Справа № 826/19327/13-а
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2014-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Вєкуа
Суддя-доповідач: Епель
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2014 року
Справа: № 826/19327/13-а

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

Головуючого судді:
Епель О.В.,

суддів:
Федотова І.В., Ісаєнко
Ю.А.,

за участю секретаря
Бабенка Д.В.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в приміщенні суду
апеляційні скарги ОСОБА_2 та
Міністерства юстиції України на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 06 лютого 2014 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до Міністерства юстиції України
про визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 ( далі - позивач ) звернувся
до Окружного адміністративного суду
міста Києва з адміністративним позовом
до Міністерства юстиції України ( далі -
відповідач ) про:

1) визнання протиправною бездіяльності
Міністерства юстиції України щодо:

- ненадання інформації на письмовий
запит ОСОБА_2 від 26 жовтня 2013 року,
згідно з вимогами Закону України «Про
доступ до публічної інформації»;

- не забезпечення об'єктивної,
всебічної і вчасної перевірки скарги
ОСОБА_2 про порушення вимог Закону
України «Про звернення громадян» від 26
жовтня 2013 року;

- не забезпечення вчасного розгляду
та надання відповіді на звернення
ОСОБА_2 від 16 жовтня 2013 року;

2) зобов'язання Міністерства юстиції
України:

- надати достовірну, повну і точну
інформацію на запит ОСОБА_2 від 26 жовтня
2013 року в порядку, передбаченому
Законом України «Про доступ до
публічної інформації»;

- об'єктивно та всебічно розглянути
скаргу ОСОБА_2 від 26 жовтня 2013 року,
згідно з вимогами Закону України «Про
звернення громадян»;

- розглянути звернення ОСОБА_2 від 16
жовтня 2013 року, згідно з вимогами
Закону України «Про звернення
громадян» та надати обґрунтовану
відповідь за результатами розгляду;

3) стягнення на користь ОСОБА_2
компенсації за втрачений заробіток у
зв'язку з явкою до суду та судові
витрати.

Під час розгляду справи у суді першої
інстанції позивач, скориставшись своїм
правом, закріпленим у частині 1 статті
137 КАС України, змінив позовні вимоги
шляхом збільшення, виклавши їх в такій
остаточній редакції:

1)визнати протиправними дії
Міністерства юстиції України щодо
віднесення інформації, зазначеної у
письмових запитах на отримання
публічної інформації від 26 жовтня 2013
року та від 03 грудня 2013 року, згідно з
вимогами Закону України «Про доступ до
публічної інформації» в частині
розподілу коштів на преміювання
працівників управління внутрішнього
аудиту за жовтень, листопад 2013 року та
наказу Міністерства юстиції України
щодо преміювання працівників апарату
до Дня юриста 2013 року, до
конфіденційної інформації ( далі -
позовна вимога № 1 );

2)визнати протиправною бездіяльності
Міністерства юстиції України щодо:

- несвоєчасного опрацювання та
надання інформації на письмові запити
ОСОБА_2 від 26 жовтня 2013 року та від 03
грудня 2013 року, від 06 грудня 2013 року, від
24 грудня 2013 року, згідно з вимогами
Закону України «Про доступ до
публічної інформації»,

- не забезпечення вчасного розгляду
та надання відповіді на звернення
ОСОБА_2 від 16 жовтня 2013 року, згідно з
вимогами Закону України «Про звернення
громадян» ( далі - позовна вимога № 2 );

3) зобов'язати Міністерство юстиції
України:

- надати достовірну, повну та точну
інформацію на письмові запити ОСОБА_2
від 26 жовтня 2013 року та від 03 грудня 2013
року та від 24 грудня 2013 року в порядку,
передбаченому Законом України «Про
доступ до публічної інформації»;

- розглянути звернення ОСОБА_2 від 16
жовтня 2013 року, згідно з вимогами
Закону України «Про звернення
громадян» та надати обґрунтовану
відповідь з усіх поставлених в ньому
питань ( далі - позовна вимога № 3 );

4) стягнути на користь позивача:

- компенсацію за відрив від
звичайних занять у зв'язку з явкою до
суду в розмірі 456,75 грн.

- судові витрати, пов'язані з
відправленням кореспонденції до суду у
розмірі 42,75 грн. ( далі - позовна
вимога № 4 ).

Окружний адміністративний суд міста
Києва своєю постановою від 06 лютого 2014
року адміністративний позов
задовольнив частково, визнавши
протиправними дії Міністерства
юстиції України щодо несвоєчасного
надання відповіді на письмові запити
позивача від 26 жовтня 2013 року, від 03
грудня 2013 року, від 06 грудня 2013 року, від
24 грудня 2013 року, згідно з вимогами
Закону України «Про доступ до
публічної інформації» та не
забезпечення вчасного розгляду та
надання відповіді на звернення ОСОБА_2
від 16 жовтня 2013 року, згідно з вимогами
Закону України «Про звернення
громадян».

Не погоджуючись з вказаним
судовим рішенням, позивач та
відповідач подали апеляційні скарги на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 06 лютого 2014 року.

Позивач у своїй апеляційній скарзі
просить суд апеляційної інстанції
змінити постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
06 лютого 2014 року в частині відмови у
задоволенні позовних вимог та
задовольнити адміністративний позов у
повному обсязі, так як, на його думку,
зазначену постанову суду прийнято з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Відповідач у своїй апеляційній
скарзі просить скасувати постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 06 лютого 2014 року та
ухвалити нове рішення, яким відмовити у
задоволення позовних вимог,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального права, що,
на думку апелянта, призвело до
неправильного вирішення справи.

Розглянувши доводи апеляційних
скарг, перевіривши повноту
встановлення судом першої інстанції
фактичних обставин справи та
правильність застосування ним норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів вважає, що апеляційні
скарги необхідно залишити без
задоволення, а постанову суду - без
змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи, 16
жовтня 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
відповідача з письмовими вимогами про
надання роз'яснень з наступних питань:
1) чи є необхідним встановлення
працівнику відповідним наказом
неповного робочого часу для його
участі у судовому засіданні; 2) у разі
відсутності такої потреби, на підставі
якого внутрішнього документу та яким
порядком працівник звільняється в
робочий час для участі у судовому
засіданні, згідно з судовою повісткою;
3) який порядок обліку використання
робочого часу працівником у разі
прийняття ним участі в судовому
засіданні протягом 2-3 годин; 4) який
документ працівник повинен надати суду
під час розгляду справи по суті для
підтвердження втраченого заробітку та
його розміру під час участі працівника
в судовому засіданні.

Зазначене звернення було отримано
відповідачем 22 жовтня 2013 року.

22 листопада 2013 року Міністерством
юстиції України було надано відповідь
на письмове звернення позивача від 16
жовтня 2013 року.

26 жовтня 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
відповідача з запитом про надання
публічної інформації, який надійшов до
Міністерства юстиції України 28 жовтня
2013 року.

У даному запиті позивач просив
Міністерство юстиції України надати
йому наступні документи: розподіл
коштів на преміювання працівників
управління внутрішнього аудиту за
жовтень 2013 року, табель обліку
використання робочого часу управління
внутрішнього аудиту за жовтень 2013 року,
наказ Міністерства юстиції України про
преміювання працівників апарату до Дня
юриста 2013 року.

З огляду на те, що для задоволення
запиту ОСОБА_2 від 26 жовтня 2013 року
необхідно було виготовити копії
документів обсягом більше ніж 10
сторінок, 05 листопада 2013 року
Міністерством юстиції України
позивачу було направлено лист №
ПІ-Я-1234/17 з повідомленням про
необхідність здійснити оплату витрат
на копіювання та друк документів, що
надаються за запитом за відповідним
рахунком, доданим до листа, у розмірі
10,68 грн. Крім того, у листі було вказано,
що запитувані документи будуть надані
ОСОБА_2 після підтвердження ним повної
оплати рахунка протягом трьох робочих
днів.

09 листопада 2013 року позивачем було
здійснено оплату рахунку на копіювання
та друк документів у розмірі 10,68 грн.

09 грудня 2013 року відповідачем ОСОБА_2
було направлено копію обліку
використання робочого часу управління
внутрішнього аудиту за жовтень 2013 року
та лист із повідомленням про те, що інші
запитувані позивачем документи не
віднесені до публічної інформації.

03 грудня 2013 року позивач звернувся до
Міністерства юстиції України з запитом
на отримання публічної інформації, що
надійшов до відповідача 05 грудня 2013
року, згідно з яким ОСОБА_2, окрім раніше
витребуваних документів, також просив
відповідача надати розподіл коштів на
преміювання працівників управління
внутрішнього аудиту за жовтень -
листопад 2013 року, табель обліку
використання робочого часу управління
внутрішнього аудиту за жовтень -
листопад 2013 року.

За результатами розгляду запиту від 03
грудня 2013 року, відповідачем
ОСОБА_2 було направлено відповідь від 18
грудня 2013 року, згідно з якою, позивачу
відмовлено у надані копій розподілів
коштів на преміювання працівників
управління внутрішнього аудиту за
жовтень - листопад 2013 року, у зв'язку з
віднесенням зазначеної інформації до
конфіденційної, а також надано
запитувані позивачем відомості в
частині, що стосуються ОСОБА_2 особисто.

06 грудня 2013 року позивач звернувся
до Міністерства юстиції України із
запитом про надання публічної
інформації, який надійшов на адресу
відповідача 09 грудня 2013 року, в якому
ОСОБА_2 просив надати такі документи:
довідку щодо втраченого заробітку
внаслідок встановлення неповного
робочого часу - 24 жовтня 2013 року, 07
листопада 2013 року, 06 грудня 2013 року, 18
грудня 2013 року, виходячи з
середньомісячного заробітку, копії
наказів Міністерства юстиції про
встановлення позивачу неповного
робочого часу 14 жовтня 2013 року, 16 жовтня
2013 року, 24 жовтня 2013 року, 28 жовтня 2013
року, 07 листопада 2013 року, 11 листопада
2013 року, 12 листопада 2013 року, 21
листопада 2013 року, 26 листопада 2013 року,
04 листопада 2013 року, 06 листопада 2013
року, 11 грудня 2013 року, 18 грудня 2013 року;
надання відпустки без збереження
заробітної плати - 14 листопада 2013 року,
20 листопада 2013 року.

Відповідь на зазначений запит
Міністерством юстиції України була
надана позивачу 25 грудня 2013 року.

24 грудня 2013 року позивач
звернувся до Міністерства юстиції
України із запитом про надання
публічної інформації, який
відповідачем був отриманий 26 грудня 2013
року. У даному запиті ОСОБА_2 просив
надати інформацію про те, за який
дисциплінарний проступок, коли та ким з
посадових осіб відповідача його
притягнуто до дисциплінарної
відповідальності у жовтні 2013 року, яким
розпорядчим документом це
підтверджується, а також надати
інформацію про причини зменшення
позивачу розміру щомісячної премії за
листопад 2013 року.

Відповідь на зазначений запит
Міністерством юстиції України була
надана позивачу 09 січня 2014 року.

Спірні правовідносини регулюються
Конституцією України, нормами Законів
України «Про доступ до публічної
інформації» ( далі - Закон № 2939-VI ), «Про
звернення громадян» ( далі - Закон №
393/96-ВР ), «Про захист персональних
даних» ( далі - Закон № 2297-VI ), Порядком
відшкодування фактичних витрат на
копіювання або друк документів, що
надаються за запитом на інформацію,
розпорядником якої є Міністерство
юстиції України, затвердженим наказом
Міністерства юстиції України від 30
листопада 2011 року № 3430/5 ( далі -
Порядок № 3430/5 ).

Перевіряючи правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права при ухваленні ним оскаржуваного
рішення в частині відмови у
задоволення позовних вимог № 1, 3
колегія суддів встановила наступне.

Так, відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України, органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно зі статтею 40 Конституції
України, усі мають право направляти
індивідуальні чи колективні письмові
звернення або особисто звертатися до
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування та посадових
і службових осіб цих органів, що
зобов'язані розглянути звернення і
дати обґрунтовану відповідь у
встановлений законом строк.

У частинах 1, 2, 3 статті 32 Конституції
України закріплено, що ніхто не може
зазнавати втручання в його особисте і
сімейне життя, крім випадків,
передбачених Конституцією України, не
допускається збирання, зберігання,
використання та поширення
конфіденційної інформації про особу
без її згоди, крім випадків, визначених
законом, і лише в інтересах
національної безпеки, економічного
добробуту та прав людини, кожний
громадянин має право знайомитися в
органах державної влади, органах
місцевого самоврядування, установах і
організаціях з відомостями про себе,
які не є державною або іншою захищеною
законом таємницею.

Частинами 2, 3 статті 34 Конституції
України регламентовано, що кожен має
право вільно збирати, зберігати,
використовувати і поширювати
інформацію усно, письмово або в інший
спосіб - на свій вибір; здійснення цих
прав може бути обмежене законом в
інтересах національної безпеки,
територіальної цілісності або
громадського порядку з метою
запобігання заворушенням чи злочинам,
для охорони здоров'я населення, для
захисту репутації або прав інших людей,
для запобігання розголошенню
інформації, одержаної конфіденційно,
або для підтримання авторитету і
неупередженості правосуддя.

Поряд з цим, у рішенні Конституційного
суду України від 20 січня 2012 року № 2-
рп/2012 надано офіційне тлумачення
положення частин 1, 2 статті 32, частин 2, 3
статті 34 Конституції України,
відповідно до якого інформацією про
особисте та сімейне життя особи є будь
які відомості та/або дані про відносини
немайнового та майнового характеру,
обставини, події, стосунки тощо,
пов'язані з особою та членами її сім'ї,
за винятком передбаченої законами
інформації, що стосується здійснення
особою, яка займає посаду, пов'язану з
виконанням функцій держави або органів
місцевого самоврядування, посадових
або службових повноважень. Така
інформація про особу є конфіденційною.

Рішенням Конституційного Суду України
від 30 жовтня 1997 року № 5-зп у справі щодо
офіційного тлумачення статей 3, 23, 31, 47, 48
Закону України «Про інформацію» та
статті 12 Закону України «Про
прокуратуру» визначено, що
забороняється не лише збирання, а й
зберігання, використання та поширення
конфіденційної інформації про особу
без її попередньої згоди, крім
випадків, визначених законом, і лише в
інтересах національної безпеки,
економічного добробуту, прав та свобод
людини. До конфіденційної інформації,
зокрема, належать свідчення про особу
(освіта, сімейний стан, релігійність,
стан здоров'я, дата і місце народження,
майновий стан та інші персональні
дані).

Відповідно до змісту статей 2, 5 Закону
№ 2297-VI, персональні дані, а саме
відомості чи сукупність відомостей про
фізичну особу, яка ідентифікована або
може бути конкретно ідентифікована, за
режимом доступу є інформацією з
обмеженим доступом.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 22
Закону № 2939, розпорядник інформації
має право відмовити в задоволенні
запиту в тому випадку, якщо інформація,
що запитується, належить до категорії
інформації з обмеженим доступом
відповідно до частини 2 статті 6 цього
Закону.

Отже, з викладених правових норм
вбачається, що відомості про майновий
стан особи є конфіденційною
інформацією, яка не перебуває у
вільному доступі та, відповідно, не
може надаватися на запит особи, якої
вона не стосується. Тому, єдиною та
необхідною правовою підставою, за
наявності якої, компетентний орган
влади, виконуючи функцію розпорядника
інформації, зобов'язується та водночас
уповноважується надати відомості щодо
майнового стану особи, зокрема її
доходів, є встановлення факту того, що
зазначена інформація стосується саме
тієї особи, яка звертається із запитом
про її надання.

Разом з тим, як встановлено судом
першої інстанції та вбачається з
матеріалів справи, звертаючись до
відповідача із письмовими запитами
від 26 жовтня 2013 року та від 03 грудня 2013
року, ОСОБА_2 вимагав надання
інформації про розподіл коштів на
преміювання всіх працівників апарату
управління внутрішнього аудиту
Міністерства юстиції України, що не
відповідає викладеним вище
конституційним нормам, зокрема
приписам статей 32, 34 Конституції
України.

З огляду на це, колегія суддів вважає,
що Міністерство юстиції України,
відмовляючи позивачу у наданні
зазначених відомостей як таких, що
мають статус конфіденційної
інформації, діяло на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Доводи ОСОБА_2, наведені в його
апеляційній скарзі, стосовно того, що
інформація про розподіл коштів на
преміювання всіх працівників апарату
управління внутрішнього аудиту
Міністерства юстиції України є
публічною, оскільки перебуває у
віданні суб'єкта владних повноважень,
суд апеляційної інстанції вважає
необґрунтованими, безпідставними і
такими, що суперечать правовим
приписам чинного законодавства у
галузі доступу до інформації та
спростовуються наведеною вище
аргументацією.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції щодо відсутності правових
підстав для задоволення позовних вимог
№ 1 ( про визнання протиправними дій
Міністерства юстиції України щодо
віднесення інформації, зазначеної у
письмових запитах позивача від 26
жовтня 2013 року, від 03 грудня 2013 року,
згідно з вимогами Закону України «Про
доступ до публічної інформації» в
частині розподілу коштів на
преміювання працівників управління
внутрішнього аудиту за жовтень,
листопад 2013 року та наказу
Міністерства юстиції України щодо
преміювання працівників апарату до Дня
юриста 2013 року, до конфіденційної
інформації ) та № 3 ( про зобов'язання
Міністерства юстиції України надати
достовірну, повну та точну інформацію
на письмові запити позивача від 26
жовтня 2013 року, від 03 грудня 2013 року, від
24 грудня 2013 року в порядку,
передбаченому Законом України «Про
доступ до публічної інформації», та
розглянути звернення ОСОБА_2 від 16
жовтня 2013 року, згідно з вимогами
Закону України «Про звернення
громадян», а також надати обґрунтовану
відповідь з усіх порушених питань ), які
є похідними від позовних вимог № 1, а
тому не підлягають задоволенню.

Перевіряючи правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права
при ухваленні ним оскаржуваного
рішення в частині відмови у
задоволення позовних вимог № 2, колегія
суддів встановила наступне.

Так, відповідно до частини 1 статті 20
Закону № 2939-VI, розпорядник інформації
має надати відповідь на запит на
інформацію не пізніше п'яти робочих
днів з дня отримання запиту.

Частиною 2 статті 21 Закону України «Про
доступ до публічної інформації»
передбачено, що у разі якщо задоволення
запиту на інформацію передбачає
виготовлення копій документів обсягом
більш як 10 сторінок, запитувач
зобов'язаний відшкодувати фактичні
витрати на копіювання та друк.

Згідно з пунктом 10 Порядку № 3430/5,
запитувані документи надаються після
підтвердження повної оплати рахунка
протягом трьох робочих днів після
підтвердження факту оплати.

Отже, з викладених правових норм
вбачається, що загальний строк,
протягом якого має бути надана
відповідь на запит особи про надання
публічної інформації, становить п'ять
робочих днів. При цьому, у випадку
виявлення розпорядником інформації
необхідності здійснити особою, яка
звертається з таким запитом,
відшкодування витрат на копіювання та
друк документів, які містять
витребувану інформацію, загальний
п'ятиденний строк надання інформації
продовжується ще на три днів з моменту
надання заявником суб'єкту владних
повноважень доказів, підтверджуючих
факт здійснення оплати відповідного
рахунку.

При цьому, як встановлено судом першої
інстанції та вбачається з матеріалів
справи, на запит позивача від 16 жовтня
2013 року, який надійшов до Міністерства
юстиції України 22 жовтня 2013 року,
відповідь суб'єктом владних
повноважень було надано 22 листопада 2013
року.

Далі, 09 листопада 2013 року ОСОБА_2 було
здійснено оплату рахунку з витрат на
копіювання та друк документів, які
містять інформацію, витребувану за
запитом позивача від 26 жовтня 2013 року,
однак відповідь на його звернення
Міністерством юстиції України було
надано лише 09 грудня 2013 року.

На запит ОСОБА_2 від 03 грудня 2013 року,
отриманий відповідачем 05 грудня 2013
року, відповідь було надано 18 грудня 2013
року; на запит від 06 грудня 2013 року, який
надійшов на адресу Міністерства
юстиції України 09 грудня 2013 року,
відповідь суб'єктом владних
повноважень було надано 25 грудня 2013
року; на запит ОСОБА_2 від 24 грудня 2013
року, отриманий відповідачем 26 грудня
2013 року, відповідь було надано 09 січня
2014 року.

Колегія суддів звертає увагу на те, що
зазначені обставини справи
підтверджуються відповідними
поштовими зворотними повідомленнями.

Тож, з викладеного вбачається, що
відповідачем були порушені
законодавчо визначені строки, протягом
яких має бути надано відповідь на запит
особи про витребування публічної
інформації, що обумовлює
протиправність дій Міністерства
юстиції України при наданні відповідей
на спірні запити ОСОБА_2 із запізненням.

Доводи Міністерства юстиції України,
викладені в апеляційній скарзі
зазначеного суб'єкта владних
повноважень, стосовно того, що
відповіді на звернення позивача від 16
жовтня 2013 року, від 26 жовтня 2013 року, від
03 грудня 2013 року, від 06 грудня 2013 року,
від 24 грудня 2013 року були надані у межах
строків передбачених Законом України
«Про звернення громадян»,
спростовуються матеріалами справи та
викладеною вище аргументацією.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції щодо наявності правових
підстав для задоволення позовної
вимоги № 2 в частині визнання
протиправною бездіяльності
Міністерства юстиції України щодо
несвоєчасного опрацювання та надання
інформації на письмові запити на
ОСОБА_2 від 26 жовтня 2013 року, від 03
грудня 2013 року, від 06 грудня 2013 року, від
24 грудня 2013 року, згідно з вимогами
Закону України «Про доступ до
публічної інформації», та не
забезпечення вчасного розгляду
звернення позивача від 16 жовтня 2013
року, згідно з вимогами Закону України
«Про звернення громадян».

Щодо не забезпечення відповідачем
надання відповіді на звернення ОСОБА_2
від 16 жовтня 2013 року, колегія суддів
зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 8 Закону
№ 393/96-ВР, не розглядаються повторні
звернення одним і тим же органом від
одного і того ж громадянина з одного і
того ж питання, якщо перше вирішено по
суті.

Згідно зі статтею 15 Закону № 393/96-ВР,
органи державної влади, місцевого
самоврядування та їх посадові особи,
керівники та посадові особи
підприємств, установ, організацій
незалежно від форм власності, об'єднань
громадян, до повноважень яких належить
розгляд заяв (клопотань), зобов'язані
об'єктивно і вчасно розглядати їх,
перевіряти викладені в них факти,
приймати рішення відповідно до чинного
законодавства і забезпечувати їх
виконання, повідомляти громадян про
наслідки розгляду заяв (клопотань).

Отже, з викладених правових норм
вбачається, що законодавством не
регламентовано право особи звертатися
до того самого суб'єкта владних
повноважень з тим самим питанням (
письмовим запитом ) більше, ніж один
раз, якщо у минулому таке питання вже
було розглянуто відповідним
компетентним органом.

Разом з тим, колегія суддів встановила,
що питання, які поставлені ОСОБА_2 у
письмовому зверненні до Міністерства
юстиції України від 16 жовтня 2013 року,
вже були предметом розгляду даного
суб'єкта владних повноважень на
підставі звернення позивача, що
відображено у листі відповідача №
Я-825-14 від 08 лютого 2013 року, а отже у
даному випадку відсутні жодні правові
підстави вважати необґрунтованою
відповідь Міністерства юстиції
України від 22 листопада 2011 року на
звернення ОСОБА_2 від 16 жовтня 2013 року,
яка містить відмову в розгляді даного
запиту по суті.

З огляду на це, судова колегія
погоджується з висновками суду першої
інстанції про необґрунтованість
позовних вимог в цій частині, що
обумовлює відсутність підстав для їх
задоволення.

Перевіряючи правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права
при ухваленні ним оскаржуваного
рішення в частині відмови у
задоволення позовних вимог щодо
стягнення з відповідача на користь
ОСОБА_2 компенсації за відрив від
звичайних занять у зв'язку з явкою до
суду у розмірі 456,75 грн. та судових
витрат у розмірі 42,75 грн. ( позовні
вимоги № 4 ), колегія суддів встановила
наступне.

Відповідно до статті 87 КАС України,
судові витрати складаються із судового
збору та витрат, пов'язаних з розглядом
справи. Розмір судового збору, порядок
його сплати, повернення і звільнення
від сплати встановлюються законом. До
витрат, пов'язаних з розглядом справи,
належать: 1) витрати на правову
допомогу; 2) витрати сторін та їхніх
представників, що пов'язані із
прибуттям до суду; 3) витрати, пов'язані
із залученням свідків, спеціалістів,
перекладачів та проведенням судових
експертиз; 4) витрати, пов'язані з
проведенням огляду доказів на місці та
вчиненням інших дій, необхідних для
розгляду справи.

Згідно з частиною 2 статті 91 КАС
України, стороні, на користь якої
ухвалено судове рішення і яка не є
суб'єктом владних повноважень, та її
представнику сплачуються іншою
стороною добові (у разі переїзду до
іншого населеного пункту), а також
компенсація за втрачений заробіток чи
відрив від звичайних занять.
Компенсація за втрачений заробіток
обчислюється пропорційно від розміру
середньомісячного заробітку, а
компенсація за відрив від звичайних
занять - пропорційно від розміру
мінімальної заробітної плати.

Тож, з викладених правових норм
вбачається, що підставою для
компенсації стороні понесених нею
судових витрат та втраченого заробітку
є ухвалення рішення суду на її користь.

Разом з тим, виходячи з того, що
адміністративний позов ОСОБА_2 було
задоволено частково, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції щодо необхідності
здійснення пропорційного часткового
задоволення позовних вимог № 4.

Враховуючи викладене, судова колегія
погоджується з правовою позицією і
висновками суду першої інстанції щодо
необхідності задоволення
адміністративного позову в частині
визнання протиправними дій
Міністерства юстиції України щодо
несвоєчасного надання відповіді на
письмові запити позивача про отримання
публічної інформації від 26 жовтня 2013
року, від 03 грудня 2013 року, від 06 грудня
2013 року, від 24 грудня 2013 року, згідно з
вимогами Закону України «Про доступ до
публічної інформації», та не
забезпечення вчасного розгляду та
надання відповіді на звернення ОСОБА_2
від 16 жовтня 2013 року, згідно з вимогами
Закону України «Про звернення
громадян», та приходить до висновку про
те, що судом першої інстанції було
повно встановлено фактичні обставини
справи, правильно визначено норми
матеріального та процесуального права,
які підлягають застосуванню, із
дотриманням вимог статті 159 КАС
України.

Відповідно до статті 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З огляду на це, колегія суддів вважає
за необхідне апеляційні скарги ОСОБА_2
та Міністерства юстиції України -
залишити без задоволення, а постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 06 лютого 2014 року - без
змін.

Керуючись ст. ст. 159, 160, 195, 196, 198, 200,
205, 206, 212, 254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та
Міністерства юстиції України -
залишити без задоволення.

Постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
06 лютого 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів в
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст рішення виготовлено
18 квітня 2014 року.

Головуючий суддя
Епель О.В.

Судді:
Федотов І.В.

Ісаєнко Ю.А.