Справа № 825/1124/14
Суддя: Д'яков В.І.
Дата ухвалення: 2014-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

14 квітня 2014 року
Чернігів Справа №
825/1124/14

Чернігівський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого-судді
- Д'якова В.І.,

за участю секретаря
- Прокіної А.C.,

представника відповідача
- Зенова О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Чернігові
справу за адміністративним позовом
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до
Інспекції з питань захисту прав
споживачів у Чернігівській області про
визнання протиправною та скасування
постанови,-

В С Т А Н О В
И В:

03.04.2014 фізична особа-підприємець ОСОБА_2
(далі - ФОП ОСОБА_2) звернулась до суду з
адміністративним позовом до Інспекції
з питань захисту прав споживачів у
Чернігівській області про визнання
протиправною та скасування постанови
Інспекції з питань захисту прав
споживачів у Чернігівській області про
накладення стягнень, передбачених
статтею 23 Закону України «Про захист
прав споживачів» від 19.03.2014 №0092. Свої
вимоги позивач мотивує тим, що
постановою начальника Інспекції з
питань захисту прав споживачів у
Чернігівській області Наконечного В.Я.
від 19.03.2014 №0092 про накладення стягнень,
передбачених статтею 23 Закону України
«Про захист прав споживачів» до ФОП
ОСОБА_2 за порушення законодавства про
захист прав споживачів застосовано
штраф у розмірі 1755 грн. ФОП ОСОБА_2
вказану постанову вважає протиправною
та такою, яка підлягає скасуванню,
оскільки вона перебуває на спрощеній
системі оподаткування та не веде
обов'язкового обліку витрат, а тому як
наслідок штрафна санкція у
відповідності до пунктів 3, 7 частини 1
статті 23 Закону України від 12.05.1991
№1023-XII «Про захист прав споживачів»
повинна застосовуватися в розмірі 15
неоподаткованих мінімумів доходів
громадян.

Позивач в судове засідання не з'явився,
про дату, час та місце розгляду справи
повідомлений належним чином, надіслав
заяву про розгляд справи без його
участі.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти задоволення позовних
вимог заперечував в повному обсязі та
зазначив, що відповідач при винесенні
оскаржуваної постанови діяв у межах та
у спосіб, передбачений чинним
законодавством України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника відповідача, з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
вважає, що позов підлягає задоволенню
повністю з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є фізичною
особою - підприємцем та з 01.01.2012
здійснює підприємницьку діяльність із
застосуванням спрощеної системи
оподаткування, що підтверджується
копією виписки з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців серії ААВ №120422 та
копією свідоцтва платника єдиного
податку серії НОМЕР_2 від 21.05.2012, наявних
в матеріалах справи (а.с.7,17).

Як вбачається з матеріалів справи,
13.03.2014 головним спеціалістом Інспекції
з питань захисту прав споживачів у
Чернігівській області Ігнатенко В.І.,
на підставі наказу від 11.03.2014 №02-16/144-П
(а.с.37), направлення на проведення
перевірки від 11.03.2014 №02-14/144, відповідно
до статей 5, 6 Закону України «Про
основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності», статей 5, 26 Закону України
«Про захист прав споживачів», постанов
Кабінету Міністрів України від 27.12.2008 №
1164 «Про затвердження критеріїв, за
якими оцінюється ступінь ризику від
провадження господарської діяльності,
пов'язаної з виробництвом, випуском і
реалізацією продукції (виконанням
робіт, наданням послуг), та
визначається періодичність проведення
планових заходів державного нагляду
(контролю)», від 31.10.2007 № 1280 «Про
затвердження Порядку відбору зразків
продукції для визначення її якісних
показників та форми акта відбору
зразків продукції», проведено планову
перевірку дотримання законодавства
про захист прав споживачів ФОП ОСОБА_2,
АДРЕСА_1, про що було складено акт
перевірки дотримання законодавства
про захист прав споживачів від 13.03.2014
№0069 (а.с.38-41).

За результатами проведеної перевірки
встановлені наступні порушення вимог
законодавства: 1) відсутність
необхідної, доступної, достовірної та
своєчасної інформації для споживачів
про продукцію, що реалізує ФОП ОСОБА_2,
АДРЕСА_1, а саме: на товарах (додаток №7
до акту перевірки від 13.03.2014 №0069)
відсутня та не додана до них необхідна
інформація про найменування та
місцезнаходження виробника, про дату
виготовлення, розмір та артикул даного
товару; 2) на всі товари, зазначені в
додатку №7 до акту перевірки від 13.03.2014
№0069, відсутні документи, що
засвідчують їх якість.

На підставі акту перевірки від 13.03.2014
№0069, 19.03.2014 начальником Інспекції з
питань захисту прав споживачів у
Чернігівській області Наконечним В.Я.
винесено постанову №0092 про накладення
стягнень, передбачених статтею 23
Закону України «Про захист прав
споживачів», якою до ФОП ОСОБА_2 за
порушення законодавства про захист
прав споживачів застосовано штраф у
розмірі 1755 грн. (а.с.35).

Вважаючи оскаржувану постанову
протиправною та такою, що підлягає
скасуванню позивач звернувся до суду
за захистом охоронюваних законом прав
та інтересів.

Даючи правову оцінку обставинам
вказаної справи, суд зважає на
наступне.

Правові та організаційні засади,
основні принципи і порядок здійснення
державного нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності,
повноваження органів державного
нагляду (контролю), їх посадових осіб і
права, обов'язки та відповідальність
суб'єктів господарювання під час
здійснення державного нагляду
(контролю) визначає Закон України від 05
квітня 2007 №877-V «Про основні засади
державного нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності» (далі - Закон
№877-V).

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону
№877-V встановлено, що державний нагляд
(контроль) - це діяльність
уповноважених законом центральних
органів виконавчої влади, їх
територіальних органів, державних
колегіальних органів, органів
виконавчої влади Автономної
Республіки Крим, органів місцевого
самоврядування в межах повноважень,
передбачених законом, щодо виявлення
та запобігання порушенням вимог
законодавства суб'єктами
господарювання та забезпечення
інтересів суспільства, зокрема
належної якості продукції, робіт та
послуг, прийнятного рівня небезпеки
для населення, навколишнього
природного середовища.

У відповідності до частини 3 статті 5
Закону України від 12.05.1991 №1023-XII «Про
захист прав споживачів» (далі - Закон
№1023-XII) захист прав споживачів
здійснюють центральний орган
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері державного контролю
за додержанням законодавства про
захист прав споживачів, Рада міністрів
Автономної Республіки Крим, місцеві
державні адміністрації, органи, що
здійснюють державний
санітарно-епідеміологічний нагляд,
інші державні органи, органи місцевого
самоврядування згідно із
законодавством, а також суди.

Згідно зі статтею 26 Закону №1023-XII
спеціально уповноважений центральний
орган виконавчої влади у сфері захисту
прав споживачів та його територіальні
органи в областях, містах Києві та
Севастополі, а на території Автономної
Республіки Крим - орган виконавчої
влади Автономної Республіки Крим у
сфері захисту прав споживачів
здійснюють державний контроль за
додержанням законодавства про захист
прав споживачів, забезпечують
реалізацію державної політики щодо
захисту прав споживачів.

Відповідно до Положення про Державну
інспекцію України з питань захисту
прав споживачів, затвердженого указом
Президента України № 465/2011 від 13 квітня
2011 року, Державна інспекція України з
питань захисту прав споживачів (надалі
- Держспоживінспекція України) є
спеціально уповноваженим центральним
органом виконавчої влади у сфері
державного контролю за додержанням
законодавства про захист прав
споживачів.

Згідно з пункту 7 вищевказаного
Положення, а також пункту 1 Положення
про інспекції з питань захисту прав
споживачів в Автономній Республіці
Крим, областях, містах Києві та
Севастополі, затвердженого наказом
Міністерства економічного розвитку і
торгівлі України №206 від 09 листопада 2011
року (далі - Положення № 206)
Держспоживінспекція України здійснює
свої повноваження через територіальні
інспекції.

Відповідно до підпункту 6.1.1 пункту 6.1
розділу 6 Положення №206 Інспекції
Держспоживінспекції України мають
право перевіряти у суб'єктів
господарювання сфери торгівлі і
послуг, у тому числі ресторанного
господарства, якість продукції,
додержання обов'язкових вимог щодо
безпеки продукції, а також додержання
правил торгівлі та надання послуг.

При цьому, у відповідності з частиною 1
Закону №877-V заходами державного
нагляду (контролю) є планові та
позапланові заходи, які здійснюються
шляхом проведення перевірок, ревізій,
оглядів, обстежень та інших дій.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону
№877-V планові заходи здійснюються
відповідно до річних або квартальних
планів, які затверджуються органом
державного нагляду (контролю) до 1
грудня року, що передує плановому, або
до 25 числа останнього місяця кварталу,
що передує плановому.

Відповідно до частини 6 статті 7 Закону
№877-V за результатами здійснення
планового або позапланового заходу
посадова особа органу державного
нагляду (контролю), у разі виявлення
порушень вимог законодавства, складає
акт, який повинен містити такі
відомості: дату складення акта; тип
заходу (плановий або позаплановий); вид
заходу (перевірка, ревізія, обстеження,
огляд тощо); предмет державного нагляду
(контролю); найменування органу
державного нагляду (контролю), а також
посаду, прізвище, ім'я та по батькові
посадової особи, яка здійснила захід;
найменування юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи - підприємця, щодо діяльності
яких здійснювався захід.

Один примірник акта вручається
суб'єкту господарювання або
уповноваженій ним особі, а другий -
зберігається в органі державного
нагляду (контролю).

Відповідно до пунктів 3, 7 частини 1
статті 23 Закону №1023-XII у разі порушення
законодавства про захист прав
споживачів суб'єкти господарювання
сфери торговельного та інших видів
обслуговування, у тому числі
ресторанного господарства, несуть
відповідальність, зокрема: за
реалізацію продукції, що підлягає
обов'язковій сертифікації в Україні,
але у документах, згідно з якими її
передано на реалізацію, відсутні
реєстраційні номери сертифіката
відповідності або свідоцтва про
визнання відповідності, - у розмірі
п'ятдесяти відсотків вартості
одержаної для реалізації партії
товару, виконаної роботи, наданої
послуги, але не менше десяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян, а у разі, коли відповідно до
закону суб'єкт господарської
діяльності не веде обов'язковий облік
доходів і витрат, - у розмірі десяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян; відсутність необхідної,
доступної, достовірної та своєчасної
інформації про продукцію - у розмірі
тридцяти відсотків вартості одержаної
для реалізації партії товару,
виконаної роботи, наданої послуги, але
не менше п'яти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян, а у разі,
коли відповідно до закону суб'єкт
господарської діяльності не веде
обов'язковий облік доходів і витрат, - у
розмірі п'яти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян.

Порядок накладення та стягнення
штрафів уповноваженими особами
Держспоживінспекції та її
територіальних органів з суб'єктів
господарської діяльності -
підприємств, установ, організацій (їх
філій, представництв, відділень)
незалежно від форми власності,
іноземних юридичних осіб (їх філій,
представництв, відділень) і фізичних
осіб - суб'єктів підприємницької
діяльності, що провадять господарську
діяльність на території України, за
порушення законодавства про захист
прав споживачів визначає Положення про
порядок накладення та стягнення
штрафів за порушення законодавства про
захист прав споживачів, затверджене
постановою Кабінету Міністрів України
від 17 серпня 2002 року №1177 (далі -
Положення №1177).

Так, відповідно до пункту 4 Положення
№1177 рішення про накладення штрафів
приймається на підставі відповідних
актів перевірки суб'єкта господарської
діяльності та інших матеріалів,
пов'язаних з цією перевіркою, за
наявності порушень, зазначених у
пункті 2 цього Положення, і
оформляється постановою за формою, що
встановлюється Мінекономрозвитку.

З матеріалів справи вбачається, що
постановою начальника Інспекції з
питань захисту прав споживачів у
Чернігівській області Наконечного В.Я.
від 19.03.2014 №0092 про накладення стягнень,
передбачених статтею 23 Закону України
«Про захист прав споживачів» до ФОП
ОСОБА_2 за порушення законодавства про
захист прав споживачів застосовано
штраф у розмірі 1755 грн.

Як встановлено в судовому засіданні,
ФОП ОСОБА_2, відповідно до свідоцтва
платника єдиного податку серії НОМЕР_2
від 21.05.2012, здійснює підприємницьку
діяльність із застосуванням спрощеної
системи оподаткування (2 група) (а.с.17).

Відповідно до пункту 291.2 статті 291
Податкового кодексу України від 02.12.2010
№2755-VI спрощена система оподаткування,
обліку та звітності - особливий
механізм справляння податків і зборів,
що встановлює заміну сплати окремих
податків і зборів, встановлених
пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на
сплату єдиного податку в порядку та на
умовах, визначених цією главою, з
одночасним веденням спрощеного обліку
та звітності.

Відповідно до підпункту 296.1.1 пункту 296.1
статті 296 Податкового кодексу України
платники єдиного податку першої і
другої груп та платники єдиного
податку третьої та п'ятої групи, які не
є платниками податку на додану
вартість, ведуть книгу обліку доходів
шляхом щоденного, за підсумками
робочого дня, відображення отриманих
доходів.

Форма книги обліку доходів, порядок її
ведення затверджуються центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування та реалізує,
державну податкову і митну політику.

Аналогічні положення містяться і у
Порядку ведення книги обліку доходів
платників єдиного податку першої і
другої груп та платників єдиного
податку третьої групи, які не є
платниками податку на додану вартість,
затвердженому Наказом Міністерства
фінансів України від 15 грудня 2011 року №
1637.

З детального аналізу копії книги
обліку доходів ФОП ОСОБА_2 за
січень-березень 2014 року вбачається, що
позивач зобов'язаний вести виключно
облік доходів, оскільки можливість
ведення витрат формою книги не
передбачено.

За умови, якщо суб'єкт господарської
діяльності не веде обов'язкового
обліку доходів та витрат штраф
визначається у розмірі десяти (пункт 3
частини 1 статті 23 Закону №1023-XII) та
п'яти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян (пункт 7 частини 1
статті 23 Закону №1023-XII).

Пунктом 5 Підрозділу 1 Прикінцевих
положень Податкового Кодексу України
встановлено, що у разі посилання норм
інших законів на неоподаткований дохід
мінімумів громадян, то для цілей їх
застосування використовується сума в
розмірі 17 гривень, а тому сума штрафу
повинна була складати 255 гривень
(10+5)*17=255)).

Однак, відповідачем приписи пунктів 3,7
частини 1 статті 23 Закону №1023-XII було
проігноровано, в результаті чого
невірно застосовано норму
матеріального права, що регулює спірні
правовідносини та винесено
оскаржувану постанову, якою до ФОП
ОСОБА_2 за порушення законодавства про
захист прав споживачів застосовано
штраф у розмірі 1755 грн.

Як передбачає частина 2 статті 8 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд застосовує принцип верховенства
права з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини.

Обов'язковою для застосування в
Україні є практика Європейського суду
з прав людини, яка статтею 17 Закону
України «Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини» визнана джерелом
права.

Згідно пункту 1 статті 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997
року, набула чинності для України 11.09.1997
року) «Кожен має право на ... розгляд
його справи упродовж розумного строку
... судом, який вирішить спір щодо його
прав та обов'язків цивільного
характеру...».

Вирішуючи питання стосовно
застосування частини 1 статті 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, суд бере до
уваги, що в рішенні Європейського суду
з прав людини по справі «Бендерський
проти України» (Заява № 22750/02§42) суд
нагадує, що відповідно до практики, яка
відображає принцип належного
здійснення правосуддя, судові рішення
мають в достатній мірі висвітлювати
мотиви, на яких вони базуються. Межі
такого обов'язку можуть різнитися
залежно від природи рішення та мають
оцінюватись в світлі обставин кожної
справи. Право може вважатися
ефективним, тільки якщо зауваження
сторін насправді «заслухані», тобто
належним чином вивчені судом.

За змістом частин 4, 5 статті 11 КАС
України суд повинен визначити характер
спірних правовідносин та зміст
правової вимоги, матеріальний закон,
який їх регулює, а також факти, що
підлягають встановленню і лежать в
основі вимог та заперечень, з'ясувати,
які є докази на підтвердження
зазначених фактів.

Відповідно до статті 86 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

При вирішенні даної справи судом були
враховані положення частини 3 статті 2,
частини 1 статті 11 та частини 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, не довів правомірність
оскаржуваної постанови.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних
вимог, системного аналізу положень
чинного законодавства України та
матеріалів справи, суд дійшов висновку,
що адміністративний позов фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 до Інспекції з
питань захисту прав споживачів у
Чернігівській області про визнання
протиправною та скасування постанови,
підлягає задоволенню повністю за
обґрунтованістю.

Відповідно до частини 1 статті 87
Кодексу адміністративного судочинства
України судові витрати складаються із
судового збору та витрат, пов'язаних з
розглядом справи.

Відповідно до частини першої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

За таких обставин, судові витрати у
розмірі 182,70 грн. підлягають стягненню з
Державного бюджету України на користь
позивача.

Керуючись статтями 94, 122, 158 - 163, 167,
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 задовольнити
повністю.

Визнати протиправною та скасувати
постанову Інспекції з питань захисту
прав споживачів у Чернігівській
області про накладення стягнень,
передбачених статтею 23 Закону України
«Про захист прав споживачів» від 19
березня 2014 року №0092.

Стягнути з Державного бюджету (р/р
4002 в ГУДКС України у
Чернігівській області, МФО 853592, код
38054398, отримувач платежу УК у м.
Чернігові /м. Чернігів/ 22030001) на
користь фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер
НОМЕР_1) судові витрати в сумі 182,70 грн.,
згідно квитанції №29 від 02.04.2014.

Постанова суду набирає законної сили в
порядку статей 167, 186 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до Київського
апеляційного адміністративного суду
протягом десяти днів з дня отримання її
копії.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення.

Суддя
В.І. Д'яков

З оригіналом згідно.

Суддя
В.І. Д'яков