Справа № 826/19566/13-а
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2014-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
1-й інстанції: Келеберда В.І.
Суддя-доповідач: Саприкіна І.В.
У Х В А Л А

Іменем України

23 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді:
Саприкіної І.В.,

суддів:
Кучми А.Ю., Федотова І.В.,

при секретарі:
Погорілій К.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві, без фіксації
судового процесу, в порядку ч. 1 ст. 41 КАС
України, апеляційну скаргу приватного
акціонерного товариства «Міжнародна
інвестиційна компанія
«Інтерінвестсервіс» на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 13.01.2014 року по справі за їх
позовом до Державної податкової
інспекції у Печерському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві про визнання протиправним та
скасування податкових повідомлень -
рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

ПрАТ «Міжнародна інвестиційна
компанія «Інтерінвестсервіс»
звернулися до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
адміністративним позовом до ДПІ у
Печерському районі ГУ Міндоходів у м.
Києві про визнання протиправними та
скасування податкових повідомлень -
рішень від 31 липня 2013 року № 2 та №
2.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
13.01.2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим
рішенням, ПрАТ «Міжнародна
інвестиційна компанія
«Інтерінвестсервіс» подали апеляційну
скаргу, в якій просять скасувати
незаконну, на їх думку, постанову суду
першої інстанції та постановити нову
про задоволення позову. При цьому
апелянт посилається на незаконність,
необґрунтованість та необ'єктивність
оскаржуваного рішення, неповне
з'ясування всіх обставин, що мають
значення для вирішення справи,
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
що є підставою для скасування
оскаржуваної постанови.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши доводи апеляційної скарги
та перевіривши матеріали справи,
колегія суддів знаходить, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції прийшов до
висновку про відсутність правових
підстав для задоволення позову.
Апеляційна інстанція повністю
підтримує таку правову позицію з
огляду на слідуюче.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідачем було проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку фінансово-господарської
діяльності Договору про спільну
діяльність від 30 січня 2004 року,
укладеному між ПрАТ «Міжнародна
інвестиційна компанія
«Інтерінвестсервіс» та Українською
Студією Телевізійних Фільмів з питань
правильності обчислення податкових
зобов'язань та податкового кредиту по
взаємовідносинам з ТОВ «КПД
Будтехніка» за квітень 2012 року та ТОВ
«Голден Україна» за грудень 2012 року, за
результатом якої складено акт від 15
липня 2013 року № 86/26-55-22-02.

Проведеною перевіркою встановлено
порушення позивачем п. 198.6 ст. 198, п. 201.10.
ст. 201 ПК України в результаті чого:

- завищено залишок від'ємного значення,
який після бюджетного відшкодування
включається до складу податкового
кредиту наступного податкового
періоду в сумі 852500грн., в тому числі за
квітень 2012 року в сумі 852 500 грн.;

- завищено від'ємне значення різниці
між сумою податкового зобов'язання та
сумою податкового кредиту поточного
звітного періоду в сумі 42 094 грн., у тому
числі грудень 2012 року в сумі 42094 грн.;

- занижено податок на додану вартість в
сумі 44 317 грн., в тому числі за грудень 2012
року в 44317 грн.

Зазначені вище обставини слугували
підставою для прийняття спірних
податкових повідомлень-рішень від
31.07.2013 року:

- № 2, яким позивачу зменшено
розмір від'ємного значення суми
податку на додану вартість у розмірі 852
500 грн.;

- № 2, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на суму 66 477,00 грн., в
тому числі: за основним платежем - 44 317,00
грн., за штрафними санкціями - 22 159,00 грн.

Підставою для збільшення позивачу
зобов'язань з податку на додану
вартість та зменшення розміру
від'ємного значення суми податку на
додану вартість у перевіряємий період
слугували висновки відповідача, що на
момент перевірки платника податку,
суми податку, попередньо включені до
складу податкового кредиту, є
непідтвердженими. При цьому,
відповідно до актів перевірок
контрагентів ТОВ «КПД Будтехніка» та
ТОВ «Голден Україна», податковим
органом встановлено, що вони відсутні
за місцезнаходженням та відсутня
будь-яка інформація про наявність
виробничих потужностей, складських
приміщень, автомобільного чи іншого
транспорту, а також устаткування, що
необхідне для здійснення
фінансово-господарської діяльності
підприємства, об'єктів оподаткування
при придбанні та продажу товарів.
Вказана інформація, на думку
відповідача, свідчить, що операції між
позивачем та контрагентами ТОВ «КПД
Будтехніка» і ТОВ «Голден Україна»
здійснювались з метою штучного
формування податкового кредиту та не
мають товарного характеру.

Так, між позивачем (замовник) та ТОВ
«Голден Україна» (підрядник) було
укладено договір підряду № 07/11-1 від
07.11.2012 року, згідно якого підрядник
зобов'язується на свій ризик власними
та залученими силами і засобами у
відповідності до проектної
документації, умов договору, завдання
замовника і діючих будівельних норм і
правил та в обумовлений договором
строк виконати будівельно - монтажні
роботи, визначені у додатку № 1 до цього
договору.

Також між позивачем (замовник) та ТОВ
«КПД - Будтехніка» (підрядник) було
укладено договір підряду № 09/02-1 від
09.02.2012 року, згідно якого підрядник
зобов'язується на свій ризик власними
або залученими силами і засобами
відповідно до проектної документації,
вимог ДБН, СНіП, державних стандартів
та інших діючих нормативних актів
України у визначений договором строк
виконати комплекс будівельно -
монтажних робіт житлово - офісного
комплексу по вул. О. Туманяна, 15-А у м.
Києві, а замовник зобов'язується надати
усю необхідну інформацію та
документацію, забезпечити своєчасне
фінансування виконаних робіт, прийняти
закінчені роботи і оплатити їх
вартість у відповідності з умовами
Договору.

Об'єктом будівництва є
«Адміністративно - житловий комплекс з
підземним паркінгом по вул. Ованеса
Туманяна, 15а (розділ 1 «Визначення
термінів»).

На підтвердження виконання
вищевказаного договору, позивачем
надано до матеріалів справи: договір,
додатки до договору, додаткові угоди,
акти приймання виконаних будівельних
робіт, податкові накладні.

Проте, позивачем не було надано:
проектно - кошторисну документацію,
завдання замовника, довідки про
вартість робіт, документи, що
підтверджують оплату за надані
підрядні послуги, акти прихованих
робіт, акти випробування матеріалів,
сертифікати на матеріали, журнал
авторського нагляду, що в сукупності з
наданими позивачем документами
підтвердили б реальність здійснення
безпосередньо господарських операцій,
вказаних в договорах.

Крім того, матеріали справи не містять
також доказів на підтвердження мети
придбання позивачем зазначених послуг
та яким чином вказані послуги
використано в межах господарської
діяльності позивача.

Також в податкових накладних відсутній
опис послуг, які надані контрагентами,
їх кількість та обсяг.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України
податковий кредит - це сума, на яку
платник. податку на додану вартість має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу
України встановлює, що податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201
Податкового кодексу України податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198
Податкового кодексу України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається: дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів (послуг),
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу).

Згідно з пунктом 201.1 статті 201
Податкового кодексу України платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну,
у якій зазначаються в окремих рядках: а)
порядковий номер податкової накладної;
б) дата виписування податкової
накладної; в) повна або скорочена назва,
зазначена у статутних документах
юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість, - продавця
товарів/послуг; г) податковий номер
платника податку (продавця та покупця);
ґ) місцезнаходження юридичної особи -
продавця або податкова адреса фізичної
особи - продавця, зареєстрованої як
платник податку; д) повна або скорочена
назва, зазначена у статутних
документах юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість, - покупця
(отримувача) товарів/послуг; е) опис
(номенклатура) товарів/послуг та їх
кількість, обсяг; є) ціна постачання без
урахування податку; ж) ставка податку
та відповідна сума податку в цифровому
значенні; з) загальна сума коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку.

Як зазначено Вищим адміністративним
судом України в інформаційному листі
від 20 липня 2010 року №1112/11/13-10 «Проблемні
питання застосування законодавства у
справах за участю органів державної
податкової служби», процесуальна
діяльність суду із встановлення
обґрунтованості права платника
податку на податковий кредит та/або
бюджетне відшкодування з податку на
додану вартість повинна включати такі
етапи: 1. Встановлення факту
здійснення господарської операції. 2.
Встановлення спеціальної податкової
правосуб'єктності учасників
господарської операції. 3. Встановлення
зв'язку між фактом придбання товарів
(послуг) спорудженням основних фондів,
імпортом товарів (послуг) і
господарською діяльністю платника
податку. 4. Встановлення дотримання
платником податку спеціальних вимог
щодо документального підтвердження
сум податкового кредиту та/або
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість.

Крім того Вищим адміністративним судом
України в листі від 02 червня 2011 року
№742/11/13-11 визначено, що з метою
встановлення факту здійснення
господарської операції, формування
витрат для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість судам належить
з'ясовувати, зокрема, такі обставини:
рух активів у процесі здійснення
господарської операції; установлення
спеціальної податкової
правосуб'єктності учасників
господарської операції та
установлення зв'язку між фактом
придбання товарів (послуг),
спорудженням основних фондів, імпортом
товарів (послуг), понесенням інших
витрат із господарською діяльністю
платника податку.

Господарські операції - це факти
підприємницької та іншої діяльності,
що впливають на стан майна, капіталу,
зобов'язань і фінансових результатів.
Первинні документи (на паперових і
машинозчитуваних носіях інформації)
для надання їм юридичної сили і
доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити; назва
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), код форми, дата і місце
складання, зміст господарської
операції та її вимірники (у
натуральному і вартісному виразі),
посади, прізвища і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійснення
господарської операції і складання
первинного документа (абзацу 2 п.2.1
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.95 року № 88 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995
року за № 168/704).

Статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» первинний
документ - документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Згідно ч. 1 підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

Витратами відповідно до пп.14.1.27. п. 14.1
ст. 14 Податкового кодексу України
визнається сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигоду вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Пунктом 138.1 статті 138 Податкового
кодексу України встановлено, витрати,
що враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат,
визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Згідно з підпунктом 138.1.1 пункту 138.1
статті 138 Податкового кодексу України
витрати операційної діяльності
включають: собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг та інші витрати беруться для
визначення об'єкта оподаткування з
урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї
статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140,
статей 142 і 143 та інших статей цього
Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138
Податкового кодексу України визначено,
що витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

За пп. 139.1.9 пункту 139.1 статті 139
Податкового кодексу України
встановлено, що не включаються до
складу витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Враховуючи вищевикладене колегія
суддів приходить до висновку, що для
формування податкового кредиту та
витрат, необхідно мати первинні
документи, які можуть довести
реальність здійснення господарської
операції, підтвердити факт
використання придбаних товарів/послуг
в оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Перевіривши дійсність господарських
взаємовідносин позивача з
контрагентами, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції про відсутність правових
підстав для формування податкового
кредиту та витрат, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування, з
огляду на те, що надана позивачем
документація не відображає реальні
наслідки, що наступили після укладення
договорів.

Доводи апелянта, що судом першої
інстанції не витребувано додаткових
доказів на підтвердження реальності
господарських операцій, апеляційним
судом не приймається до уваги, оскільки
до матеріалів апеляційної скарги також
не було надано жодних документів, які б
підтверджували реальність поетапного
здійснення господарських операцій за
вищевказаними договорами.

Наданий апелянтом сертифікат серії КВ
№ 0, доводить ту обставину, що
закінчений об'єкт будівництва
відповідає проектній документації та
підтверджує його готовність до
експлуатації, проте даний документ, сам
по собі, не може бути доказом належного
виконання контрагентами договорів
підряду та того факту, що саме завдяки
виконанню робіт по зазначених
договорах вдалося досягти кінцевого
результату - готовність об'єкту
будівництва до експлуатації.

Таким чином, суд першої інстанції вірно
встановив фактичні обставини справи,
дослідив наявні докази, надав їм
належну оцінку та прийняв законне і
обґрунтоване рішення, з дотриманням
норм матеріального і процесуального
права.

За ст. 71 КАС України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу.

Ч. 2 ст. 71 КАСУ в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладає на відповідача,
якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

У відповідності до наведених вимог
відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, надав суду апеляційної
інстанції достатньо беззаперечних
доказів в обґрунтування обставин, на
яких ґрунтуються його заперечення, і
довів правомірності винесення ним
спірних податкових повідомлень-рішень.

Згідно зі ст.ст. 198, 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів дійшла висновку про
необхідність залишення постанови суду
першої інстанції без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 196, 198, 200, 205 та 206 КАС України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу приватного
акціонерного товариства «Міжнародна
інвестиційна компанія
«Інтерінвестсервіс» - залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 13.01.2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя
Саприкіна І.В.

Судді:
Кучма А.Ю.

Федотов І.В.