Справа № 823/388/14
Суддя: В.П. Тимошенко
Дата ухвалення: 2014-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2014 року
справа № 823/388/14

м. Черкаси

16 год. 20 хв.

Черкаський окружний адміністративний
суд в складі:

головуючого судді Тимошенко В.П.

за участю секретаря судового засідання
Цаплі І.Ю.,

представника позивача - Скляренко О.О. -
за довіреністю,

представника відповідача - Павленко
М.В. - за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Черкаси адміністративну
справу за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю
підприємства з іноземними
інвестиціями «Еконія» до
Золотоніської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів в Черкаській
області про скасування податкового
повідомлення-рішення,

встановив:

17 лютого 2014 року до суду з позовною
заявою звернулося товариство з
обмеженою відповідальністю
підприємство з іноземними
інвестиціями «Еконія», в якій просить
скасувати податкове
повідомлення-рішення №46/ від
06.02.2014, прийняте Золотоніською
об'єднаною державною податковою
інспекцією Головного управління
Міндоходів в Черкаській області.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що
оскаржуване рішення базується на акті
планової виїзної документальної
перевірки Золотоніської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів в
Черкаській області від 29.01.2014 №
24/23-13-2200/35233190 з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2012 по
31.12.2012, згідно описово-мотивувальної
частини якого фактичного здійснення
господарських операцій між позивачем
та контрагентами не відбувалося.
Позивач вважає, що висновки акту
побудовані виключно на припущеннях,
господарські відносини між
підприємствами оформлені відповідними
первинними бухгалтерськими
документами, відображені у податковій
звітності позивача та фактично
відбулися. Договірні відносини
суб'єктів господарювання відбувалися у
правовому полі, досягнуті угоди на
момент проведення перевірки є чинними
та не були визнані в законному порядку
недійсними чи нікчемними, а тому
податкове повідомлення-рішення
підлягає скасуванню.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав у
повному обсязі, просив суд визнати
скасувати податкове повідомлення -
рішення.

Представник Золотоніської
об'єднананої державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів в Черкаській області проти
задоволення позову заперечувала з
підстав, викладених у письмових
запереченнях.

Дослідивши наявні в матеріалах справи
докази, оцінивши їх в сукупності,
заслухавши пояснення представників
сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини ,на яких
ґрунтується позов, судом встановлено
наступне.

З 23.12.2013 по 23.01.14 головним державним
податковим ревізором-інспектором
відділу податкового аудиту
Золотоніської ОДПІ, радником
податкової служби ІІІ рангу Кіяном О.В.,
головним державним податковим
ревізором-інспектором відділу
податкового аудиту Золотоніської ОДПІ
інспектором податкової служби І рангу
Гнатюк Л.О., головним державним
податковим ревізором-інспектором
сектору контрольно-перевірочної
роботи фізичних осіб відділу доходів
фізичних осіб Золотоніської ОДПІ,
інспектором податкової служби І рангу
Лазоренком В.В. проведено планову
документальну перевірку товариства з
обмеженою відповідальністю
підприємства з іноземними
інвестиціями «Еконія» з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2012 по 31.12.2012.

За результатами перевірки складений
акт від 29.01.2014 № 24/23-13-2200/35233190, згідно з
висновками якого встановлено
порушення позивачем вимог податкового
законодавства, зокрема: п.180.2., 180.3 ст. 180,
187.8 ст. 187, п.190.2 ст.190 п.208.2 ст.208, п.198.1, 198.6
ст. 198, п.201.1, п.201.4, п.201.10, п.201. 14 ст. 201
Податкового кодексу України від 02.12.2010
№ 2755- VI (зі змінами та доповненнями), в
результаті чого ТОВ ПІІ «Еконія»
занижено суму податку на додану
вартість, яка підлягала сплаті до
бюджету в сумі 549027 грн в тому числі 252
грн за лютий 2012 року, 252 грн за березень
2012 року, 5604 грн за квітень 2012 року, 81523
грн за травень 2012 року, 253345 грн за
червень 2012 року, 4196 грн за липень 2012
року, 317 грн за серпень 2012 року, 202675 грн
за жовтень 2012 року та 1133 грн за листопад
2012 року.

На підставі акту перевірки від 29.01.2014 №
24/23-13-2200/35233190 відповідачем винесено
податкове повідомлення № 46/ від
06.02.2014, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на загальну суму 823540
грн 50 коп.

Cудом встановлено, що за перевіряємий
період позивач мав господарські
відносини з наступними контрагентами:
ПП «Дісен-Дніпро», ТОВ «Індастріал
Технолоджис», ПП «Видавництво
«Прессбол-2008», ТОВ «ТК «Смарт».

Зокрема, між позивачем та ПП
«Дісен-Дніпро» укладено договір про
організацію перевезень №ТЕ-05/12 від
02.01.2012 (а.с.87-89). Даний договір регулює
взаємовідносини сторін при виконанні
міських та міжміських перевезень
вантажів та
транспортно-експедиторському
обслуговуванню. Договір підписаний
сторонами, зокрема зі сторони ПП
«Дісен-Дніпро» директором Парфененком
С.В., зі сторони ТОВ ПІІ «Еконія»
президентом Варагаш Ю.І., підписи
скріплені печаткою.

На підтвердження виконання умов
договору про організацію перевезень
№ТЕ-05/12 від 02.01.2012 позивачем надано акт
здачі-прийняття робіт №627 (а.с.90), акт
здачі-прийняття робіт №697 (а.с.91), акт
здачі-прийняття робіт №6231 (а.с.92), акт
здачі-прийняття робіт №845 (а.с.93), акт
здачі-прийняття робіт №627 (а.с.90),
товарно-транспортну накладну від 06.06.2012
(а.с.94), товарно-транспортну накладну
від 12.06.2012 (а.с.95), товарно-транспортну
накладну від 27.06.2012 (а.с.96),
товарно-транспортну накладну від 06.08.2012
(а.с.97), податкову накладну № 627 від
06.06.2012 (а.с.98), податкову накладну № 697
від 13.06.2012 (а.с.99), податкову накладну №
6231 від 27.06.2012 (а.с.100), податкову накладну
№ 845 від 06.08.2012 (а.с.101).

Відповідачем в акті встановлено
порушення пункту 2 статті 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» та
пункту 2.1. та пункту 2.4. Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, в частині
недотримання вимог порядку оформлення
первинних документів, а саме:

- дефектність наданих до перевірки
копій актів здачі-приймання про
надання послуг;

- дефектність наданих до перевірки
копій товарно-транспортних накладних
про перевезення вантажу.

Суд зазначає, що згідно пункту 201.10
статті 201 Податкового кодексу України -
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання
товарів/послуг платник податку -
продавець товарів/послуг зобов'язаний
надати покупцю податкову накладну та
зареєструвати її в Єдиному реєстрі
податкових накладних. Так працівниками
відповідача до податкових накладних в
акті перевірки претензій не було, тому
суд вважає, що позивачем правомірно
віднесено дані суми до податкового
кредиту.

Між позивачем та ТОВ «Індастріал
Технолоджис» 06 січня 2012 року укладено
договір поставки, за умовами якого ТОВ
«Індастріал Технолоджис»
(Постачальник) зобов'язаний поставити,
а ТОВ ПІІ «Еконія» (Покупець) прийняти і
сплатити товар, найменування і
кількість якого зазначено в
специфікації до даного договору.
Договір підписаний сторонами, зокрема
зі сторони Постачальника - директором
Горбанем Ю.В. діючим на підставі
статуту та Федотовою Ю.С., діючою на
основі доручення.

На підтвердження виконання умов
договору позивачем надано: видаткову
накладну № РН-0000058 від 28.04.2012 (а.с.111),
видаткову накладна № РН-1207001 від 02.07.2012
(а.с.112), видаткову накладну № РН-1207002 від
02.07.2012 (а.с.113), видаткову накладну №
РН-1208007 від 23.07.2012 (а.с.114), видаткову
накладну № РН-1210009 від 23.10.2012 (а.с.115),
видаткову накладну № РН-1210001 від 02.10.2012
(а.с.116), податкову накладну від 15.02.2012 №14
(а.с.117), податкову накладну від 15.03.2012 №9
(а.с.118), податкову накладну від 04.05.2012 №4
(а.с.119), податкову накладну від 14.06.2012 №4
(а.с.120), податкову накладну від 02.07.2012 №2
(а.с.121), податкову накладну від 02.07.2012 №1
(а.с.122), податкову накладну від 05.07.2012 №8
(а.с.123), податкову накладну від 23.08.2012 №14
(а.с.124), податкову накладну від 02.10.2012 №4
(а.с.125). Суд зазначає, що податкові
накладні, надані суду, підписані
директором ТОВ «Індастріал
Технолоджис» Горбанем Р.В., що
підтверджується спеціальним витягом з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців в
якому зазначено, що саме Горбань Р.В. є
керівником ТОВ «Індастріал
Технолоджис» (а.с.225) та скріплені
печаткою установи.

Судом встановлено, що між позивачем та
ТОВ «Торгова компанія «Смарт» укладено
договір постачання товарів №57 від
03.05.2012 (а.с.126-128), за умовами якого ТОВ
«Торгова компанія «Смарт»
(Постачальник) зобов'язується окремими
партіями передати у власність ТОВ ПІІ
«Еконія» (Покупець) товар, а покупець
зобов'язується прийняти товар та
оплатити його в кількості та за цінами
вказаними в накладних та на умовах,
передбачених даним договором.

На підтвердження виконання умов
договору позивачем надано: видаткову
накладну №б000000171 від 30.05.2012 (а.с.133),
товарно-транспортну накладну від 30.05.2012
(а.с.134), податкову накладну від 30.05.2012
№171 (а.с.135), видаткову накладну №б000000172
від 30.05.2012 (а.с.136), товарно-транспортну
накладну від 30.05.2012 (а.с.137), податкову
накладну від 30.05.2012 №172 (а.с.138),
видаткову накладну №б000000173 від 30.05.2012
(а.с.139), товарно-транспортну накладну
від 30.05.2012 (а.с.140), податкову накладну
від 30.05.2012 №173 (а.с.141), видаткову
накладну №б000000174 від 30.05.2012 (а.с.142),
товарно-транспортну накладну від 30.05.2012
(а.с.143), податкову накладну від 30.05.2012
№174 (а.с.144), видаткову накладну №б000000175
від 30.05.2012 (а.с.145), товарно-транспортну
накладну від 30.05.2012 (а.с.146), податкову
накладну від 30.05.2012 №175 (а.с.147),
видаткову накладну №б000000176 від 30.05.2012
(а.с.148), товарно-транспортну накладну
від 30.05.2012 (а.с.149), податкову накладну
від 30.05.2012 №176 (а.с.150), видаткову
накладну №б000000179 від 31.05.2012 (а.с.151),
товарно-транспортну накладну від 31.05.2012
(а.с.152), податкову накладну від 31.05.2012
№179 (а.с.153), видаткову накладну №б000000180
від 31.05.2012 (а.с.154), товарно-транспортну
накладну від 31.05.2012 (а.с.155), податкову
накладну від 31.05.2012 №180 (а.с.156),
видаткову накладну №б000000181 від 31.05.2012
(а.с.157), товарно-транспортну накладну
від 31.05.2012 (а.с.158), податкову накладну
від 31.05.2012 №181 (а.с.159), видаткову
накладну №б000000182 від 31.05.2012 (а.с.160),
товарно-транспортну накладну від 31.05.2012
(а.с.161), податкову накладну від 31.05.2012
№182 (а.с.162). Суд зазначає, що податкові
накладні підписані Шпряхою В.В., який
згідно спеціального витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців (а.с.223) є
керівником ТОВ «Торгова компанія
«Смарт». Також суд звертає увагу на те,
що згідно з видатковими накладними
товар отримав ОСОБА_12 за дорученням,
яке зареєстроване в книзі доручень,
копія якої міститься в матеріалах
адміністративної справи (а.с.230).

Між позивачем та приватним
підприємством «Видавництво
«Прессбол-2008» укладено договір №80-ПО
від 01.09.2012 (а.с.163-165), згідно умов якого ПП
«Видавництво «Прессбол-2008»
(Постачальник) зобов'язується в строки
та на умовах, викладених в даному
договорі, поставити та передати у
власність ТОВ ПІІ «Еконія» (Покупець)
обладнання, запасні частини та
комплектуючі вироби відповідно до
специфікацій.

На підтвердження виконання умов даного
договору позивачем надано: видаткову
накладну №ВП-0000751 від 19.10.2012 (а.с.166),
товарно-транспортну накладну від 29.10.2012
(а.с.167), податкову накладну від 29.10.2012
№229. Суд зазначає, що податкова
накладна підписана Колесниковим Є.В.,
який згідно спеціального витягу з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців
(а.с.226) є керівником ПП «Видавництво
«Прессбол-2008», а у видатковій накладній
про отримання товару розписався
ОСОБА_14 який діяв за дорученням, яке
зареєстроване в книзі доручень, копія
якої міститься в матеріалах
адміністративної справи (а.с.231).

В акті перевірки зауважено, що при
аналізі наданих до перевірки
документів по взаємовідносинах з
котрагентами встановлено:
недотримання вимог порядку оформлення
первинних документів, дефектність
актів здачі-приймання робіт,
дефектність копій
товарно-транспортних накладних. На
підтвердження факту переміщення
товарів під час господарських операцій
з ТОВ «Індастріал Технолоджис» не
надано жодних документів, зокрема
товарно-транспортних накладних. Як
наслідок встановлено безпідставне
формування податкового кредиту з
податку на додану вартість.

Суд зауважує, що згідно пункту 198.1.
статті 198 Податкового кодексу України,
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг;

Згідно пункту 198.2. статті 198 цього ж
Кодексу, датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно пунктом 198.3. статті 198 цього ж
Кодексу, податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього ж Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього ж Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно п. 198.6. ст. 198 цього ж Кодексу, не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього ж
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього ж Кодексу.

Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Докази, подані
позивачем, переконують в
обґрунтованості позовних вимог. Мету
та реальність здійснення позивачем
господарських операцій, на які платник
податку (позивач) посилається як на
підставу виникнення у нього права на
включення нарахованого ПДВ до
податкового кредиту, відповідачем
беззаперечними доказами спростовані
не були.

Обставини щодо фактичності здійснення
господарських операцій з придбання у
контрагентів товарів (робіт, послуг), на
які платник податку посилається як на
підставу виникнення у нього права на
включення нарахованого (сплаченого)
податку на додану вартість до
податкового кредиту відповідачем не
спростовано

Суд вважає необхідним зазначити, що для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції, тобто достовірні первинні
документи.

З огляду на наведене, суд приходить до
висновку про правомірність включення
позивачем до складу податкового
кредиту сум ПДВ, сплачених по ціні
придбаних товарів (надання послуг) від
контрагентів.

Суд зауважує, що в ході перевірки
предметом дослідження слугували
первинні бухгалтерські документи:
договори, акти виконаних робіт,
податкові накладні, видаткові
накладні.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факт
здійснення господарської операції.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Крім того, суд зазначає, що чинне
законодавство не ставить умовою
дійсності правочинів, а також
виникнення податкових зобов'язань
платника у залежність від стану
податкового обліку контрагентів,
фактичного знаходження їх за місцем
реєстрації та наявності чи відсутності
основних фондів у останніх. Позивач не
може нести відповідальність за
виконання його контрагентами своїх
податкових зобов'язань, адже поняття
«добросовісний платник», яке
вживається у сфері податкових
правовідносин, не передбачає
виникнення у платника додаткового
обов'язку з контролю за дотриманням
його постачальниками правил
оподаткування, а сам платник не
наділений повноваженнями податкового
контролю для виконання функцій,
покладених на податкові органи, а тому
не може володіти інформацією відносно
виконання контрагентом податкових
зобов'язань. А відтак за умови не
встановлення податковим органом
наявності замкнутої схеми руху
грошових коштів, яка б могла свідчити
про узгодженість дій позивача та його
постачальника для одержання
товариством незаконної податкової
вигоди, останнє не може зазнавати
негативних наслідків внаслідок діянь
інших осіб, що перебувають поза межами
його впливу.

Судом також враховуються рішення
Європейського суду з прав людини у
справах Інтерсплав проти України (2007
рік, заява № 803/02), "Булвес" АД проти
Болгарії (2009 рік, заява №3991/03) і Бізнес
Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік,
заява №6689/03), які відповідно до ч. 1 ст. 17
Закону України "Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини" підлягають
застосуванню судами як джерела права, у
яких визначено, що платника податку не
може бути позбавлено права на бюджетне
відшкодування ПДВ за відсутності
доказів того, що його було залучено до
протиправної діяльності, пов'язаної з
незаконним отриманням бюджетного
відшкодування; при цьому платник ПДВ не
повинен нести відповідальність за
зловживання, вчинені його
постачальниками, якщо платник ПДВ не
знав про такі зловживання і не міг про
них знати.

Податковий орган не надав жодних
доказів на підтвердження того, що
позивач, як платник податку, діяв без
належної обачності й обережності і
йому було відомо про можливі порушення,
які допускав його контрагент, або що
самостійною діловою метою здійснення
господарських операцій з даним
підприємством було одержання
позивачем податкової вигоди.

З врахуванням того, що позивачем надано
первинні документи, що стосуються
господарських операцій з
контрагентами, які фактично
підтверджують реальне здійснення
правочинів і досягнення позивачем
законної мети їх здійснення - придбання
товарів для здійснення господарської
статутної діяльності, направленої на
отримання прибутку В судовому
засіданні відповідачем не надано
допустимих та достатніх доказів для
підтвердження порушення позивачем
податкового законодавства.

Як зазначено в Інформаційному листі
Вищого адміністративного суду України
від 20 липня 2010 року №1112/11/13-10 проблемні
питання застосування законодавства у
справах за участю органів державної
податкової служби, якщо контрагент не
виконав свого зобов'язання щодо сплати
податку до бюджету, це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме щодо цієї особи.
Зазначена обставина не є підставою для
позбавлення платника податку права на
відшкодування податку на додану
вартість у разі, якщо останній виконав
усі передбачені законом умови щодо
отримання такого відшкодування та має
всі документальні підтвердження
розміру свого податкового кредиту.

Суд зауважує, що подані позивачем
первинні документи бухгалтерського та
податкового обліку, зокрема, податкові
накладні, видаткові накладні, цілком
відповідають вимогам статті 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» і п.2.4
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 N 88, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за N
168/704, та підтверджують зв'язок
понесених витрат із власною
господарською діяльністю позивача.

Доводи та висновки відповідача
викладені у акті перевірки щодо
нереальності господарських операцій
позивача з контрагентом є такими, що
ґрунтуються на припущеннях
податкового органу та не підтверджені
відповідними доказами.

Згідно з частиною 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Представники податкового органу не
надали суду належних доказів, які б
підтверджували обґрунтованість
висновків перевірки та правомірність
винесеного податкового повідомлення -
рішення від 06.02.2014 № 46/.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що податкове повідомлення -
рішення № 46/ від 06.02.2014, прийняте
Золотоніською об'єднаною державною
податковою інспекцією Головного
управління Міндоходів у Черкаській
області необґрунтоване, прийняте без
урахування усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішень, а тому
позовні вимоги ТОВ ПІІ «Еконія» є
такими, що підлягають задоволенню в
повному обсязі.

Згідно з частини 1 статті 94 КАС України
якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Таким чином, з урахуванням положень
Закону «Про судовий збір» та положень
Кодексу адміністративного судочинства
України суд повертає судовий збір,
сплачений позивачем, у повному обсязі.

Керуючись статтями 56, 58, 86, 94, 159, 162, 163, 254
КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Скасувати податкове
повідомлення-рішення №46/ від
06.02.2014 прийняте Золотоніською
об'єднаною державною податковою
інспекцією Головного управління
Міндоходів у Черкаській області.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь товариства з обмеженою
відповідальністю підприємства з
іноземними інвестиціями «Еконія» (
ідентифікаційний код 35233190) 487 (
чотириста вісімдесят сім) гривень 20
коп. сплаченого судового збору.

Постанова набирає законної сили
відповідно до вимог статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до Київського
апеляційного адміністративного суду
через Черкаський окружний
адміністративний суд у строки та
порядку, передбачені статтями 185-187
цього Кодексу.

Суддя
В.П. Тимошенко

Повний текст складений та підписаний 04
квітня 2014 року