Справа № 750/143/14 (2-а/750/63/14)
Суддя: Бєлова Л.В.
Дата ухвалення: 2014-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 750/143/14
(2-а/750/63/14) Головуючий у 1-й
інстанції: Требух Н. В.
Суддя-доповідач: Бєлова Л.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

02 квітня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Вівдиченко Т. Р.,

Міщука М.С.

при секретарі: Корінець Ю. О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві, в порядку ч. 1 ст. 41
КАС України справу за апеляційною
скаргою відповідача - Управління
Пенсійного фонду України в м. Чернігові
на постанову Деснянського районного
суду міста Чернігова від 29 січня 2014
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_3 до Управління
Пенсійного фонду України в м. Чернігові
про зобов'язання вичинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2014 році позивач - ОСОБА_3
звернувся до Деснянського районного
суду міста Чернігова з
адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Чернігові, в якому просив зобов'язати
Управління Пенсійного фонду України в
м. Чернігові провести перерахунок його
пенсії з 02 грудня 2013 року та проводити
подальшу виплату пенсії в розмірі 83 %
від розміру заробітної плати згідно
довідки, наданої територіальним
управлінням Державної судової
адміністрації України в Чернігівській
області без обмеження граничного
розміру пенсії.

Постановою Деснянського районного
суду міста Чернігова від 29 січня 2014
року позовні вимоги задоволено в
повному обсязі:

- зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в м. Чернігові провести
перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_3 з
02 грудня 2013 року у розмірі 83 % від
розміру заробітної плати згідно
довідки територіального управління
Державної судової адміністрації
України в Чернігівській області без
обмеження граничного розміру пенсії;

- стягнуто з Державного бюджету Україна
на користь ОСОБА_3 73 грн 08 коп судових
витрат.

Не погоджуючись з вищезазначеним
рішенням суду першої інстанції,
відповідачем подано апеляційну скаргу,
в якій просить оскаржувану постанову
скасувати та прийняти по справі нову
постанову, якою у задоволені позовних
вимог відмовити у повному обсязі, у
зв'язку з порушенням суду першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши в судовому засіданні
суддю-доповідача, перевіривши
матеріали справи колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ст. 202 КАС України, суд
апеляційної інстанції скасовує
постанову суду першої інстанції та
приймає нову постанову, якщо судом не
доведені обставини, що мають значення
для справи, які суд першої інстанції
вважає встановленими, судом неповно
з'ясовано обставини, що мають значення
для справи, порушено норми
матеріального права, а висновки суду не
відповідають обставинам справи.

Як вбачається з матеріалів справи, з
грудня 1994 року ОСОБА_3 працює суддею
Новозаводського районного суду
Чернігівської області(а. с. 5-8).

Судом першої інстанції встановлено, що
з 08.10.2007 року позивач отримує пенсію за
віком на пільгових умовах за Списком 1 в
Управлінні Пенсійного фонду України в
м. Чернігові.

ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто
ІНФОРМАЦІЯ_2 йому виповнилось 60 років 6
місяців

Відповідно до довідки Новозаводського
районного суду міста Чернігова від
08.01.2014 року, станом на день її видачі,
позивач має загальний стаж державної
служби 23 роки та 24 дні (а. с. 9-10).

02.12.2013 року позивач звернувся до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Чернігові із заявою про перерахунок
пенсії як державному службовцю
відповідно до Закону України «Про
державну службу».

Згідно листа від 30.12.2013 року Управління
Пенсійного фонду України в м. Чернігові
відмовило в такому перерахунку пенсії
ОСОБА_3, так як, на думку відповідача,
для суддів обов'язковою умовою
отримання пенсії відповідно до Закону
України «Про державну службу» є вихід
його у відставку, а ОСОБА_3 перебував на
посаді судді на момент звернення із
заявою про відповідний вид пенсії до
органів пенсійного фонду (а. с. 18-19).

За результатами розгляду даного
позову, суд задовольнив позовні вимоги
та ухвалив оскаржувану постанову,
мотивуючи її тим, що ст. 22 Конституції
України не допускається будь-яких
обмежень у правах громадян за ознаками
майнового стану, зокрема в залежності
від отримання діючими пенсіонерами
заробітної плати.

Колегія суддів апеляційного суду не
погоджується з висновком суду першої
інстанції, виходячи з наступного.

Абзацом 1 п. 1 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про
незалежність судової влади» від 13.06.2007
року № 8 передбачено, що судді є
посадовими особами судової влади, які
відповідно до Конституції та законів
України наділені повноваженнями
здійснювати правосуддя і виконувати
свої обов'язки на професійній основі в
Конституційному Суді України та судах
загальної юрисдикції.

Відповідно до Закону України «Про
державну службу» державна служба в
України - це професійна діяльність
осіб, які займають посади в державних
органах та їх апараті щодо практичного
виконання завдань і функцій держави та
одержують заробітну плату за рахунок
державних коштів.

Частиною 1 ст. 2 зазначеного вище Закону
України встановлено, що посада - це
визначена структурою і штатним
розписом первинна структурна одиниця
державного органу та його апарату, на
яку покладено встановлене
нормативними актами коло службових
повноважень.

Аналіз зазначених норм дає підстави
вважати, що суддя, на якого поширюється
дія положень статей 1, 2 Закону України
«Про державну службу», є державною
службовою особою, яка здійснює функції
представника державної судової влади
на постійній основі, наділений
повноваженнями здійснювати правосуддя
та одержує суддівську винагороду за
рахунок державних коштів.

Частиною 1 ст. 138 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів»
встановлено, що судді, який вийшов у
відставку, після досягнення чоловіками
віку 62 роки, жінками - пенсійного віку,
встановленого статтею 26 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", виплачується
пенсія на умовах, передбачених статтею
37 Закону України «Про державну службу»,
або за його вибором щомісячне довічне
грошове утримання. До досягнення віку,
встановленого першим реченням цієї
частини, право на пенсію за віком або
щомісячне довічне грошове утримання
мають чоловіки 1955 року народження і
старші після досягнення ними такого
віку:

60 років - які народилися по 31 грудня 1952
року;

60 років 6 місяців - які народилися з 1
січня 1953 року по 31 грудня 1953 року;

61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року
по 31 грудня 1954 року;

61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня
1955 року по 31 грудня 1955 року.

Приписами ч. 1 ст.109 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів»
встановлено, що суддя, який має стаж
роботи на посаді судді не менше
двадцяти років, що визначається
статтею 131 цього Закону, має право
подати заяву про відставку.

З аналізу вказаних ст. ст. 109 та 138
зазначеного Закону України свідчить,
що вони регулюють відносини, пов'язанні
з відставкою судді, яка, у свою чергу є
підставою для виникнення спеціальної
правоздатності у судді для набуття
особливого соціального забезпечення.

Зокрема, ст. 138 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів», як і в
цілому даний Закон, посилює гарантії
незалежності суддів порівняно з іншими
категоріями державних службовців,
право на пенсію яких передбачено
статтею 37 Закону «Про державну службу».
Стаття 138 відповідного Закону України
передбачає можливість вибору суддею
одного з двох варіантів соціального
забезпечення у разі виходу у відставку
- отримання пенсії на умовах,
визначених статтею 37 Закону України
«Про державну службу», або щомісячного
довічного грошового утримання.

Виходячи з особливого статусу суддів
як носіїв державної влади з
притаманним їм спеціальним соціальним
захистом та конституційними
гарантіями їхньої незалежності
колегія суддів дійшла висновку, що
стаття 138 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів», не
суперечить положенням статті 37 Закону
України «Про державну службу» та не
обмежує право суддів на отримання
пенсії державних службовців, а
встановлює для них додаткові гарантії.
У зв'язку з цим судді мають право на
отримання пенсії на визначених Законом
України «Про державну службу» умовах в
разі досягнення ними пенсійного віку.

Проте, Законом України «Про заходи щодо
законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи» від 8
липня 2011 року, який набрав чинності 01
жовтня 2011 році внесено зміни до ст. 37
Закону України «Про державну службу»,
згідно яких пенсія, призначена
відповідно до цієї статті, в період
роботи на посадах, які дають право на
призначення пенсії в порядку та на
умовах, передбачених цим Законом,
законами України «Про державну
службу», «Про прокуратуру», «Про статус
народного депутата України»,
виплачується в розмірі, обчисленому
відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», а після звільнення з
таких посад - у розмірі, обчисленому
відповідно до цього Закону.

Проаналізувавши ч. 4 ст. 37 Закону
України «Про державну службу» в
редакції від 08 липня 2011 року, колегія
суддів звертає увагу, що особі, якій
призначена пенсія відповідно до цієї
статті та яка продовжує працювати на
державній службі, виплачується пенсія
у розмірі, обчисленому відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», а після звільнення - у
розмірі, обчисленому відповідно до
Закону України «Про державну службу».

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_3 звернувся до органів пенсійного
фонду у 2013 році, тобто після змін,
внесених до ст. 37 Закону України «Про
державну службу» в редакції від 08 липня
2011 року.

Таким чином, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що на момент
звернення до суду позивач міг отримати
пенсію лише у розмірі, обчисленому
відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», з врахуванням вимог
Закону України «Про заходи щодо
законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи» від 8
липня 2011 року, а після звільнення з
зазначеної посади - у розмірі,
обчисленому відповідно до Закону
України «Про державну службу».

З огляду на вказане, апеляційний суд
вважає, що відповідач діяв на підставі,
в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України, а тому у даному випадку
відмова управління Пенсійного фонду
України у м. Чернігові щодо
призначення пенсії позивачу є
правомірною.

Згідно зі ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС України,
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право скасувати її та прийняти нову
постанову суду.

Виходячи з вищезазначеного,
апеляційний суду дійшов висновку, що
судом першої інстанції порушено норми
матеріального і процесуального права,
а тому постанова Деснянського
районного суду міста Чернігова від 29
січня 2014 року підлягає скасуванню з
прийняттям нової постанови, якою у
задоволені адміністративного позову
ОСОБА_3 відмовити повністю.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 202, 207 КАС України,
суд

Постановив:

Апеляційну скаргу відповідача -
Управління Пенсійного фонду України в
м. Чернігові на постанову Деснянського
районного суду міста Чернігова від 29
січня 2014 року - задовольнити.

Постанову Деснянського районного суду
міста Чернігова від 29 січня 2014 року -
скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у
задоволені адміністративного позову
ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду
України в м. Чернігові про зобов'язання
вичинити певні дії - відмовити
повністю.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення.

Постанову може бути оскаржено в
касаційному поряд ку безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
шляхом подання касаційної скарги
протягом двадцяти днів піс ля набрання
постановою законної сили.

Головуючий суддя
Л.В.Бєлова

Судді
Т. Р.
Вівдиченко,

М. С. Міщук

Головуючий суддя

Бєлова Л.В.

Судді:

Вівдиченко Т.Р.

Міщук М.С.