Справа № 688/1257/14-а
Суддя: Березова І. О.
Дата ухвалення: 2014-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа 688/1257/14-а
№ 2-а/688/49/14
Постанова

Іменем України

16 квітня 2014 року
Шепетівський міськрайонний суд
Хмельницької області в складі :

головуючого - судді Березової І.О.

при
секретарі Каправчук Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Шепетівки

ОСОБА_1

до державного виконавця відділу
державної виконавчої служби служби
Шепетівського міськрайонного
управління юстиції, державної
виконавчої служби служби
Шепетівського міськрайонного
управління юстиції,

про оскарження постанови про арешт
майна боржника,

В С Т А Н О В И В:

Скаржник ОСОБА_1 в поданому до
суду адміністративному позові просить
скасувати постанову державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби служби
Шепетівського міськрайонного
управління юстиції Туркан О.М. про
арешт майна боржника та оголошення
заборони його відчуження від 13 березня
2014 року по виконавчому провадженні ВП
№ 41847539; притягнути державного
виконавця Туркан О.М. до
дисциплінарної відповідальності у
вигляді затримки до одного року у
присвоєнні чергового рангу або у
призначенні на вищу посаду; стягнути з
державного виконавця компенсацію за
спричинену моральну шкоду у розмірі 4
мінімальних заробітних плат.

В обґрунтування своїх вимог
посилається на те, що 18.03.2014 року вона
отримала постанову державного
виконавця Туркан О.М. про арешт майна
боржника та оголошення заборони його
відчуження від 13.03.2014 року ВП № 41847539,
яку вважає неправомірною і яка
підлягає скасуванню, а дії виконавця
при винесенні вказаної постанови
необ'єктивними, упередженими,
нерозсудливими і які здійсненні з
порушенням закону, а саме ст. ст. 52, 57
Закону України « Про виконавче
провадження».

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_3 підтримав позов,
посилаючись на обставини, вказані у
позовній заяві; крім того, вказав, що
накладення арешту на транспортні
засоби, які використовуються для
обслуговування населення, може
призвести до негативних наслідків,
яким будуть обмежені права мешканців м.
Шепетівка. Крім того, позивач-боржник
заборгував 3 219 грн., а оскаржуваною
постановою було накладено арешт на
майно, що явно перевищує суму
заборгованості у кілька сотен раз.
Наполягав на постановленні рішення
суду стосовно вимог, зазначених у
позові.

Державний виконавець Туркан О.М. в
судовому засіданні заперечувала проти
задоволення вимог позивача, пояснив, що
вона здійснила всі заходи по виконанню
рішення Шепетівського міськрайонного
суду на виконання виконавчого листа №
2/688/6/13 від 28.12.2013 року та не вбачає в
своїх діях порушень діючого
законодавства та спричинені позивачу
моральної шкоди.

Заслухавши представника позивача,
державного виконавця, перевіривши
матеріали справи, суд вважає
необхідним задовольнити вимоги
позивача частково з наступних підстав.

Відповідно до матеріалів вказаного
виконавчого провадження у відділі ДВС
Шепетівського МРУЮ перебуває зведене
виконавче провадження № 39, номер за
ЄДРВП 42878183, відповідно до якого
постановою державного виконавця від
11.03.2014 року об'єднані два виконавчих
провадження: № 297(ЄДРВП 41847539) від 03.02.2014
року по виконавчому листу
Шепетівського міськрайонного суду від
28.12.2013 року № 2/688/6/13 про стягнення з
ОСОБА_1 заборгованості на користь ПАТ
«Альфа Банк» в сумі 3 219 грн. та за № 340
(ЄДРВП 42334085) від 03.03.2014 року по виконанню
вимоги Шепетівської оДПІ Ф-89-17/44 від
07.02.2014 року про стягнення з ОСОБА_1 боргу
в сумі 2 340, 56 грн.

Державним виконавцем органу державної
виконавчої служби Шепетівського
міськрайонного управління юстиції
Туркан О.М. 13.03.2014 року винесена
постанова про арешт майна боржника,
який рішення суду в самостійному
порядку не виконує, та оголошення
заборони на його відчуження,
відповідно до якої накладено арешт на
автомобілі: марки «Toyota», державний
номер НОМЕР_1; марки «Neoplan», державний
номер НОМЕР_2; марки «MANNL» державний
номер НОМЕР_3; А 307.50 державний номер
НОМЕР_4, які належать боржнику ОСОБА_1

Як вбачається з оглянутих матеріалів
виконавчого провадження, з метою
виявлення майна боржника, на яке може
бути звернено стягнення, до прийняття
рішення про накладення арешту майна,
яке належить боржнику, державним
виконавцем зроблено відповідні запити
до управління Держземагенства у
Шепетівському районі, реєстраційної
служби Шепетівського міськрайонного
управління юстиції, управління
технічного нагляду охорони праці та
пожежної безпеки Державної інспекції
сільського господарствав
Шепетівському районі ЦНПП з ВАТЗ з
обслуговування м. Шепетівки, Нетішин,
Славути, Ізяславського, Полонського,
Славутського та Шепетівського районів
УДАІВ УМВС в Хмельницькій області.

Відповідно до повістки-виклику відділу
ДВС боржник ОСОБА_1 викликалась до
відділу ДВС на 18.02.2014 року у період часу
з 9.00.год до 12.00 год. як боржник у зв'язку
із несплатою боргу в сумі 3 219 грн. та
викон. збір 321,90 грн.

Відповідно до акта державного
виконавця від 19.02.2014 року остання
встановила, що при виході на дільницю
по адресі АДРЕСА_1 боржницю ОСОБА_1 не
застала, але був залишений виклик на 18.02
2014 року з'явитися до відділу ДВС, на
який вона не з'явилась.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку, регламентуються Законом
України «Про виконавче провадження».
Вказаний нормативний акт є спеціальним
стосовно інших нормативних актів при
вирішенні питання щодо оцінки дій
державної виконавчої служби.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про
виконавче провадження» виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, зазначених у
цьому Законі, спрямованих на примусове
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб), які
здійснюються на підставах, у спосіб та
в межах повноважень, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, виданими відповідно до цього
Закону, та іншими законами, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Державний виконавець як працівник
органу державної виконавчої служби за
ст. 7 Закону України «Про виконавчу
службу» зобов'язаний сумлінно
виконувати службові обов'язки, не
допускати в своїй діяльності порушення
прав громадян та юридичних осіб,
гарантованих Конституцією та законами
України, а з огляду на ст. 7 Закону
України «Про виконавче провадження» -
використовувати надані йому права у
точній відповідності до закону.

В силу ст. 5 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець здійснює необхідні заходи
щодо своєчасного і повного виконання
рішення, зазначеного у документі на
примусове виконання рішення, в спосіб і
в порядку, що визначені виконавчим
документом.

В силу абзаців 5, 6 частини 2 вказаної
вище статті державний виконавець при
здійсненні виконавчого провадження
має право накладати арешт на майно
боржника, опечатувати, вилучати,
передавати таке майно на зберігання та
реалізовувати його в порядку,
встановленому законодавством; на
виконання рішення суду про стягнення
коштів або накладення арешту в порядку,
встановленому цим Законом, накладати
арешт на грошові кошти та інші цінності
боржника, в тому числі на кошти, які
знаходяться на рахунках та вкладах в
установах банків, інших кредитних
установах, на рахунки в цінних паперах.

Згідно зі ст. 50 названого Закону
звернення стягнення на майно боржника
полягає в його арешті (опису), вилученні
та примусовій реалізації.

Стягнення за виконавчими документами в
першу чергу звертається на кошти
боржника в гривнях та іноземній валюті,
інші цінності, в тому числі кошти на
рахунках та вкладах боржника в
установах банків та інших кредитних
організаціях, на рахунки в цінних
паперах у депозитаріях цінних паперів.

У разі відсутності у боржника коштів та
цінностей, достатніх для задоволення
вимог стягувача, стягнення звертається
також на належне боржникові інше майно,
за винятком майна, на яке згідно з
законом не може бути накладено
стягнення.

Відповідно до ст. 55 Закону встановлено
право державного виконавця накладати
арешт на майно боржника.

Так, арешт на майно боржника може
накладатися державним виконавцем
шляхом:

- винесення постанови про відкриття
виконавчого провадження, якою
накладається арешт на майно боржника
та оголошується заборона на його
відчуження;

- винесення постанови про арешт коштів
та інших цінностей боржника, що
знаходяться на рахунках і вкладах чи на
зберіганні в банках або інших
фінансових установах;

- винесення постанови про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження;

- проведення опису майна боржника і
накладення на нього арешту.

Державним виконавцем за постановою про
відкриття виконавчого провадження або
за постановою про арешт майна боржника
та оголошення заборони на його
відчуження може бути накладений арешт
у межах суми стягнення за виконавчими
документами з урахуванням витрат,
пов'язаних з проведенням виконавчих
дій на виконання на все майно боржника
або на окремо визначене майно боржника.
У разі потреби постанова, якою
накладено арешт на майно боржника та
оголошено заборону на його відчуження,
надсилається державним виконавцем до
органу нотаріату та інших органів, що
здійснюють реєстрацію майна або ведуть
реєстр заборони на його відчуження.

Згідно з п. 5.1.1 Інструкції про
проведення виконавчих дій звернення
стягнення на майно боржника полягає в
його виявленні (шляхом надіслання
запитів до органів державної
податкової інспекції, банків,
дорожньої автомобільної інспекції,
бюро технічної інвентаризації,
нотаріату, тощо, описі, арешті),
вилучені та примусової реалізації.

Абзацом п. 5.1.3 Інструкції встановлено,
що у разі відсутності у боржника коштів
та цінностей, достатніх для
задоволення стягувача, стягнення
звертається на належне боржникові інше
майно.

Пунктом 5.1.4 Інструкції передбачено, що
стягнення може бути звернено на майно
боржника, яке належить йому праві
приватної власності.

Судом встановлено, що 03 лютого 2014 року
до Відділу державної виконавчої служби
Шепетівського міськрайонного
управління юстиції надійшла заява ПАТ
«Альфа-Банк» про відкриття виконавчого
провадження на підставі виконання
виконавчого листа, виданого
Шепетівським міськрайонним судом
28.12.2013 року по справі № 2220/1909/2012, 2/688/6/13
про звернення стягнення на предмет
іпотеки та стягнення з ОСОБА_1 на
користь ПАТ «Альфа-Банк» 3 219 грн.
судових витрат.

04 лютого 2014 року постановою державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Шепетівського
міськрайонного управління юстиції
Туркан О.М. відкрите виконавче
провадження № ВП № 41847539 на підставі
такої заяви. Крім того, боржнику надано
строк 7 днів для добровільного
виконання виконавчого напису.

Оскільки боржник рішення суду
самостійно не виконав, 13.03.2014 року
державним виконавцем Туркан О.М.
вказаного відділу державної
виконавчої служби, у межах такого
виконавчого провадження, винесено
постанову про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
на підставі пункту 1 статті 57 Закону
України «Про виконавче провадження».

Судом встановлено, що ні
повістку-виклик до відділу ДВС, ні
копію постанови про відкриття
виконавчого провадження позивач не
отримала.

Копія постанови про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження, як вказує відповідач,
позивачу направлялась, однак даних про
те, що остання їх отримала в матеріалах
виконавчого провадження відсутні.

У матеріалах зведеного виконавчого
провадження № 42878183 (оригінали якого
було досліджено у судовому засіданні,
копії залучено до матеріалів справи),
міститься виклик державного виконавця,
адресований ОСОБА_1, яким останню
зобов'язано з'явитися до державного
виконавця 18.02.2014 року. Разом із тим,
докази направлення такого документу
позивачу - відсутні.

Встановлено, що про існування постанов
про відкриття виконавчого провадження
та про арешт майна позивачу стало
відомо 18 березня 2014 року після
отримання копії постанови про
накладення арешту.

Як передбачає частина друга статті 25
Закону України «Про виконавче
провадження» державний виконавець
протягом трьох робочих днів з дня
надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець
вказує про необхідність боржнику
самостійно виконати рішення у строк до
семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення про
примусове виселення боржника - у строк
до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у
разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова
(стаття 25 Закону України «Про виконавче
провадження»).

Згідно із частиною першою статті 31
Закону копії постанов державного
виконавця та інші документи
виконавчого провадження, державний
виконавець зобов'язаний довести до
відома сторін та інших учасників
виконавчого провадження, які
надсилаються адресатам із
супровідними листами простою
кореспонденцією, крім постанов про
відкриття виконавчого провадження або
відмову у відкритті виконавчого
провадження, про повернення
виконавчого документа стягувачу
відповідно до статті 47 цього Закону,
що надсилаються рекомендованим листом
з повідомленням про вручення. Боржник
вважається повідомленим про відкриття
виконавчого провадження, якщо йому
надіслано постанову про відкриття
виконавчого провадження за адресою,
зазначеною у виконавчому документі.

Частиною четвертою тієї ж статті
Закону України «Про виконавче
провадження» передбачено право
державного виконавця або
уповноваженої ним особи особисто
вручити документи виконавчого
провадження сторонам або іншим
учасникам виконавчого провадження під
розписку.

Таким чином, направлення боржнику
копій постанов про відкриття
виконавчого провадження і про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження, при чому першої -
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення, є обов'язком державного
виконавця. Відсутність бюджетного
фінансування не може бути підставою
для невиконання такого обов'язку, адже
потягне за собою порушення прав
боржника, у тому числі і на добровільне
виконання.

До того ж, за правилами частини третьої
статті 72 Кодексу адміністративного
судочинства України обставини, які
визнаються сторонами, можуть не
доказуватися перед судом, якщо проти
цього не заперечують сторони і в суду
не виникає сумніву щодо достовірності
цих обставин та добровільності їх
визнання.

Стосовно постанови про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження суд зазначає наступне.

Так, статтею 25 Закону України «Про
виконавче провадження» закріплена
можливість накладення арешту на майно
та кошти боржника за заявою стягувача.

Разом із тим, суд звертає увагу, що
оскаржувана постанова, як зазначено у
її мотивувальній частині, прийнята
саме на підставі положень статті 57
Закону України «Про виконавче
провадження» (для забезпечення
реального виконання рішення), а не
статті 25 цього Закону (до того ж, у
останній йдеться про накладення арешту
на майно та кошти боржника, а не про
арешт майна боржника та заборони його
відчуження).

При цьому, стаття 57 міститься у главі 4
цього Закону - «Загальний порядок
звернення стягнення на майно
боржника», а отже є складовою процедури
звернення стягнення на майно боржника.

Так, за нормами частин першої, другої та
четвертої статті 57 Закону України
«Про виконавче провадження» арешт
майна боржника застосовується для
забезпечення реального виконання
рішення.

Арешт на майно боржника, як вже
зазначалось, може накладатися
державним виконавцем шляхом: винесення
постанови про арешт коштів та інших
цінностей боржника, що знаходяться на
рахунках і вкладах чи на зберіганні у
банках або інших фінансових установах;
винесення постанови про арешт коштів,
що перебувають у касі боржника або
надходять до неї; винесення постанови
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження;
проведення опису майна боржника і
накладення на нього арешту.

Копії постанови державного виконавця
про арешт коштів чи майна боржника
надсилаються не пізніше наступного
робочого дня після її винесення
боржнику та банкам чи іншим фінансовим
установам або органам, зазначеним у
частині другій цієї статті та органам,
що ведуть Державний реєстр обтяжень
рухомого майна. Постанова державного
виконавця про арешт коштів чи майна
боржника може бути оскаржена в
десятиденний строк у порядку,
встановленому цим Законом.

За викладених обставин, суд приходить
до висновку про те, що оскаржувана
постанова про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
є заходом примусового виконання
рішення.

Суд зазначає, що за змістом преамбули
Закону України «Про виконавче
провадження» такий Закон визначає
умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку.

За положеннями підпункту 4.1.1
Інструкції про проведення виконавчих
дій, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України 15 грудня
99 року N74/5, державний виконавець,
починаючи виконувати рішення, повинен
пересвідчитись, чи отримана боржником
копія постанови про відкриття
виконавчого провадження і чи здійснені
ним дії, спрямовані на добровільне
виконання рішення у встановлений
постановою строк.

Як вказано у Інформаційному листі
Вищого адміністративного суду України
від 28.09.2009 №1276/10/13-09 обов'язок
державного виконавця з'ясувати
обставину отримання копії постанови
про відкриття виконавчого провадження
передує вчиненню будь-яких дій
стосовно примусового виконання
рішення. Законодавчо встановлена
процедура поновлення строку
добровільного виконання рішення не
надає державному виконавцю право
застосовувати заходи примусового
виконання рішення у разі несвоєчасного
отримання боржником постанови про
відкриття виконавчого провадження.

За нормами частини третьої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи всім формам
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

За встановлених судом обставин,
позивач по суті оскаржив дії
державного виконавця щодо винесення
постанови про накладення арешта на
майно позивача та заборони на його
відчуження, оскаржувані діяння та
постанова не відповідають приписам
статті 2 Кодексу адміністративного
судочинства України та статті 19
Конституції України.

Враховуючи встановлений частиною
другою статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
обов'язок відповідача щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності у разі
заперечення проти адміністративного
позову в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень, суд, за результатами
розгляду справи, вважає недоведеною
законність та обґрунтованість
постанови відповідача про арешт на
майно та заборону його відчуження.

На підставі викладеного та оцінюючи у
сукупності встановлені обставини і
перевівши наявні в матеріалах справи
докази, суд дійшов висновку про
задоволення позовних вимог частково.

Що стосується вимог щодо
притягнення державного виконавця
Туркан О.М. до дисциплінарної
відповідальності у вигляді затримки до
одного року у присвоєнні чергового
рангу або у призначенні на вищу посаду;
стягнути з державного виконавця
компенсацію за спричинену моральну
шкоду у розмірі 4 мінімальних
заробітних плат, то вони не можуть бути
задоволенні, оскільки перша вимога не
підлягає розгляду в судах, оскільки не
є компетенцією суду, а щодо вимоги про
відшкодування моральної шкоди, то суд
вважає її безпідставною, оскільки
позивач не обгнрунтував в достатній
мірі підстави для пред'явлення до суду
такої вимоги.

На підставі викладеного, ст.ст.25, 31,47, 52,
55, 57, 71 Закону України «Про виконавче
провадження», керуючись ст..ст. 10, 11, 70, 71,
86, 162 КАС України,

суд, -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Зобов'язати відділ державної
виконавчої служби Шепетівського
міськрайонного управління юстиції
скасувати арешт, накладений на майно
ОСОБА_1 МариниАнатоліївни відповідно
до постанови державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Шепетівського міськрайонного
управління юстиції від 13 березня 2014
року про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
у виконавчому провадженні № 41847539.

В задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду
може бути подана протягом десяти днів з
дня її проголошення через Шепетівський
міськрайонний суд Хмельницької
області у Вінницький апеляційний
адміністративний суд.

До ч. 3 ст. 160 КАС України апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання постанови.

Суддя: