Справа № 2270/1799/12
Суддя: Заїка М.М.
Дата ухвалення: 2014-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/43893/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого
Заїки М.М.,

суддів
Пасічник С.С.,

Штульман І.В.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу управління
Пенсійного фонду України у м.
Хмельницькому на постанову
Хмельницького окружного
адміністративного суду від 22 лютого 2012
року та постанову Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 12 червня 2012 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду
України у м. Хмельницькому, третя
особа - Головне управління Державної
казначейської служби у Хмельницькій
області, про визнання дій
протиправними та стягнення примусово
сплаченого збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування при
купівлі автомобіля,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2012 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до управління
Пенсійного фонду України у м.
Хмельницькому, третя особа - Головне
управління Державної казначейської
служби у Хмельницькій області, про
визнання дій протиправними та
стягнення примусово сплаченого збору
на обов'язкове державне пенсійне
страхування при купівлі автомобіля.

Постановою Хмельницького окружного
адміністративного суду від 22 лютого 2012
року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.
Визнано протиправними дії управління
Пенсійного фонду України у м.
Хмельницькому щодо відмови у
поверненні коштів у сумі 6219,37 грн,
сплачених позивачем в якості збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування при придбанні автомобіля.
Стягнуто з управління Пенсійного фонду
України у м. Хмельницькому на користь
ОСОБА_2 6219,37 грн сплаченого збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування при придбанні легкового
автомобіля марки Volkswagen Touran,
реєстраційний номер НОМЕР_1.

Постановою Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 12 червня 2012
року змінено постанову Хмельницького
окружного адміністративного суду від 22
лютого 2012 року в частині стягнення з
управління Пенсійного фонду України у
м. Хмельницькому на користь ОСОБА_2 6219,37
грн сплаченого збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування при
придбанні легкового автомобіля та
викладено абзац третій її
резолютивної частини в наступній
редакції: «Стягнути з Державного
бюджету України на користь ОСОБА_2 6219,37
грн сплаченого збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування при
придбанні легкового автомобіля марки
Volkswagen Touran, реєстраційний номер НОМЕР_1».

У касаційній скарзі, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права, відповідач
просить рішення судів першої та
апеляційної інстанції скасувати, а за
справою ухвалити нове рішення, яким
відмовити позивачу у задоволенні
позову в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга управління Пенсійного фонду
України у м. Хмельницькому задоволенню
не підлягає, оскільки рішення судів
першої та апеляційної інстанцій
постановлені з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
правова оцінка обставинам у справі
дана вірно, а доводи касаційної скарги
є необґрунтованими і не дають підстав,
які передбачені статтями 225 - 229 Кодексу
адміністративного судочинства
України, для зміни чи скасування
судових рішень.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що ОСОБА_2 у грудні 2011 року
придбав автомобіль марки Volkswagen Touran,
при реєстрації якого ним було сплачено
до державного бюджету збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування в розмірі 3% від вартості
автомобіля у сумі 6219,37 грн.

Задовольняючи позов, суди першої та
апеляційної інстанцій виходили з того,
що відповідно до Закону України «Про
збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування» обов'язок зі сплати збору
на обов'язкове державне пенсійне
страхування покладається на осіб лише
у випадку відчуження, а не при купівлі
автомобілів.

Колегія суддів касаційної інстанції
погоджується з таким висновком суду
апеляційної інстанції з огляду на
наступне.

Пунктом 7 статті 1 Закону України «Про
збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування» від 26 червня 1997 року
№400/97-ВР (у редакції, чинній на час
виникнення спірних відносин) визначено
вичерпний перелік осіб - платників
збору на обов'язкове державне пенсійне
страхування, передбачено, що
платниками збору є юридичні та фізичні
особи при відчуженні легкових
автомобілів, крім легкових
автомобілів, якими забезпечуються
інваліди, та тих автомобілів, які
переходять у власність спадкоємцям за
законом.

Натомість, відповідно до пункту 12
Порядку сплати збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування з
окремих видів господарських операцій,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 3 листопада 1998
року №1740, платниками збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування з операцій з відчуження
легкових автомобілів є підприємства,
установи та організації всіх форм
власності, а також фізичні особи, які
набувають право власності на такі
автомобілі, зокрема, шляхом їх купівлі,
у тому числі у виробників або
торгівельних організацій (крім
випадків забезпечення автомобілями
інвалідів згідно із законодавством).

Отже, на час виникнення спору положення
Порядку сплати збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування з
окремих видів господарських операцій
суперечили вимогам Закону України «Про
збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування» у частині регулювання
правовідносин зі сплати збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування з операцій з відчуження
легкових автомобілів.

Відповідно до частини четвертої статті
9 Кодексу адміністративного
судочинства України у разі
невідповідності нормативно-правового
акта Конституції України, закону
України, міжнародному договору, згода
на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України, або іншому
правовому акту суд застосовує правовий
акт, який має вищу юридичну силу.

У роз'ясненні Пленуму Верховного Суду
України, яке міститься в постанові від
01 листопада 1996 року №9 (пункт 5),
зазначено, що судам необхідно виходити
з того, що нормативно-правові акти
будь-якого державного чи іншого органу
(акти Президента України, постанови
Верховної Ради України, постанови і
розпорядження Кабінету Міністрів
України, нормативно-правові акти
Верховної Ради Автономної Республіки
Крим чи рішення Ради міністрів
Автономної Республіки Крим, акти
органів місцевого самоврядування,
накази та інструкції міністерств і
відомств, накази керівників
підприємств, установ та організацій
тощо) підлягають оцінці на
відповідність як Конституції, так і
закону. Якщо при розгляді справи буде
встановлено, що нормативно-правовий
акт, який підлягав застосуванню, не
відповідає чи суперечить законові, суд
зобов'язаний застосувати закон, який
регулює ці правовідносини.

Враховуючи наведене та виходячи із
загальних засад пріоритетності
законів над підзаконними актами, при
вирішенні цього спору пріоритетними є
норми Закону України «Про збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування».

Аналогічна правова позиція була
викладена у постанові Верховного Суду
України від 26 лютого 2013 року у
справі №21-29а13.

Крім того, вірним є висновок суду
апеляційної інстанції про те, що
стягувати на користь позивача
примусово сплачений збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування при купівлі автомобіля
необхідно саме з Державного бюджету
України, а не з управління Пенсійного
фонду України у м. Хмельницькому, тому
що розпорядником видатків з
Державного бюджету України є Державна
казначейська служба України, яка
здійснює свої повноваження через
утворені в установленому порядку
територіальні органи.

Відповідно до частини першої статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

На підставі викладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що
касаційна скарга задоволенню не
підлягає. Постанову Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 12 червня 2012 року та постанову
Хмельницького окружного
адміністративного суду від 22
лютого 2012 року, змінену постановою
апеляційного суду, необхідно залишити
без змін, оскільки вони є законними і
обґрунтованими та постановлені з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 220, 2201, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу управління
Пенсійного фонду України у м.
Хмельницькому залишити без
задоволення, а постанову Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 12 червня 2012 року та постанову
Хмельницького окружного
адміністративного суду від 22 лютого 2012
року, змінену постановою апеляційного
суду, у справі за позовом ОСОБА_2 до
управління Пенсійного фонду України у
м. Хмельницькому, третя особа - Головне
управління Державної казначейської
служби у Хмельницькій області, про
визнання дій протиправними та
стягнення примусово сплаченого збору
на обов'язкове державне пенсійне
страхування при купівлі автомобіля -
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
М.М. Заїка

Судді
С.С. Пасічник

І.В.
Штульман