Справа № 2012/6980/12
Суддя: Ситников О.Ф.
Дата ухвалення: 2014-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

14 квітня 2014 року м. Київ
В/800/1250/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого, судді
Ситникова О.Ф.,

суддів: Головчук
С.В.,

Кочана В.М.,

Ліпського
Д.В.,

Малиніна
В.В.,

перевіривши подану заяву ОСОБА_4 про
допуск до перегляду Верховним Судом
України ухвали Вищого
адміністративного суду України від 12
грудня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_4 до Головного управління
Пенсійного фонду України в Харківській
області, Відділу примусового виконання
рішень управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Харківській
області про стягнення заборгованості,-

УСТАНОВИЛА:

У серпні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з адміністративним позовом, в
якому просив визнати неправомірною
бездіяльність Головного управління
Пенсійного фонду України в Харківській
області, Відділу примусового виконання
рішень управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Харківській
області та зобов'язати Відділ
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції
України в Харківській області поновити
виконавче провадження, зобов'язати
ГУПФУ України в Харківській області
відновити виконання рішення суду від
11.11.2009 року та в подальшому сплачувати
йому пенсію на підставі перерахунку
згідно до судового рішення.

Постановою Жовтневого районного суду
м. Харкова від 11 березня 2013 року позов
задоволено.

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 12 червня 2013
року скасовано рішення суду першої
інстанції та прийнято нове, яким
відмовлено у задоволенні позову.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 12 грудня 2013 року залишено
без змін постанову Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 12 червня 2013 року.

У заяві про перегляд Верховним Судом
України зазначеної вище ухвали Вищого
адміністративного суду України
заявник порушує питання про її
скасування, посилаючись на неоднакове
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах.

Заявник посилається на неоднакове
застосування судами положення ст. 43
Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб» щодо розміру здійснення
перерахунку пенсії ОСОБА_4 з 01.01.2011 року

Підставою для відмови у задоволення
позову в даній справі став висновок про
те, що відповідачі у справі наділені
повноваженнями самостійно визначитися
щодо порядку та розміру сплати пенсії у
відповідності до Закону України від 14
червня 2011 року № 3491-6 "Про внесення змін
до Закону України "Про Державний бюджет
України на 2011 рік", Постанови Кабінету
Міністрів України від 6 липня 2011 року №
745 "Про встановлення деяких розмірів
виплат, що фінансуються за рахунок
коштів державного бюджету", Рішення
Конституційного суду України від 25.01.2012
року № 3-рп/2012, Закону України "Про
Державний бюджет України на 2012 рік",
виходячи з наявного фінансового
ресурсу бюджету Пенсійного фонду
України на відповідний рік.

На підтвердження неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції норм матеріального права
позивач посилається на ухвалу Вищого
адміністративного суду України від 01
листопада 2013 року та ухвалу Вищого
адміністративного суду України від 29
січня 2014 року.

Проте, судові рішення, на які
посилається скаржник не можна вважати
таким, що дають підстави для допуску
справи до провадження та перегляду її
Верховним Судом України, оскільки
вказаними рішеннями вирішувалось
питання здійснення перерахунку пенсії
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 07 листопада 2007
року № 1294 «Про упорядкування структури
та умов грошового забезпечення
військовослужбовців, осіб рядового і
начальницького складу» та наказу
Міністра Оборони України «Про
затвердження схем розмірів посадових
окладів військовослужбовців
військових навчальних закладів
(військових навчальних підрозділів
вищих навчальних закладів України) і
наукових установ Збройних Сил України»
від 28 липня 2008 року № 377.

Порівнявши ухвалу Вищого
адміністративного суду України від 12
грудня 2013 року та рішення, на які
посилається скаржник, колегія суддів
дійшла висновку про наявність різних
обставин справи у наданих суду
рішеннях, що в свою чергу, виключає
можливість допуску справи до
провадження та перегляду її Верховним
Судом України.

Згідно зі статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства України
заява про перегляд судових рішень в
адміністративних справах може бути
подана виключно з мотивів:

1) неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах;

2) встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Установлений статтею 237 КАС України
перелік підстав для подання заяви про
перегляд Верховним Судом України
судових рішень в адміністративних
справах є вичерпним і розширеному
тлумаченню не підлягає.

Відповідно до норми, яка міститься в
пункті 1 частини першої статті 237 КАС
України, заява про перегляд з указаних
мотивів може бути подана за наявності
таких складових: неоднакового
застосування одних і тих самих норм
матеріального права; ухвалення різних
за змістом судових рішень; спірні
питання виникли у подібних
правовідносинах.

Згідно з положеннями постанови Пленуму
Вищого адміністративного суду України
"Про судову практику застосування
статей 235-240 Кодексу адміністративного
судочинства України" від 13 грудня 2010
року № 2, подібність правовідносин
означає тотожність суб'єктного складу
учасників відносин, об'єкта та предмета
правового регулювання, а також умов
застосування правових норм (зокрема,
часу, місця, підстав виникнення,
припинення та зміни відповідних
правовідносин). Зміст правовідносин з
метою з'ясування їх подібності в різних
рішеннях суду (судів) касаційної
інстанції визначається обставинами
кожної конкретної справи.

Отже, з наведених судових рішень суду
касаційної інстанції не міститься
аналогічності фактичних обставин, які
досліджувались у зазначених справах,
що не дає можливості встановити
наявність підстав, передбачених ст. 237
КАС України.

На підставі викладеного суд касаційної
інстанції приходить до висновку про
відсутність факту неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах.

Керуючись статтями 235 - 240 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Відмовити у допуску до провадження
Верховного Суду України
адміністративної справи за позовом
ОСОБА_4 до Головного управління
Пенсійного фонду України в Харківській
області, Відділу примусового виконання
рішень управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Харківській
області про стягнення заборгованості.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.Ф. Ситников

судді:
С.В. Головчук

В.М. Кочан

Д.В. Ліпський

В.В. Малинін