Справа № 805/496/14
Суддя: Стойка В. В.
Дата ухвалення: 2014-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2014 р.
Справа №805/496/14

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

час прийняття постанови: 12:20

Донецький окружний адміністративний
суд у складі

головуючого судді
Стойки В.В.

при секретарі судового засідання
Мангуш З.В.

за участю

позивача
ОСОБА_1,

представника позивача
ОСОБА_2,

представників відповідача
Шишканінець М.О., Пальцун С.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1 до Державної
податкової інспекції у Пролетарському
районі м. Донецька Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області про визнання незаконними та
скасування податкових
повідомлень-рішень від 26.12.2013р. № ,
№ та рішення від 02.12.2013р. № ,
-

В С Т А Н О В
И В:

Позивач звернувся до Донецького
окружного адміністративного суду з
позовом до Державної податкової
інспекції у Пролетарському районі м.
Донецька Головного управління
Міндоходів у Донецькій області про
визнання незаконними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
26.12.2013р. № , № та рішення від
02.12.2013р. № .

В обґрунтування позову позивач
посилається на те, що вона
зареєстрована в якості фізичної
особи-підприємця з 21.08.2009 року за № 2 053545 та здійснює підприємницьку
діяльність відповідно до свідоцтва про
державну реєстрацію фізичної особи -
підприємця. Основний вид діяльності
позивача - надання
транспортно-експедиційних послуг.

У листопаді-грудні 2013 року Державною
податковою інспекцією було проведено
планову виїзну перевірку позивача щодо
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податків і
зборів, виконання вимог валютного та
іншого законодавства за період з
01.10.2010р. по 31.12.2012р., дотримання
законодавства щодо укладення
трудового договору, оформлення
трудових відносин з працівниками,
правильності нарахування, обчилення та
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за період з
01.11.2011р. по 31.12.2012 р. за результатами
якої було прийняті податкові
повідомлення-рішення від 26.12.2013 року №
про нарахування заборгованості з
податку на доходи фізичних осіб у
розмірі 23 407,95 грн., № про
нарахування заборгованості з податку
на додану вартість із вироблених в
Україні товарів у розмірі 52 986,00 грн., а
також рішення № від 26.12.2013 року
про застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску, за результатами якого було
донараховано єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у розмірі 36 435,53
грн. а також застосування штрафних
санкцій у розмірі 3 643,53 грн.

Вважає прийняті податкові
повідомлення рішення а також рішення
в частині нарахування податку з
доходів фізичних осіб, єдиного внеску,
а також податку з на додану вартість
протиправними та просить їх скасувати
оскільки податковий орган не взяв до
уваги, що позивач, укладаючи договори
про надання
транспортно-експедиційних послуг,
здійснював посередницьку діяльність
між замовником послуг з перевезення
та перевізником. При цьому, з
отриманих коштів від замовників
позивач сплачував перевізникам,
залишаючи себе винагороду за
здійсненні послуги. За таких обставин
кошти які надходили на рахунок
позивача йому фактично не належали, а
тому податковий орган помилково
дійшов висновку, про перевищення
позивачем граничного розміру об'єму
виручки від підприємницької
діяльності та здійснив донарахування
сум податків та єдиний внесок.

Крім того, вважає помилковими висновок
податкового органу в частині
нарахування податку на додану вартість
по здійсненим товарно-транспортним
експедиційним послугам з міжнародних
перевезень, оскільки відповідно до
п.195.1.3 ст.195 ПК України зазначений вид
перевезень підлягає оподаткуванню за
нульовою ставкою.

В судовому засіданні позивач та
представник позивача надали заяву про
уточнення позовних вимог, в яких
наголосили про відмову від позовних
вимог щодо податкового
повідомлення-рішення № від
26.12.2013р. в частині суми ПДВ в розмірі 133,08
грн., а сума, що залишилась - 46 357,92 грн. в
частині донарахованого ПДВ
оскаржується, також в частині штрафних
санкцій залишається сума у розмірі 25
відсотків від суми 133,08 грн., що складає
33,27 грн., а сума штрафних санкцій в
розмірі 6 461,73 грн. залишається
предметом спору. В іншій частині
позовні вимоги представник позивача
підтримав, просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому
засіданні заперечував проти позову в
повному обсязі. Вважає спірні рішення
правомірними та зазначає, що виходячи з
аналізу обігу готівкових коштів по
розрахунковому рахунку ОСОБА_1 було
встановлено, що грошові кошти
надходили з призначенням платежу
«оплата за транспортно-експедиційні
послуги», таким чином, кошти, які
надходили на розрахунковий рахунок є
доходом, а тому позивач, знаходячись на
спрощеної системи оподаткування
перевищив розміру об'єму виручки від
підприємницької діяльності - 500000 грн.
в 2010 р.

За даними обігу готівкових коштів по
розрахункових рахунках сума
винагороди за виконані роботи на
рахунки ОСОБА_1 не надходила, в книзі
обліку доходів та витрат також не
визначена сума винагороди. Таким чином
встановлена розбіжність між сумами,
які задекларовані платником та сумами
доходів, визначеними у ході перевірки.

Щодо нарахування податку на додатну
вартість за січень - березень 2011
зазначив, що в наданих до перевірки
міжнародних перевізних документах
позивач не зазначений, отже податковий
орган не вважає, що позивач здійснював
транспортно-експедиційні послуги з
міжнародних перевезень.

За даними обігу готівкових коштів по
розрахункових рахунках сума
винагороди за виконані роботи на
рахунки ОСОБА_1 не надходила, в книзі
обліку доходів та витрат також не
визначена сума винагороди. Таким чином
встановлена розбіжність між сумами,
які задекларовані платником та сумами
доходів, визначеними у ході перевірки.

Дослідивши матеріали справи,
розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 зареєстрована як фізична
особа-підприємець Виконавчим
комітетом Донецької міської ради 21.08.2009
року за № 2 053545 та здійснює
підприємницьку діяльність відповідно
до свідоцтва про державну реєстрацію
фізичної особи - підприємця серії
НОМЕР_5.

Згідно Свідоцтва НОМЕР_6 виданого
Державною податковою інспекцією у
Пролетарському районі м. Донецька
12.04.2011 року позивач є платником податку
на додану вартість.

Державною податковою інспекцією у
Пролетарському районі м. Донецька ГУ
Міндоходів у Донецькій області на
підставі наказу від 08.11.2013р. №169 та
відповідно до направлень від 18.11.2013р. №
53, 54 була проведена документальна
планова виїзна перевірка діяльності
ОСОБА_1 з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.10.2010р. по
31.12.2012р.. правильності нарахування,
обчислення та сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за період з
01.01.2011р. по 31.12.2012р., за результатами якої
був винесений акт № 689/05-69-17-1/НОМЕР_4.

За результатами складеного акту
податковим органом було прийняті
податкові повідомлення-рішення від
26.12.2013 року № про нарахування
заборгованості з податку на доходи
фізичних осіб у розмірі 23 407,95 грн., №
про нарахування заборгованості з
податку на додану вартість із
вироблених в Україні товарів у розмірі
52 986,00 грн., а також рішення № від
26.12.2013 року про застосування штрафних
санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску, за
результатами якого було донараховано
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
розмірі 36 435,53 грн. а також застосування
штрафних санкцій у розмірі 3 643,53 грн.

З матеріалів справи вбачається, що в
період з 01.10.2010р. по 31.03.2011р. фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 здійснювала
діяльність на спрощеній системі
оподаткування відповідно до Указу
Президента України «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва» в редакції від 29.06.99р.
№746/99 зі щомісячною сплатою податку у
розмірі 180,00 грн.

В ході перевірки на підставі даних
обігу грошових коштів по
розрахунковому рахунку (рахунок НОМЕР_7
в Донецьке РУПАТ КП Приватбанк Донецьк,
МФО 335496) було встановлено, що сума
обсягу виручки за 4 квартал 2010р. склала
167 856,00 грн., у тому числі за жовтень-78 396,00
грн., листопад-45 450,00 грн., грудень-44 010,00
грн., що відповідає даним книги обліку
доходів та витрат фізичної особи, яка
застосовує спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності за
формою №10 (зареєстрованої ДПІ у
Пролетарському районі м. Донецька
27.08.2009р. за № 1/9746).

Отже, сума обсягу виручки від
реалізації товарів (робіт, послуг) за 4
квартал 2010 року наростаючим підсумком
з початку терміну дії свідоцтва про
сплату єдиного податку склала 537 513,00
грн.

Крім того, згідно даних обігу грошових
коштів по розрахунковому рахунку
(рахунок НОМЕР_7 в Донецьке РУПАТ КП
Приватбанк Донецьк, МФО 335496) позивача
сума обсягу доходу за 1 квартал 2011р.
склала 108 600.00 грн., у тому числі за
січень-43 850,00 грн., лютий-28300,00 грн.,
березень-36 450,00 грн. Дана сума доходу не
врахована в загальній сумі доходів за
2011 рік. Сума доходу, який
задекларований платником у
«Податковій декларації про майновий
стан і доходи за 2011рік» № 31576 від
09.02.2012р. складає 244 950,40 грн., сума
доходів, визначена у ході перевірки
склала 353 550,40 грн.

На підставі зазначеного податковим
органом встановлено перевищення
граничного обсягу виручки за 2010 р. у
сумі 37 513,00 грн., та на 108000 грн. за 2011. що є
порушенням п.1 ст.1 Указу Президента
України «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва» від
03.07.1998р. № 727/98 (призначення платежу
«поповнення оборотних коштів»).

Отже податковим органом було
встановлено заниження суми чистого
оподаткованого доходу, відображеного
в деклараціях про майновий стан та
отримані доходи в сумі 128 842, 37 грн. в
тому за 2010 у сумі 22663,78 грн. та за 2011 у
сумі 2012178,59 грн.

На підставі порушення гл4, ст.13 Декрету
Кабінету Міністрів «Про прибутковий
податок з громадян № 13-92 від 26.12.1992, п.177.2
ст.177 Податкового кодексу та згідно з
пп.54.3 ст.54, ч.1 ст.123 п.123.1 ст.123
Податкового кодексу податковим
органом 26.12.2013 було прийнято спірне
податкове повідомлення рішення №
0 про донарахування податку на
доходи з фізичних осіб що сплачується
особами за результатами річного
декларування у сумі 18 726,36 грн. за
основним платежем та 4681,59 грн. за
штрафними фінансовими санкціями.

Позивач просить суд вищезазначене
податкове повідомлення рішення
визнати протиправним та скасувати
його, оскільки на його думку обсяг
виручки не перевищувався. Обсяг
отриманих коштів на розрахунковий
рахунок позивачем не заперечується,
втім він вказує, що отримані кошти не є
виручкою, а є коштами отриманими
позивачем для надання транспортно -
експедиційних послуг, з яких тільки
частина коштів є доходом позивача за
надані послуги.

Суд не погоджується з даними доводами
позивача з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи
позивач перебував на спрощеній системі
оподаткування.

Згідно з даними обігу грошових коштів
по розрахунковому рахунку (рахунок
НОМЕР_7 в Донецьке РУПАТ КП Приватбанк
Донецьк, МФО 335496) позивача сума обсягу
доходу за 4 кварта 2010 - 1 квартал 2011р
кошти отримані позивачем на
розрахунковий рахунок надходили за
призначенням за
транспортно-експедиційні послуги.
При цьому, окремі платежі щодо сплати
позивачу його виногороди за надані
послуги не надходили.

Крім того, згідно з книгою обліку
доходів та витрат фізичної особи , яка
застосовує спрощену систему
оподаткування обіку та звітності № 1/9746
отримані кошти на розрахунковий
рахунок позивачем заносились в
повному обсязі в якості суми виручки.

Як зазначено у акті перевірки, висновки
відповідача про заниження валового
доходу позивача ґрунтуються на
порушенні ним норм Указу Президента
України "Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва"
(надалі Указ).

Відповідно до ст.1 цього Указу спрощена
система оподаткування, обліку та
звітності запроваджується щодо
фізичних осіб, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і у трудових
відносинах з якими, включаючи членів їх
сімей, протягом року перебуває не
більше 10 осіб та обсяг виручки яких від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) за рік не перевищує 500 тис.
гривень.

При цьому, виручкою від реалізації
продукції (товарів, робіт, послуг)
вважається сума, фактично отримана
суб'єктом підприємницької діяльності
на розрахунковий рахунок або (та) в касу
за здійснення операцій з продажу
продукції (товарів, робіт, послуг).

Інших визначень або правил обрахування
виручки від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг), які підлягали б
застосовуванню при визначенні
граничного розміру такої виручки, Указ
та законодавство про оподаткування не
містить.

У відповідності до ст.5 Указу у разі
порушення вимог, установлених статтею 1
цього Указу, платник єдиного податку
повинен перейти на загальну систему
оподаткування, обліку та звітності,
починаючи з наступного звітного
періоду (кварталу). Приписами
статті 6 Указу визначено, що суб'єкт
малого підприємництва, який сплачує
єдиний податок, не є платником податку
на доходи фізичних осіб, оскільки
вказаний податок сплачується ним у
складі єдиного податку.

При цьому, лише за умов додержання
приписів зазначеного Указу доходи,
отримані від здійснення
підприємницької діяльності, що
обкладаються єдиним податком, не
включаються до складу сукупного
оподатковуваного доходу за підсумками
звітного року такого платника податку.

Зважаючи на викладене, несплата
податку з доходів фізичних осіб, як це
передбачено для платників єдиного
податку, можлива лише в разі дотримання
суб'єктом малого підприємництва умов
перебування на спрощеній системі
оподаткування, зокрема граничного
обсягу виручки платника єдиного
податку розмірам, визначеним Указом.

Згідно зі статтею 5 Указу в разі
порушення вимог, установлених статтею 1
цього Указу, платник єдиного податку
повинен перейти на загальну систему
оподаткування, обліку та звітності
починаючи з наступного звітного
періоду (кварталу)

У той самий час, Указ не містить окремих
положень, які б регулювали питання
оподаткування сум, що перевищують
граничний обсяг виручки, встановлений
законодавцем. За таких обставин
оподаткування доходів, отриманих
платником єдиного податку з порушенням
умов перебування на спрощеній системі
оподаткування, повинно здійснюватися
із застосуванням правил загальної
системи оподаткування.

Як встановлено у судовому засіданні,
перевищення граничного розміру
виручки від реалізації, одержаної
позивачем, відбулося у 4 кварталі 2010
року. З урахуванням наведеного вище,
одержані після цього позивач повинен
був перейти на загальну систему
оподаткування доходів фізичних осіб.
Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Верховного суду України від
11 квітня 2011 року.

Так, відповідно до ст. 13 Декрету
Кабінету Міністрів України „Про
прибутковий податок з громадян"
оподатковуваним доходом вважається
сукупний чистий доход, тобто різниця
між валовим доходом (виручки у грошовій
та натуральній формі) і документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу.

Що стосується доходів, одержаних
позивачем у 2011 році, їх оподаткування
здійснюється у порядку, передбаченому
Податковим кодексом України (надалі -
ПКУ), який набрав чинності з 01.01.2011 року.

Так, відповідно до п. 177.2. ст. 177 цього
кодексу об'єктом оподаткування є
чистий оподатковуваний дохід, тобто
різниця між загальним оподатковуваним
доходом (виручка у грошовій та
негрошовій формі) і документально
підтвердженими витратами, пов'язаними
з господарською діяльністю такої
фізичної особи - підприємця.

Указ не містить застережень щодо
виключення зі складу коштів, що
надійшли на розрахунковий рахунок чи в
касу, сум за договорами доручення або
іншими договорами, які не передбачають
перехід права власності на одержані
кошти (наприклад, комісії).

З аналізу визначення поняття «виручка
від реалізації», яке застосовуються з
метою визначення обмежень щодо
перебування на спрощеній системі
оподаткування, вбачається, що до неї
входять усі кошти, фактично отримані на
розрахунковий рахунок та в касу у
зв'язку зі здійсненням операцій з
продажу продукції (товарів, робіт,
послуг), виручка від іншої реалізації,
позареалізаційні доходи. Аналогічна
правові позиція викладена у постанові
Верховного суду України від 3 грудня 2010
року по справі № К-17637/07 (№29/139а),
постанові Вищого адміністративного
суду України від 24.06.2010р. №К-53276/09.

Тому усі грошові кошти, що надійшли до
каси або на розрахунковий рахунок
позивача від операцій, пов'язаних з
наданням митно-брокерських послуг (не
зважаючи на їх статус), вважаються
виручкою від реалізації.

З огляду на зазначені обставини суд
вважає, що прийняте податкове
повідомлення-рішення від 26.12.2013 року №
про нарахування податку на
доходи фізичних осіб у розмірі 23 407,95
грн. є правомірним.

Щодо позовних вимог про визнання
протиправним та скасування о рішення
№ від 26.12.2013 року про
застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску, за результатами якого було
донараховано єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у розмірі 36 435,53
грн. а також застосування штрафних
санкцій у розмірі 3 643,53 грн. суд
зазначає наступне.

Згідно з актом перевірки податковим
органом було встановлено заниження
бази нарахування єдиного внеску на
суму 105 000,80 грн., в тому числі за 2011 рік
на суму 105 000.80 грн. Перевіркою
встановлено, що сума чистого
оподатковуваного доходу у 2011 році
склала 116 557,80 грн., задекларована сума
чистого доходу в додатку № 5 до Звіту
про суми нарахованого доходу
застрахованого єдиного внеску №
05-22-11-8494 від 04.01.2012р. у розмірі 11 557,00 грн.
Таким чином, встановлено порушення ст.7
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» від
08.07.2010р. № 2464-VI із змінами та
доповненнями в частині заниження бази
нарахування єдиного внеску за 2011 рік на
105 000,08 грн.

Перевіркою правильності нарахування
єдиного внеску з сум доходу, на який
нараховується єдиний внесок у розмірі
34,7 відсотків встановлено порушення
порядку обчислення єдиного внеску, а
саме перевіркою встановлено, що сума
єдиного внеску за 2011р. повинна складати
40 445,56 грн., фактично задекларована сума
внеску 4 010,30 грн. Таким чином,
перевіркою встановлено заниження сум
нарахованого єдиного внеску у розмірі
36 435,26 грн., що є порушенням ч.2 ст.9 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 08.07.2010р.
№2464-VI із змінами та доповненнями.

Суд дійшов висновку, що зазначені
порушення є слідством перевищення
граничного обсягу виручки позивачем в
результаті чого було занижено базу
оподаткування та нарахування єдиного
внеску.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про
збір та обік єдиного внеску за
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування Єдиний внесок
сплачується для платників, зазначених
у пункті 4 (крім фізичних осіб -
підприємців, які обрали спрощену
систему оподаткування) та 5 частини
першої статті 4 цього Закону, - на суму
доходу (прибутку), отриманого від їх
діяльності, що підлягає обкладенню
податком на доходи фізичних осіб, та на
суму доходу, що розподіляється між
членами сім'ї фізичних осіб -
підприємців, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності. При цьому сума єдиного
внеску не може бути меншою за розмір
мінімального страхового внеску за
кожну особу за місяць, у якому отримано
дохід (прибуток).

Як вже зазначалось судом у 4 кварталі
2010 позивач перевищив граничний розмір
виручки тому повинен був перейти на
загальну систему оподаткування
доходів фізичних осіб та відповідно до
ст.7, ст.9, ст.11 Закону України «Про збір
та обік єдиного внеску за
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування сплачувати
єдиний внесок.

Оскільки позивач єдиний внесок не
сплачував податковим органом
правомірно було донараховано
донараховано єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у розмірі 36 435,53
грн. а також застосовано штрафну
санкцію у розмірі 3 643,53 грн.

Щодо спірного податкового
повідомлення рішення № від
26.12.2013р. про донарахування податку на
додану вартість за основним платежем
на суму 46 357,92 грн., штрафних санкцій
залишається сума у розмірі 6 461,73 грн.
суд зазначає наступне.

За результатами перевірки податковим
органом було донараховано податок на
додану вартість позивачу.

Як вбачається з акут перевірки,
позивачем порушено п.183.4 стю183, п.187.1
стю187, п.188.1 стю188 Податкового кодексу
України щодо неподання у строки та у
випадках , передбачених податковим
кодексом України заяв або документів
для взяття на облік - реєстрації
платника податку на додану вартість за
січень 2011 та в частині заниження
податкових зобов'язань за основним
платежем 20250 грн. за січень-березень 2011
та штрафної фінансової санкції 1 грн.;

Зазначене порушення виникло у зв'язку
з ти, що обсяг виручки від реалізації
товарів (робіт, послуг) за 4 квартал 2010
року наростаючим підсумком з початку
терміну дії свідоцтва про сплату
єдиного податку склав 537 513,00 грн.

Згідно з п.181 ст.181 Податкового кодексу
України у разі якщо загальна сума від
здійснення операцій з постачання
товарів/послуг, що підлягають
оподаткуванню згідно з цим
підрозділом, у тому числі з
використанням локальної мережі,
нарахована (сплачена, надана) такій
особі протягом останніх двадцяти
календарних місяців, сукупно перевищує
300 000.00 грн. (без урахування податку на
додану вартість), така особа
зобов'язана зареєструватись як платник
податку в органі державної податкової
служби за своїм місцезнаходженням
(місцем проживання) з дотриманням
вимог, передбачених статтею 183 цього
Кодексу, крім осіб які є платниками
єдиного податку.

Відповідно до п.183.4 ст.183 Податкового
кодексу України у разі переходу осіб із
спрощеної системи оподаткування, що не
передбачає сплати податку, на сплату
інших податків і зборів, встановлених
цим Кодексом, у випадках, визначених
главою 1 розділу XIV цього Кодексу, за
умови, що такі особи відповідають
вимогам, визначеним пунктом 181.1 статті
181 цього Кодексу, реєстраційна заява
подається не пізніше 10 числа першого
календарного місяця, в якому здійснено
перехід на сплату інших податків і
зборів, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 183.10 ст.183 Податкового кодексу
України встановлено, що будь-яка особа,
яка підлягає обов'язковій реєстрації
як платник податку, і у випадках та в
порядку, передбачених цією статтею, не
подала до контролюючого органу
реєстраційну заяву, несе
відповідальність за ненарахування або
несплату цього податку на рівні
зареєстрованого платника без права
нарахування податкового кредиту та
отримання бюджетного відшкодування.

Також перевіркою на підставі даних
обігу грошових коштів по
розрахунковому рахунку (рахунок НОМЕР_7
в Донецьке РУПАТ КБ Приватбанк Донецьк
МФО 335496) встановлено, що сума обсягу
виручки за 4 квартал 2010р. склала 167 856.00
грн., у тому числі за жовтень-78 396,00 грн.,
листопад-45 450,00 грн., грудень-44 010,00 грн.,
що відповідає даним книги обліку
доходів та витрат фізичної особи, яка
застосовує спрощену систему
оподаткування, обліку та звіту за
формою № 10 (зареєстрованої ДПІ у
Пролетарському районі м. Донецька
27.08.20009р. за №1/9746).

Як вже зазначалось судом, сума обсягу
виручки від реалізації товарів (робіт,
послуг) за 4 квартал 2010 року наростаючим
підсумком з початку терміну дії
свідоцтва про сплату єдиного податку
склала 537 513,00 грн.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
п.183.4 ст.183 Податкового кодексу, платник
повинен був до 10 січня 2011 року подати
заяву до податкового органу та
зареєструватись платником ПДВ.

Перевіркою на підставі даних обігу
грошових коштів по розрахунковому
рахунку (рахунок НОМЕР_7 в Донецьке
РУПАТ КБ Приватбанк Донецьк, МФО 335496)
встановлено що сума обсягу доходу за 1
квартал 2011р. (з 11.01.2011р. по 31.03.2011р.)
склала 102 600,00 грн. у тому числі за січень
(з 11.01.2011р. по 31.01.2011р.)-37 850,00 грн., лютий-28
300,00 грн., березень-36 450,00 грн.

На підставі зазначеного суд вважає
прийняте податкове повідомлення
рішення в цій частині є правомірним.

Крім того, зазначеним податковим
повідомленням рішенням було
донараховано позивачу податок на
додану вартість в частині заниження
податкових зобов'язань на підставі
п.186.2, п.186.3 ст.186, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188
Податкового кодексу України в розмірі
32 297,67 грн., з яких сума донарахованого
податкового зобов'язання - 25 837,92 грн.
штрафна санкція - 6 459,73 грн.

Проведеною перевіркою відображеного
показника за 2011-2012роки в сумі 115 752,00 грн.
на підставі таких документів:
договорів, актів виконаних робіт,
рахунків, виписок банку, податкових
накладних встановлено заниження
задекларованих само зайнятою особою
показників у рядку 1 декларацій
«Операції та митній території України,
що оподатковується за основною
ставкою, крім імпорту товарів» всього у
сумі 20 520,00 грн., у тому числі за січень
2011р. (з 11.01.2011р. по 31.01.2011р.) у сумі 7 570,00
грн., за лютий 2011р. у сумі 5 660,00 грн., за
березень 2011р. у сумі 7 290,00грн.

Підставою для нарахування податку з
ПДВ стало не включення до
оподаткування позивачем господарських
операцій з траспортно-експедиційних
послуг з міжнародного перевезення.

Відповідно до Закону України «Про
транспортно-експедиторську
діяльність»
транспортно-експедиторська діяльність
визначена, як підприємницька
діяльність із надання
транспортно-експедиторських послуг з
організації та забезпечення
переведень експортних, імпортних,
транзитних та інших вантажів.

Експедитор (транспортний експедитор) -
суб'єкт господарювання, який за
дорученням клієнта та за його рахунок
виконує або організує виконання
транспортно-експедиторських послуг,
визначених договором транспортного
експедирування.

Клієнт - споживач послуг експедитора
(юридична або фізична особа), який за
договором транспортного
експедирування самостійно або через
представника, що діє від його імені,
доручає експедитору виконати чи
організувати або забезпечити
виконання визначених договором
транспортного експедирування послуг
та оплачує їх, включаючи плату
експедитору.

Перевізник - юридична або фізична
особа, яка взяла на себе зобов'язання і
відповідальність за договором
перевезення вантажу за доставку до
місця призначення довіреного їй
вантажу, перевезення вантажів та їх
видачу (передачу) вантажоодержувачу
або іншій особі, зазначеній у
документі, що регулює відносини між
експедитором та перевізником.

Учасники транспортно-експедиторської
діяльності - клієнти, перевізники,
експедитори, транспортні агенти, порти,
залізничні станції, об'єднання та
спеціалізовані підприємства
залізничного, авіаційного,
автомобільного, річкового та морського
транспорту, митні брокери та інші
особи, що виконують роботи (надають
послуги) при перевезенні вантажів.

За договором транспортного
експедирування одна сторона
(експедитор) зобов'язується за плату і
за рахунок другої сторони (клієнта)
виконати або організувати виконання
визначених договором послуг,
пов'язаних з перевезенням вантажу.

Підпунктом «ж» п.186.3 ст.186 Податкового
кодексу України визначено, що місцем
постачання
транспортно-експедиторських послуг
вважається місце, в якому отримувач
послуг зареєстрований як суб'єкт
господарювання або - у разі відсутності
такого місця - місце постійного чи
переважного його проживання.

Пунктом 186.4 статті 186 Податкового
кодексу України визначено, що місцем
постачання послуг (у тому числі і
послуг з перевезення вантажів) є місце
реєстрації постачальника.

Підпунктом «а» підпункту 186.2.1 пункту
186.2 статті 186 Податкового кодексу
України визначено, що місцем
постачання послуг є допоміжними у
транспортній діяльності: навантаження,
розвантаження, перевантаження,
складська обробка товарів та інші
аналогічні види послуг є місце
фактичного постачання послуг.

Враховуючи вимоги п.п.«б» п.185.1 ст.185 та
п.п.«ж» п.186.3 ст.186 Податкового кодексу
України у випадку, якщо замовник
перевезення вантажів митною
територією України є резидентом
України, транспортно-експедиторські
послуги, які надаються експедитором
(незалежно від того, резидентом чи
нерезидентом ), є об'єктом
оподаткування ПДВ та підлягають
оподаткуванню податком на додану
вартість на загальних підставах за
основною ставкою.

Як вбачається з матеріалів перевірки
позивачем було здійснено операції з
надання транспортно-ескпедиційних
послуг у липні 2012 на суму 7300 грн. та у
вересні 2012 на суму 122553 грн., втім
податок з ПДВ був визначений позивачем
тільки з сум отриманих винагород за
транспортно-експедиційні послуги.

Відповідач вважає, що податок повинен
був сплачуватись зі всієї суми
договору перевезення.

З первинних документів, які
знаходяться в матеріалах справи:
договорів-заявок, актів виконаних
робіт, рахунки-фактури, накладні,
виписки банку, міжнародних
товарно-транспортних накладних (ЦРМ)
вбачається, що перевезення
здійснювались автомобільним
транспортом за межі України.

Крім того, з актів виконаних робіт
вбачається що позивач визначив об'єкт
оподаткування з ПДВ тільки за
транспортно-експедиційні послуги, з
суми вартості самого перевезення сума
ПДВ було визначено за нульовою ставкою.

Суд не згоден з доводами відповідача,
оскільки відповідно до пп. 195.1.3. п. 195.1.
за нульовою ставкою оподатковуються
операції з постачання послуг з
міжнародних перевезень пасажирів і
багажу та вантажів залізничним,
автомобільним, морським і річковим та
авіаційним транспортом.

Для цілей цього підпункту перевезення
вважається міжнародним, якщо таке
перевезення здійснюється за єдиним
міжнародним перевізним документом.

З матеріалів справи вбачається
наявність міжнародних транспортних
накладних (ЦРМ) по договорам з
перевезення, по яким позивачем
надавались транспортно-експедиційні
послуги.

За таких обставин суд вважає, що
зазначені перевезення є міжнародними,
а тому повинні оподатковуватися за
нульовою ставкою.

Суд не приймає заперечень відповідача
про те, що зазначені міжнародні
транспортні документи не можуть бути
прийняті як доказ по укладеним
позивачем угодам, з того приводу, що
в них не зазначений позивач. Суд
зазначає, що будь яких зауважень до
первинних документів в тому числі
міжнародних транспортних накладних у
податкового органу в ході перевірки не
було. Не було також надано будь якого
доказу на спростування, що позивачем не
надавались транспортні експедиційні
послуги по договорам перевезення, які
стали об'єктом перевірки та первинні
документи по яким знаходяться в
матеріалах справи. Відсутність же в
міжнародних транспортних накладних
позивача як експедитора не надає право
визнавати зазначені перевезення не
міжнародними.

З огляду на зазначене суд вважає, що
позовні вимоги в цій частині
підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ

Згідно з ч.3 ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України;

2) з використанням повноваження з метою,
з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності
перед законом, запобігаючи всім формам
дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія);

9) з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи наведене, суд вважає, що
позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної
податкової інспекції у Пролетарському
районі м. Донецька Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області про визнання незаконними та
скасування податкових
повідомлень-рішень від 26.12.2013р. № ,
№ та рішення від 02.12.2013р. №
підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 8, 9, 10, 11, 159, 160, 161, 162, 163,
256 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1 до
Державної податкової інспекції у
Пролетарському районі м. Донецька
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області про визнання
незаконними та скасування податкових
повідомлень-рішень від 26.12.2013р. № ,
№ та рішення від 02.12.2013р. № -
задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення №
від 26.12.2013р. про встановлення
порушення п.186.2 ст.186, п.187.1 ст.187, п.188.1
ст.188 Податкового кодексу України за
платежем Податок на додану вартість в
частині на суму 32 297,67 грн., з яких сума
донарахованого податкового
зобов'язання - 25 837,92 грн. штрафна
санкція - 6 459,73 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Вступна та резолютивна частина
постанови проголошена у судовому
засіданні 04 квітня 2014 року у
присутності позивача, представників
позивача та відповідача.

Повний текст постанови виготовлений 09
квітня 2014 року.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Донецького
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції шляхом
подачі в 10-денний строк з дня
проголошення постанови апеляційної
скарги, з подачею її копії до
апеляційної інстанції. Якщо постанову
було проголошено у відсутності особи,
яка бере участь у справі, то строк
подання заяви про апеляційне
оскарження обчислюється з дня
отримання нею копії постанови.

Суддя
Стойка В. В.