Справа № 2а/0270/3571/11
Суддя: Малинін В.В.
Дата ухвалення: 2014-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/90310/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Весельської Т.Ф., Малиніна В.В.
(доповідач), Ситникова О.Ф.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на
постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 30 серпня 2011
року та ухвалу Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 03 листопада 2011 року по справі за
позовом ОСОБА_4 до Управління
Пенсійного фонду України в
Гайсинському районі Вінницької
області про стягнення заборгованості,
-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2011 року фізична
особа-підприємець ОСОБА_4 (далі -
позивач) звернулась до Вінницького
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України у
Гайсинському районі про визнання
протиправним і скасування рішення № 350
від 07.07.2011 року про застосування
фінансових санкцій за неподання
розрахунку сум страхових внесків на
обов'язкове державне, пенсійне
страхування.

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 30.08.2011 року,
залишеною без змін ухвалою
Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 03.11.2011 року,
у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі заявник,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального і процесуального права,
просить рішення апеляційного суду
змінити, при цьому скасувати постанову
Вінницького окружного
адміністративного суду від 30.08.2011 року.

У свою чергу, відповідач надіслав
письмові заперечення на касаційну
скаргу, просить її вимоги залишити без
задоволення.

Розгляд справи здійснюється в
порядку письмового провадження
відповідно до статті 222 КАС України.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги, правильність
правової оцінки обставин справи та
застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає,
виходячи з наступного.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.223 КАС
України, суд касаційної інстанції за
наслідками розгляду касаційної скарги
має право залишити касаційну скаргу
без задоволення, а судові рішення - без
змін.

Як вбачається з матеріалів справи
та встановлено судами ФОП ОСОБА_4
зареєстрована як суб'єкт
підприємницької діяльності, свідоцтво
про державну реєстрацію фізичної
особи-підприємця НОМЕР_1 від 23.11.2003 року
та перебуває на обліку в УПФУ у
Гайсинському районі. Позивач перебуває
на спрощеній системі оподаткування та
є платником фіксованого податку.

Рішенням №350 про застосування
фінансових санкцій від 07.07.2011 року на
суму 170,00 грн. (а.с.7) за неподання
розрахунку сум страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, визначені законодавством.

Відмовляючи у задоволені позову,
суд першої інстанції виходив з того, що
в даному випадку рішення відповідача
відповідає вимогам законодавства.

Із зазначеним висновком суду
колегія суддів погоджується і вважає
необхідним зауважити на наступне.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.11 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" від
09.07.2003 року №1058-IV (далі Закон),
загальнообов'язковому державному
пенсійному страхуванню підлягають
фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності, у тому
числі ті, які обрали особливий спосіб
оподаткування (фіксований податок,
єдиний податок, фіксований
сільськогосподарський податок), та
члени сімей зазначених фізичних осіб,
які беруть участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.17
зазначеного Закону, страхувальник
зобов'язаний, подавати звітність
територіальним органам Пенсійного
фонду у строки, в порядку та за формою,
встановленими Пенсійним фондом.

Частиною 3 ст.18 Закону визначено, що
страхові внески є цільовим
загальнообов'язковим платежем, який
справляється на всій території України
в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ст.17 Закону платник
страхових внесків зобов'язаний
нараховувати, обчислювати і сплачувати
в установлені строки та в повному
обсязі страхові внески. Відповідно до
п.6 ст.20 даного Закону страхувальники
зобов'язані сплачувати страхові
внески, нараховані за відповідний
базовий звітний період, не пізніше ніж
через 20 календарних днів із дня
закінчення цього періоду. Базовим
звітним періодом для даної категорії
страхувальників є квартал.

Як вірно встановлено судом І
інстанції, позивач не подавав
звітність, а саме розрахунок сум
страхових внесків на обов'язкове
державне пенсійне страхування у
строки, визначені законодавством, що
підтверджується актом відповідача від
07.07.2011 року.

Відповідальність за вказане
порушення передбачена п.5 ч.9 ст.106
вищевказаного Закону, який передбачає,
що виконавчі органи Пенсійного фонду
застосовують до страхувальників такі
фінансові санкції за неподання,
несвоєчасне подання, подання не за
встановленою формою або подання
недостовірних відомостей, що
використовуються в системі
персоніфікованого обліку та іншої
звітності, передбаченої
законодавством, до територіальних
органів Пенсійного фонду накладається
штраф у розмірі 10 відсотків суми
страхових внесків, які були сплачені
або підлягали сплаті за відповідний
звітний період, за кожний повний або
неповний місяць затримки подання
відомостей, звітності, але не менше
десяти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян, а в разі повторного
протягом року такого порушення - у
розмірі 20 відсотків зазначених сум та
не менше 20 неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян.

Щодо застосування відповідачем при
прийнятті оскаржуваного рішення норми,
яка вже втратила чинність, колегія
суддів звертає увагу на наступне.

Пунктом 5 частини дев'ятої статті 106
Закону N 1058-IV в редакції, яка діяла до 1
січня 2011 року, було передбачено
застосування виконавчими органами ПФУ
до страховиків за неподання,
несвоєчасне подання, подання не за
встановленою формою або подання
недостовірних відомостей, що
використовуються в системі
персоніфікованого обліку та іншої
звітності, передбаченої
законодавством, до територіальних
органів ПФУ фінансових санкцій, а саме
накладення штрафу у встановленому
розмірі.

Із набранням чинності з 1 січня 2011
року Законом N 2464-VI наведена вище норма
матеріального права із Закону N 1058-IV
була виключена.

У той же час, згідно з абзацом п'ятим
пункту 7 Прикінцевих та перехідних
положень Закону N 2464-VI стягнення
заборгованості зі сплати страхових
внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі страхових внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
здійснюється фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно до
законодавства, що діяло на момент
виникнення такої заборгованості або
застосування штрафних санкцій.
Погашення заборгованості з
використанням коштів, що надходять у
рахунок сплати єдиного внеску,
забороняється.

Абзацом шостим цього ж пункту
встановлено, що на період до повного
стягнення заборгованості зі сплати
страхових внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі нарахованих внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
та відповідних штрафних санкцій за
фондами загальнообов'язкового
державного соціального страхування
зберігаються повноваження щодо
контролю за правильністю нарахування,
своєчасністю сплати страхових внесків,
застосування фінансових санкцій, якими
вони були наділені до набрання
чинності цим Законом.

Наведене правило щодо збереження
порядку стягнення та контрольних
функцій фондів загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
передбачених законодавством, чинним до
1 січня 2011 року, поширюється лише на
заборгованість зі сплати страхових
внесків та сум штрафних санкцій, які
були нараховані та/або не сплачені до
зазначеної дати. Питання ж
відповідальності страховиків, не
пов'язані із такою заборгованістю,
знаходяться поза межами регулювання,
зокрема, Закону N 1058-IV та абзаців
п'ятого, шостого пункту 7 Прикінцевих та
перехідних положень Закону N 2464-VI.

Враховуючи наведене, колегія
суддів вважає, що Вінницький окружний
адміністративний суд, правильно
застосувавши норми матеріального
права, аргументовано відхилив позовні
вимоги ФОП ОСОБА_4 та відмовив у
задоволенні її позову.

Вінницький апеляційний
адміністративний суд, який переглянув
постанову суду першої інстанції,
прийшов до аналогічних висновків і
обґрунтовано залишив її без змін.

З огляду на викладене, висновки
судів попередніх інстанцій є
правильними, обґрунтованими,
відповідають нормам матеріального та
процесуального права, підстави для
скасування чи зміни оскаржуваних
судових рішень відсутні.

Доводи, які містяться в касаційній
скарзі, висновків судів та обставин
справи не спростовують.

Відповідно до частини першої
статті 224 КАС України суд касаційної
інстанції залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231
КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, - залишити
без задоволення.

Постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 30 серпня 2011
року та ухвалу Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 03 листопада 2011 року по справі за
позовом ОСОБА_4 до Управління
Пенсійного фонду України в
Гайсинському районі Вінницької
області про стягнення заборгованості,
- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі і
оскарженню не підлягає.

Судді:

В.В.Малинін

Т.Ф.Весельська

О.Ф.Ситников