Справа № 800/235/14
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2014-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

17 квітня 2014 року м. Київ
справа № 800/235/14

Суддя Вищого адміністративного суду
України Бившева Л.І.,

ознайомившись з матеріалами
адміністративного позову ОСОБА_1

до 1. Виконуючого обов'язки Президента
України,

2. Верховної Ради України

третя особа - Кабінет Міністрів України

про визнання дій (бездіяльності)
неправомірними, зобов'язання вчинити
дії та зобов'язання відшкодувати
моральну шкоду, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся до Вищого
адміністративного суду України як до
суду першої інстанції з позовом, у
якому просив: визнати дії
(бездіяльність) Виконуючого обов'язки
Президента України неправомірними;
зобов'язати Виконуючого обов'язки
Президента України та Верховну Раду
України відшкодувати моральну шкоду,
нанесену неправомірними діями
(бездіяльністю); зобов'язати
Виконуючого обов'язки Президента
України та Верховну Раду України
здійснити дії (шляхом покладення на
Кабінет Міністрів України), направлені
на вирішення житлово-квартирного та
земельного питання, як таких, які вже
неможливо вирішити на території
Автономної Республіки Крим. Також,
ОСОБА_1 порушив клопотання про
звільнення від сплати судового збору.

Перевіривши матеріали позовної заяви
на предмет її відповідності вимогам
статей 105, 106, 1711 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд дійшов висновку, що
вказана позовна заява підлягає
залишенню без руху, виходячи з
наступного.

Частиною 4 статті 105 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що адміністративний позов
може містити вимоги про: 1) скасування
або визнання нечинним рішення
відповідача - суб'єкта владних
повноважень повністю чи окремих його
положень; 2) зобов'язання відповідача -
суб'єкта владних повноважень прийняти
рішення або вчинити певні дії; 3)
зобов'язання відповідача - суб'єкта
владних повноважень утриматися від
вчинення певних дій; 4) стягнення з
відповідача - суб'єкта владних
повноважень коштів на відшкодування
шкоди, завданої його незаконним
рішенням, дією або бездіяльністю; 5)
виконання зупиненої чи невчиненої дії;
6) встановлення наявності чи
відсутності компетенції (повноважень)
суб'єкта владних повноважень; 7)
примусове відчуження земельної
ділянки, інших об'єктів нерухомого
майна, що на ній розміщені, з мотивів
суспільної необхідності.

Особливості провадження у справах щодо
оскарження актів, дій чи бездіяльності
Верховної Ради України, Президента
України, Вищої ради юстиції, Вищої
кваліфікаційної комісії суддів
України визначені у статті 1711 Кодексу
адміністративного судочинства
України, відповідно до частини 5 якої
Вищий адміністративний суд України за
наслідками розгляду справи може: 1)
визнати акт Верховної Ради України,
Президента України, Вищої ради юстиції,
рішення Вищої кваліфікаційної комісії
суддів України незаконним повністю або
в окремій його частині; 2) визнати дії чи
бездіяльність Верховної Ради України,
Президента України, Вищої ради юстиції,
Вищої кваліфікаційної комісії суддів
України протиправними, зобов'язати
Верховну Раду України, Президента
України, Вищу раду юстиції, Вищу
кваліфікаційну комісію суддів України
вчинити певні дії; 3) застосувати інші
наслідки протиправності таких рішень,
дій чи бездіяльності, визначені
статтею 162 цього Кодексу.

Визначений перелік повноважень Вищого
адміністративного суду як суду першої
інстанції є вичерпним.

Частиною 1 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

У контексті з положеннями частини 1
статті 6 Кодексу адміністративного
судочинства України, яка передбачає
право на судовий захист, завдання
адміністративного судочинства полягає
у захисті саме порушених прав особи в
публічно-правових відносинах при
здійсненні суб'єктом владних
повноважень владних управлінських
функцій.

Проте, позивачем не зазначено, які саме
дії відповідачів при здійсненні
владно-управлінських функцій
спричинили порушення його прав у
публічно-правових відносинах.

Під змістом позовних вимог розуміється
визначення способу захисту свого
права, свободи чи інтересу, який має
формулюватися максимально чітко і
зрозуміло.

Як вбачається зі змісту позовної заяви,
вимоги позивача є нечіткими та
незрозумілими.

Отже, позивачу необхідно привести
позовні вимоги у відповідність до
положень статті 106 Кодексу
адміністративного судочинства
України, з урахуванням положень статті
1711 цього Кодексу, зазначити обставини,
якими він обґрунтовує свої позовні
вимоги, вказавши конкретні порушені
права позивача як суб'єкта
правовідносин, у яких виник спір, та
належним чином обґрунтувати позов.

Відповідно до пунктів 4, 5 частини 1
статті 106 Кодексу адміністративного
судочинства України у позовній заяві
зазначаються: зміст позовних вимог
згідно з частинами четвертою і п'ятою
статті 105 цього Кодексу і виклад
обставин, якими позивач обґрунтовує
свої вимоги, а в разі подання позову до
декількох відповідачів, - зміст
позовних вимог щодо кожного з
відповідачів; у разі необхідності -
клопотання про звільнення від сплати
судового збору.

Частиною 3 статті 106 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що до позовної заяви
додається також документ про сплату
судового збору, крім випадків, коли
його не належить сплачувати.

Згідно положень пункту 1 частини 2
статті 4 Закону України «Про судовий
збір» ставка судового збору за подання
до суду позовної заяви немайнового
характеру становить 0,06 розміру
мінімальної заробітної плати, тобто 73,08
грн.

Між тим, позивач просить звільнити його
від сплати судового збору.

Відповідно до частини 1 статті 88
Кодексу адміністративного судочинства
України суд, враховуючи майновий стан
сторони, може своєю ухвалою зменшити
розмір належних до оплати судових
витрат чи звільнити від їх оплати
повністю або частково, чи відстрочити
або розстрочити сплату судових витрат
на визначений строк.

Разом з цим, позивачем до позовної
заяви не додано доказів, які б
підтверджували, що майновий стан
ОСОБА_1 не дозволяє йому сплатити
судовий збір, розмір ставок якого, з
урахуванням характеру позовних вимог,
встановлений у пункті 1 частини 2 статті
4 Закону України «Про судовий збір».

Таким чином, позивач повинен надати
докази, які б підтверджували, що його
майновий стан не дозволяє сплатити
судовий збір та/або докази сплати
судового збору у встановленому Законом
розмірі, або докази звільнення від
сплати судового збору.

Згідно з частиною 1 статті 108Кодексу
адміністративного судочинства України
суддя, встановивши, що позовну заяву
подано без додержання вимог,
встановлених статтею 106 цього Кодексу,
постановляє ухвалу про залишення
позовної заяви без руху, у якій
зазначаються недоліки позовної заяви,
спосіб їх усунення і встановлюється
строк, достатній для усунення
недоліків. Копія ухвали про залишення
позовної заяви без руху невідкладно
надсилається особі, що звернулася із
позовною заявою.

Керуючись ст. ст. 105, 106, 108, 1711 Кодексу
адміністративного судочинства
України,-

У Х В А Л И Л А :

Позовну заяву ОСОБА_1 залишити без руху
та встановити строк для усунення
недоліків протягом тридцяти днів з
моменту отримання даної ухвали про
залишення позовної заяви без руху.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя
Л.І. Бившева