, тому оскаржувану
постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198,
ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС
України, суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без
задоволення, а постанову Яворівського
районного суду Львівської області від
27 травня 2013 року у справі №1329/4166/2012,
№2а-460/70/13 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя В.П. Дякович

Судді Л.П. Іщук

Т.В. Онишкевич