Справа № 2а/0370/3440/11
Суддя: Каралюс В.М.
Дата ухвалення: 2014-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2014 року
Справа
№ 10733/12/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі :

Головуючого судді - Каралюса В.М.,

суддів: Матковської З.М., Затолочного
В.С.,

за участі секретаря судового засідання
Бєлкіної Н.І.,

та за участі осіб:

від позивача - Масич І.В.,

від відповідача - Ярошик Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Луцької об'єднаної державної
податкової інспекції на постанову
Волинського окружного
адміністративного суду від 23 грудня 2011
року у справі за позовом публічного
акцірнерного товариства «Гнідавський
цукровий завод» до Луцької об'єднаної
державної податкової інспекції про
визнання протиправними та скасування
податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2011 року позивач публічне
акцірнерне товариство «Гнідавський
цукровий завод» звернувся до суду з
адміністративним позовом до Луцької
об'єднаної державної податкової
інспекції, в якому просив визнати
протиправним і скасуватиподаткове
повідомлення-рішення від 28.11.2011 року №
.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 23 грудня 2011
року адміністративний позов
задоволено повністю. Визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення-рішення Луцької
об'єднаної державної податкової
інспекції № від 28.11.2011 року.

Не погодившись із таким рішенням суду,
його оскаржив відповідач, який в
поданій апеляційній скарзі,
покликаючись на те, що оскаржувана
постанова є безпідставною,
необгрунтованою та винесена з
порушенням норм матеріального та
процесуального права при неповному
з'ясуванні всіх обставин справи.

В обгрунтування вимог апеляційної
скарги зазначає, що проведеною
перевіркою правомірно встановлено
порушення податкового законодавства.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду в межах
доводів апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
працівниками Луцької об'єднаної
державної податкової інспекції було
проведено документальну позапланову
невиїзну перевірку публічного
акціонерного товариства «Гнідавський
цукровий завод» з питань правових
відносин із постачальником 1 ланки ТзОВ
«Нафтагазпроммеханіка» у березні 2011
року.

За результатами проведеної перевірки
складено акт перевірки № 9040/23-3/00372658 від
11.11.2011 року, згідно якого встановлено
порушення підприємством ч.ч. 1, 2, 5 ст. 203,
ст.ст. 215, 216, 228, 662, 655, 628, 638, 664 Цивільного
кодексу України (ЦКУ) в частині
недодержання в момент вчинення
правочину вимог, які не спрямовані на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ними по договорах №31 від
01.03.2011 року купівлі-продажу бурякорізки
24 рамної «PUTSH» в кількості 2 (дві) штуки
на загальну суму 1632000 грн., договору № 32
від 02.03.2011 року купівлі-продажу
хімреагентів на загальну суму 670240 грн.
та договору № 41 від 10.03.2011 року
купівлі-продажу фільтрувальної
тканини на загальну суму 1469400 грн.,
укладених між ТзОВ
«Нафтагазпроммеханіка» та ПАТ
«Гнідавський цукровий завод». Також
перевіркою встановлено відсутність
об'єктів оподаткування при придбанні
товарів з 01.03.2011 року по 31.03.2011 року, які
підпадають під визначення статті 185,
пункту 186.1 статті 186, пункту 198.1, пункту
198.2, п. 198.3 статті 198, пункту 201.10 статті 201
Податкового кодексу України, в
результаті чого зменшено податковий
кредит на суму 628607 грн.

На підставі зазначеного акту перевірки
Луцькою об'єднаною державною
податковою інспекцією винесено
податкове повідомлення-рішення від
28.11.2011 року №, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість в розмірі
628608 грн., з яких за основним платежем
628607 грн. за штрафними санкціями 1 грн.

Колегія суддів вважає, що, суд першої
інстанції вірно не погодився із
висновками податкового органу щодо
наявності вищезазначених порушень
податкового законодавства, виходячи з
наступного.

На виконання умов договору
купівлі-продажу №31 від 01.03.2011 року,
укладеного між товариством з обмеженою
відповідальністю
«Нафтагазпроммеханіка» та відкритим
акціонерним товариством «Гнідавський
цукровий завод», позивачем придбано у
вказаного контрагента бурякорізку 24
рамну «PUTSH» в кількості 2 (дві) штуки на
загальну суму 1632000 грн. в т.ч. ПДВ 272000
грн.

У відповідності до Договору № 32 від
02.03.2011 року ТзОВ
«Нафтагазпроммеханіка» зобовязалось
поставити на адресу ВАТ «Гнідавський
цукровий завод» хімреагентів на
загальну суму 670240 грн., в тому числі ПДВ
111706,67 грн.

Згідно умов договору №41 від 10.03.2011 року
ТзОВ «Нафтагазпроммеханіка»
зобовязалось поставити на адресу ВАТ
«Гнідавський цукровий завод»
фільтрувальну тканину на загальну суму
1469400 грн. в тому числі ПДВ 244900 грн.

Розрахунки за укладеними з ТзОВ
«Нафтагазпроммеханіка» договорами
проведені ПАТ «Гнідавський цукровий
завод» частково, що не суперечить
умовам вищевказаних договорів щодо
проведення розрахунків.

Факт надходження на склад ПАТ
«Гнідавський цукровий завод»
вищезазначеного товару
підтверджується прибутковими
ордерами, видатковими накладними №2
від 09.03.2011 року, №3 від 10.03.2011 року та№4
від 24.03.2011 року, податковими накладними
від 09.03.2011 року №2, від 10.03.2011 року №3, від
24.03.2011 року №4. Позивачем було
представлено акт приймання-передачі
(внутрішнього) переміщення основних
засобів.

На виконання демонтажних та монтажних
робіт були виписані наряди на відрядні
роботи по встановленню придбаного
обладнання. Введення в експлуатацію
змонтованого виробничого обладнання
здійснювалось згідно з наказом ПАТ
«Гнідавський цукровий завод» від 29.04.2011
року №53/а.

Колегія суддів вважає правильним
висновок суду першої інстанції щодо
відстутності підстав для твердження
про нікчемність вищезазначеного
правочину, з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу
України (ЦК України), зміст правочину
не може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч. 2 ст. 215, ч. 1 ст. 216 ЦК
України, недійсним є правочин, якщо
його недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається. Недійсний
правочин не створює юридичних
наслідків, крім тих, що пов'язані з його
недійсністю.

Перелік правочинів, які є нікчемними як
такі, що порушують публічний порядок,
визначений ст. 228 ЦК України, зокрема це:
правочини, спрямовані на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина; правочини, спрямовані на
знищення, пошкодження майна фізичної
або юридичної особи, держави,
Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним.

Відповідно до ст. 207 Господарського
кодексу України господарське
зобов'язання, що не відповідає вимогам
закону, або вчинено з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, або укладено учасниками
господарських відносин з порушенням
хоча б одним з них господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності), може бути, на вимогу
однієї із сторін або відповідного
органу державної влади, визнано судом
недійсним повністю або в частині.

Необхідними умовами для визнання
зобов'язання недійсним відповідно до ч.
1 ст. 207 Господарського кодексу України
є, зокрема, його вчинення з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства та наявність умислу хоча
б у однієї із сторін щодо настання
відповідних наслідків.

Наявність умислу у сторін (сторони)
угоди означає, що вони (вона), виходячи з
обставин справи, усвідомлювали або
повинні були усвідомлювати
протиправність вчинення зобов'язання і
суперечність його мети інтересам
держави та суспільства і прагнули або
свідомо допускали настання
протиправних наслідків.

Таким чином, при кваліфікації
правочину за ст. 228 ЦК України має
враховуватися вина, яка виражається в
намірі порушити публічний порядок
сторонами правочину або однією зі
сторін.

Факт придбання товару підтверджується
наявними в матеріалах справи
первинними документами, а саме: копіями
податкових накладних, видаткових
накладних, платіжних доручень та
прибутковими ордерами.

Статтею 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" встановлено
вимоги до первинних документів, які є
підставою для бухгалтерського обліку.
Такі первинні документи повинні мати
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Первинні документи, що підтверджують
господарські операції позивача з ТзОВ
«Нафтагазпроммеханіка» (договори,
податкові накладні, видаткові
накладні, прибуткові ордери, платіжні
доручення) відповідають зазначеним
вимогам законодавства, оскільки
містять усі вищевказані реквізити.

Відповідачем не доведено, що відомості,
які містяться в цих документах,
неповні, недостовірні та (або)
суперечливі, чи ґрунтуються на інших
документах, недійсність даних яких
установлена судом, а тому зазначені
документи є підставою для
бухгалтерського обліку.

Згідно з пп. 14.1.181. ст. 181 ПК України,
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V Кодексу.

Відповідно п. 198.1. ст. 198 ПК України,
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення, серед іншого, операцій з
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг.

Пунктом 198.2. ст. 198 ПК України
передбачено, що датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається: дата тієї події, що
відбулася раніше; дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Пунктом 198.3. ст. 198 ПК України
встановлено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п. 193.1
ст. 193 цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Пунктом 198.6. ст. 198 ПК України
встановлено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
п. 11 ст. 201 цього Кодексу).

Відтак, податковим кодексом чітко
визначено необхідні умови для
формування податкового кредиту з
податку на додану вартість - наявність
належним чином оформленої податкової
накладної або іншого документа,
передбаченого п. 201.11 ст. 201 ПК України,
які позивач виконав в повному обсязі.

З огляду на те, що податкові накладні,
виписані ТзОВ «Нафтагазпроммеханіка»
відповідають усім умовам, передбаченим
ст. 201 ПК України, а на момент їх
виписування контрагент був
зареєстрованим платником ПДВ,
податковий кредит, сформований ПАТ
"Гнідавський цукровий завод" на
підставі господарських операцій з ТзОВ
«Нафтагазпроммеханіка», є
підтвердженим. Також, перевіркою не
зафіксований факт наявності в
податкових накладних недоліків або
порушення порядку їх видачі, що
свідчить про їх неналежність як
первинного документу.

Актом ДПІ у Печерському районі м. Києва
не доведено, що протягом періоду який
перевірявся ТзОВ
«Нафтагазпроммеханіка» не було
платником ПДВ, відтак мало право
виписувати податкові накладні в
підтвердження господарських операцій
з позивачем.

З урахуванням вищезазначених положень
чинного законодавства, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку, що
позивачем правомірно віднесено до
складу податкового кредиту 628608,00 грн.
ПДВ, сплаченого в ціні товару,
придбаного у ТзОВ
«Нафтагазпроммеханіка».

Податковий кодекс України не ставить
право на податковий кредит в
залежність від обов'язкового
підтвердження декларування
відповідної суми податкових
зобов'язань контрагентом. Податок на
додану вартість є непрямим податком і
сплачується при придбанні товару не
безпосередньо до бюджету, а
постачальнику товарів. І лише у такого
постачальника товарів який у складі
вартості проданого товару отримав
податок на додану вартість виникають
зобов'язання стосовно подання
звітності та сплати податку до бюджету.
При цьому, покупець товарів не може
нести відповідальність за
постачальника. Відповідно, неподання
звітності, несплата податку на додану
вартість постачальником сама по собі
не є підставою для зменшення
податкового кредиту зазначеного
податку підприємству, яке віднесло до
податкового кредиту суму податку на
додану вартість, сплачену в ціні
товару.

За таких обставин суд першої інстанції
дійшов вірного висновку, що позивачем
для отримання податкового кредиту
виконано всі, передбачені Податковим
кодексом умови, що дають право на
отримання податкового кредиту. Сума,
яка була включена до складу
податкового кредиту, підтверджена
належним чином оформленими
податковими накладними та первинними
бухгалтерськими документами, що
засвідчують факт придбання товарів та
підтверджують правомірність
формування товариством податкового
кредиту. Для отримання податкового
кредиту з податку на додану вартість
законодавство України не передбачає
норм, які б вказували, що не подання
звітності та несплата податку
продавцем при фактичному здійсненні
господарської операції впливає на
податковий кредит покупця та суму
податкового кредиту. Зазначена
обставина не є підставою для
позбавлення платника податку права на
його формування у разі, якщо останній
виконав усі передбачені Законом умови
щодо його отримання і має
документальне підтвердження розміру
податкового кредиту.

Враховуючи встановлені обставини
справи, суд першої інстанції дійшов
вірного висновку, що позивач при
формуванні податкового кредиту діяв
відповідно до вимог чинного
законодавства, а висновки відповідача
безпідставні, а відтак заявлені
позовні вимоги підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків рішення суду, а
тому підстав для скасування постанови
колегія суддів не вбачає і вважає, що
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.195, ст. 196, п. 1 ч. 1
ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Луцької об'єднаної
державної податкової інспекції
залишити без задоволення, а постанову
Волинського окружного
адміністративного суду від 23 грудня 2011
року у справі № 2а-3440/11 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня складення
ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя
В.М.
Каралюс

суддя
З.М. Матковська

суддя
В.С. Затолочний

Повний текст ухвали виготовлений 01.04.2014