Справа № 875/9/14
Суддя: Швець В.В.
Дата ухвалення: 2014-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2014 року м.
Київ справа № 875/9/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді
Швець В.В.

суддів
Веденяпіна О.А.

Швед Е.Ю.

секретар судового засідання
Добродуб К.Я.

за участю:

позивача
ОСОБА_2

представника відповідача
Яросюк Т.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 7
квітня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Центральної виборчої комісії, третя
особа на стороні позивача
Представництво Європейського Союзу в
Україні, треті особа на стороні
відповідача кандидат на пост
Президента України ОСОБА_5, Верховна
Рада України про визнання
бездіяльності протиправною,
скасування постанови та зобов'язання
вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

5 квітня 2014 року позивач звернувся в суд
з позовом до Центральної виборчої
комісії (далі - ЦВК), у якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність
ЦВК та її посадових осіб щодо не
виконання пункту 2 частини першої
статті 52 Закону України «Про вибори
Президента України» щодо не проведення
перевірки передвиборчої програми на
пост Президента України ОСОБА_5 на
предмет наявності в ній положень, що
дають підстави для відмови в
реєстрації;

- визнати незаконною та скасувати
постанову ЦВК від 31 березня 2014 року
№ 136 про реєстрацію кандидатом на пост
Президента України ОСОБА_5;

- ухвалити окрему ухвалу з приводу
порушення Верховною Радою України та
її посадовими особами частин другої та
третьої статті 5 Конституції України.

Позов обґрунтував тим, що ЦВК незаконно
зареєструвала кандидатом на пост
Президента України ОСОБА_5, оскільки
передвиборча програма останнього
містить положення спрямовані на
ліквідацію незалежності України та
зміну конституційного ладу
насильницьким шляхом, що суперечить
пункту 2 частині першій статті 52 Закону
України «Про вибори Президента
України» та є підставою для відмови у
реєстрації.

Окрім того, дії Верховної Ради України
щодо прийняття Закону України від 21
лютого 2014 року «Про відновлення дії
окремих положень Конституції України»
та постанови «Про текст Конституції
України в редакції від 28 червня 1996
року» є протиправними та суперечать
Конституції України.

Позивач вважає, що дії ЦВК щодо
незаконної реєстрації кандидатом на
пост Президента України ОСОБА_5
порушують його права та інтереси, як
кандидата на пост Президента України,
так і учасника виборчого процесу.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 7 квітня 2014
року відмовлено в задоволенні
адміністративного позову ОСОБА_2 до
ЦВК, третя особа на стороні позивача
Представництво Європейського Союзу в
Україні, треті особа на стороні
відповідача кандидат на пост
Президента України ОСОБА_5, Верховна
Рада України про визнання
бездіяльності протиправною,
скасування постанови та зобов'язання
вчинити дії.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
постанова ЦВК прийнята відповідачем в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Не погоджуючись із прийнятою
постановою, ОСОБА_2 оскаржив її в
апеляційному порядку, просив її
скасувати та ухвалити нове рішення про
задоволення позову, посилаючись на
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи, порушення
норм матеріального та процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Обґрунтовував скаргу доводами,
аналогічними зазначеним у позовній
заяві.

У судовому засіданні позивач
апеляційну скаргу підтримав та просив
її задовольнити, заявив клопотання про
допит в судовому засіданні експерта та
приєднання до матеріалів справи
письмових додаткових доказів.

Представник відповідача заперечив
проти задоволення апеляційної скарги,
посилаючись на законність та
обґрунтованість постанови Київського
апеляційного адміністративного суду
від 7 квітня 2014 року.

Заслухавши пояснення позивача та
представника відповідача, дослідивши
матеріали справи, перевіривши доводи,
викладені в апеляційній скарзі,
колегія суддів приходить до
наступного.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до пункту 20 частини першої
статті 92, частини шостої статті 103
Конституції України виключно законами
України визначаються організація і
порядок проведення виборів Президента
України.

Спеціальним законом в Україні, який
регламентує порядок проведення
виборів Президента України, у тому
числі порядок і умови висування та
реєстрації кандидатів на пост
Президента України, є Закон України від
5 березня 1999 року № 474-XIV «Про вибори
Президента України» (далі - Закон №
474-XIV), що регулює спірні правовідносини.

Постановою Верховної Ради України від
22 лютого 2014 року № 757-VII «Про
самоусунення Президента України від
виконання конституційних повноважень
та призначення позачергових виборів
Президента України» призначено
позачергові вибори Президента України
на 25 травня 2014 року.

29 березня 2014 року для реєстрації
кандидатом на пост Президента України
ОСОБА_5 подав до ЦВК заяву про
самовисування кандидатом на пост
Президента України разом з доданими
документами для реєстрації кандидатом
на пост Президента України на
позачергових виборах Президента
України 25 травня 2014 року.

Згідно з частиною першою статті 51
Закону 474-XIV Центральна виборча комісія
реєструє кандидата на пост Президента
України за умови отримання документів,
передбачених цією статтею.

Як вбачається з матеріалів справи, 31
березня 2014 року ЦВК вивчивши та
розглянувши на засіданні документи
подані ОСОБА_5 для реєстрації
кандидатом на пост Президента України
на позачергових виборах Президента
України 25 травня 2014 року, встановила їх
відповідність вимогам Закону.

При цьому, будь-яких положень
спрямованих на зміну конституційного
ладу в Україні насильницьким шляхом, що
відповідно до пункту 2 частини першої
статті 52 Закону 474-XIV є підставою для
відмови у реєстрації кандидата на пост
Президента України, в заяві ОСОБА_5 та
доданих до неї документах ЦВК виявлено
не було.

Постановою ЦВК від 31 березня 2014 року №
136 ОСОБА_5 зареєстровано на пост
Президента України на позачергових
виборах Президента України 25 травня 2014
року.

З огляду на наведене, ЦВК, приймаючи
оскаржувану постанову дійшла
обґрунтованого висновку, що положення
спрямовані на зміну конституційного
ладу в Україні насильницьким шляхом у
передвиборній програмі кандидата на
пост Президента України ОСОБА_5
відсутні, а пакет документів для
проведення реєстрації його кандидатом
на пост Президента України відповідає
вимогам статей 48-52 Закону № 474-XIV.

Відтак, колегія суддів не вбачає
порушень відповідачем чинного
законодавства під час реєстрації
ОСОБА_5 на пост Президента України на
позачергових виборах Президента
України 25 травня 2014 року.

Доводи позивача про наявність у
передвиборній програмі кандидата на
пост Президента України ОСОБА_5
положень, спрямованих на зміну
конституційного ладу насильницьким
шляхом є необґрунтовані.

Крім того, суд не приймає до уваги
посилання позивача на бездіяльність
ЦВК та її посадових осіб щодо не
виконання пункту 2 частини першої
статті 52 Закону України «Про вибори
Президента України» та не проведення
перевірки передвиборчої програми на
пост Президента України ОСОБА_5 на
предмет наявності в ній положень, що
дають підстави для відмови в
реєстрації, оскільки вони не
відповідають встановленим обставинам
справи.

Згідно статті 75 Конституції України
єдиним органом законодавчої влади в
Україні є Парламент - Верховна Рада
України, до повноважень якої належить
прийняття законів відповідно до пункту
п'ятого статті 85 Конституції України.

На виконання вказаної статті Верховною
Радою України прийнято Закон України
від 21 лютого 2014 року № 742-VII «Про
відновлення дії окремих положень
Конституції України» (далі - Закону №
742-VII).

Статтею 1 Закону України від 16 жовтня 1996
року № 422/96-ВР «Про Конституційний Суд
України» передбачено, що
Конституційний Суд України є єдиним
органом конституційної юрисдикції в
Україні.

Згідно зі статтею 150 Конституції
України до повноважень
Конституційного Суду України належить
вирішення питань про відповідність
Конституції України (конституційність)
законів та інших правових актів
Верховної Ради України, актів
Президента України, актів Кабінету
Міністрів України, правових актів
Верховної Ради Автономної Республіки
Крим.

Закони та інші правові акти за рішенням
Конституційного Суду України
визнаються неконституційними повністю
чи в окремій частині, якщо вони не
відповідають Конституції України або
якщо була порушена встановлена
Конституцією України процедура їх
розгляду, ухвалення або набрання ними
чинності (частина перша статті 152
Конституції України).

Аналіз наведеного свідчить про те, що
вирішення питання щодо відповідності
законів та інших правових актів
Конституції України належить до
виключної компетенції Конституційного
Суду України, а тому, якщо закон не
втратив чинність або не буде визнаний
неконституційним, він є обов'язковим
для виконання всіма особами та
органами держави на території України.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку, що
порушення процедури прийняття Закону
№ 742-VII не підлягають розгляду в порядку
адміністративного судочинства.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
постанова ЦВК прийнята в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією України та законами
України, а тому підстави для її
скасування відсутні.

Суд вважає необґрунтованими доводи
апелянта про залишення поза увагою,
судом першої інстанції, доказів
зазначених в позовній заяві, зокрема,
експертного висновку, щодо
правовідносин, які є предметом даного
спору, оскільки такий висновок носить
виключно інформаційний характер для
суду та не може розцінюватись судом в
якості доказу, що містить будь-які
фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення позивача та інші
обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. З цих же
підстав, клопотання ОСОБА_2 про допит
експерта задоволенню не підлягає.

Крім того, дослідження, встановлення та
оцінка обставин належить виключно до
компетенції суду.

Оскільки судом під час розгляду справи
порушення закону виявлено не було, суд
першої інстанції обґрунтовано
відмовив позивачу в постановленні
окремої ухвали.

Також, колегія суддів приходить до
висновку, що клопотання позивача про
приєднання до матеріалів справи
письмових додаткових доказів не
стосуються суті спору, а тому є
необґрунтованими та задоволенню не
підлягає.

За таких обставин, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про
відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 до
ЦВК про визнання бездіяльності
протиправною, скасування постанови та
зобов'язання вчинити дії.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі,
зазначеного висновку суду не
спростовують та не дають підстав
вважати рішення таким, що ухвалено з
порушенням норм матеріального і
процесуального права.

З підстав вищенаведеного, суд
апеляційної інстанції вважає, що
постанова Київського апеляційного
адміністративного суду від 7 квітня 2014
року ґрунтується на всебічному,
повному та об'єктивному розгляді всіх
обставин справи, які мають значення для
вирішення спору, відповідає нормам
матеріального та процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, викладених у зазначеній
постанові, у зв'язку з чим підстав для
її зміни чи скасування не вбачається.

Згідно із частиною першою статті 200 КАС
України суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного,
керуючись статтями 172, 176, 198, 200, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 7 квітня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і оскарженню не
підлягає.

Судді
В.В. Швець

О.А. Веденяпін

Е.Ю. Швед