Справа № 2а/0915/7/12 2а-1417/11
Суддя: Онишкевич Т.В.
Дата ухвалення: 2014-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2014 року
Справа №
96762/12/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Онишкевича Т.В.,

суддів
Дяковича В.П., Іщук Л.П.,

розглянувши у порядку письмового
провадження у м. Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 на постанову
Тисменицького районного суду
Івано-Франківської області від 11
квітня 2012 року у справі за їх позовом до
Поберезької сільської ради
Тисменицького району
Івано-Франківської області про
визнання незаконним і скасування
рішення,

ВСТАНОВИВ :

У січні 2011 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (далі -
позивачі) звернулися до суду з
адміністративним позовом, у якому
після уточнення своїх вимог просили
визнати незаконним та скасувати
рішення Поберезької сільської ради
Тисменицького району
Івано-Франківської області (далі -
Поберезька СР) № 20 від 04 грудня 2010 року
та зобов'язати відповідача надати
погодження на зміну цільового
призначення нежитлового будинку -
пункт штучного осіменіння, який
знаходиться в АДРЕСА_1, в житловий
будинок.

Постановою Тисменицького районного
суду Івано-Франківської області від 11
квітня 2012 року у справі № 2а-1417/11 позов
задоволено частково. Визнано
неправомірними та скасовано пункти 2, 3
рішення Поберезької СР № 20 від 04 грудня
2010 року. У задоволенні решти позовних
вимог відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі позивачі
просили зазначене судове рішення
скасувати в частині відмови в
задоволенні позовних вимог і ухвалити
нове про задоволення позову в повному
обсязі. Апеляційну скаргу обґрунтовано
тим, що оскаржуване рішення сільської
ради є неправомірним, оскільки не
доведено факт відсутності в будинку
умов для проживання. Крім того, всі
документи на власність було передано
до сільської ради і представлено суду.
Також суду надано результати
проведеного ПП «Інвест-експерт» звіту
про оцінку пункту штучного осіменіння,
який спростовує твердження
відповідача про те, що дане приміщення
не може бути використано під житло.

Таким чином, на думку апелянтів, судом
порушено норми матеріального права, що
призвело до неправильного вирішення
спору.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання апеляційного суду не
з'явилися, а відтак на підставі п. 2 ч. 1
ст. 197 КАС України суд прийшов до
висновку про можливість розгляду
справи у порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апелянта у їх сукупності, апеляційний
суд приходить до переконання, що подана
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких мотивів.

Частково задовольняючи позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив із того,
що позивачі не надали сільській раді
необхідні дозволи, рішення на
підтвердження можливості розташування
житлового будинку у виробничій зоні,
зміни цільового призначення земельної
ділянки та зміни статусу приміщення.
Позивачі не виготовили в районному
відділі містобудування та архітектури
проектно-кошторисну документацію на
проведення реконструкції із зміною
функціонального призначення
приміщення, не надали сільській раді
обов'язкового при подачі заяв про зміну
статусу приміщення документу про право
власності, користування чи оренди
земельної ділянки, на якій знаходиться
приміщення. Окрім того, позивачами
також не надано документального
підтвердження того, що приміщення, яке
вони просять перевести у житлове,
відповідає вимогам статті 50 Житлового
кодексу України, є благоустроєним
стосовно до умов даного населеного
пункту, відповідає встановленим
санітарним і технічним вимогам.

Крім того, на думку суду першої
інстанції, позовна вимога про
зобов'язання відповідача надати
погодження на реконструкцію та
перепланування належного позивачам
нежитлового приміщення у житлове є
передчасною, оскільки стаття 152
Житлового кодексу України передбачає
отримання дозволу виконкому місцевої
ради на переобладнання та
перепланування жилого будинку, а
дозволити перепланування і перебудову
приміщення зі зміною його цільового
призначення сільська рада не може без
висновків відповідних компетентних
служб на підтвердження можливості
такої зміни. Тому в задоволенні цієї
вимоги слід відмовити.

Даючи правову оцінку оскаржуваному
судовому рішенню та доводам апелянта,
що викладені у апеляційній скарзі, суд
апеляційної інстанції виходить із
таких міркувань.

Як слідує з матеріалів справи, п. 1
рішення Поберезької СР № 20 від 04 грудня
2010 року відмовлено у переведенні
нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 у
житловий будинок (а.с. 10). Власником
вказаного нежитлового приміщення -
пункту штучного осіменіння - за
зазначеною адресою є позивач ОСОБА_1 на
підставі свідоцтва про право власності
на нерухоме майно від 04.05.2005 року,
виданого згідно рішення виконкому
Поберезької сільської ради № 59 від
26.10.2004 року (а.с. 8). Право власності
позивача на вказане нерухоме майно
зареєстровано Івано-Франківським ОБТІ
(а.с. 9).

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідно до генерального плану та
проекту планування і забудови с.
Ганнусівка Побережжя (1987 р.), згідно
Державних санітарних правил
планування та забудови населених
пунктів, затвердженим наказом МОЗ
України № 173 від 19.06.1996 року земельна
ділянка, на якій знаходиться
приміщення позивачів, знаходиться у
виробничій зоні.

Відповідно до ст. 20 Земельного кодексу
України у редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин,
зміна цільового призначення земель,
які перебувають у власності громадян
або юридичних осіб, здійснюється за
ініціативою власників земельних
ділянок у порядку, що встановлюється
Кабінетом Міністрів України. Зміна
цільового призначення земельної
ділянки проводиться за поданням заяви
(клопотання) її власника до сільської,
селищної, міської ради, якщо земельна
ділянка розташована в межах населеного
пункту, або районної
держадміністрації, якщо земельна
ділянка розташована за межами
населеного пункту (п. 2 постанови
Кабінету Міністрів України «Про
затвердження порядку зміни
призначення земель, які перебувають у
власності громадян та юридичних осіб»
від 11.04.2002 року № 502).

При цьому апеляційний суд зазначає, що
відповідно до Положення про порядок
надання дозволу на виконання
будівельних робіт, затверджених
наказом Держбуду України № 273 від 05.12.2000
року, Держархбудінспекція надає дозвіл
на виконання будівельних робіт з
нового будівництва, розширення,
реконструкції об'єктів.

Згідно з обов'язковим додатком Б ДБН
А.2.2-3-2004 «Склад, порядок розроблення,
погодження та затвердження проектної
документації для будівництва»
реконструкція - це перебудова існуючих
будинків і споруд, пов'язана із зміною
основних техніко-економічних
показників, у тому числі зміною
функціонального призначення.

Крім того, пунктом 4.2.2 Правил пожежної
безпеки в Україні, затверджених
наказом МНС України від 19.10.2004 року № 126,
передбачено, що у разі реконструкції,
перепланування приміщень, споруд із
зміною чи без зміни функціонального
призначення, необхідно виконувати
протипожежні вимоги, визначені в
нормативних документах в галузі
будівельного, технологічного
проектування та чинними правилами.

З огляду на викладене, суд апеляційної
інстанції приходить до переконання про
необхідність звернення позивачів у
відповідні служби для отримання всіх
необхідних дозволів для зміни статусу
приміщення з нежитлового в житлове.

З урахуванням наведеного апеляційний
суд вважає, що правових підстав для
скасування п. 1 рішення Поберезької СР
№ 20 від 04 грудня 2010 року та зобов'язання
відповідача надати погодження на зміну
цільового призначення нежитлового
будинку, розташованого в с. Побережжя
Тисменицького району
Івано-Франківської області, в житловий
будинок немає.

Таким чином, апеляційний суд приходить
до переконання, що суд першої
інстанції, вирішуючи даний
публічно-правовий спір, правильно
встановив фактичні обставини справи та
надав їм належну правову оцінку, а
відтак апеляційна скарга задоволенню
не підлягає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України апеляційний суд,

УХВАЛИВ :

апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2
залишити без задоволення, а постанову
Тисменицького районного суду
Івано-Франківської області від 11
квітня 2012 року у справі № 2а-1417/11 - без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі, та
може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді В.П.Дякович

Л.П.Іщук