Справа № 603/195/14-а
Суддя: Галіян І. М.
Дата ухвалення: 2014-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 603/195/14-а
Провадження № 2-а/603/17/2014
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" березня 2014 р.
м.Монастириська

Монастириський районний суд
Тернопільської області в складі:

головуючого судді Галіяна І. М.

при секретарі Пшеничняк В.Й.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду міста
Монастириська адміністративну справу

за адміністративним позовом ОСОБА_1

до ВДАІ Тлумацького РВ УМВС України в
Івано-Франківській області

про скасування постанови в справі про
адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до
Монастириського районного суду
Тернопільської області з
адміністративним позовом до ВДАІ
Тлумацького РВ УМВС України в
Івано-Франківській області про
поновлення строку оскарження
постанови в справі про адміністративне
правопорушення серії АБ2 №035600 від 18
лютого 2014 року та скасування даної
постанови.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що
правил дорожнього руху не порушував,
оскільки рухався з дотриманням ПДР
України.

З цих підстав ОСОБА_1 зазначає, що
вищевказана постанова працівником ДАІ
винесена незаконно, упереджено, з
грубим порушенням порядку розгляду
справи про адміністративне
правопорушення та норм КУпАП, що
призвело до незаконного притягнення
його до адміністративної
відповідальності та накладення
адміністративного стягнення, яке
виразилось у наступному:

18 лютого 2014 року о 14 год. 51 хв. позивач
керував автомобілем PEUGEOT Expert державний
номерний знак НОМЕР_2 в с.Антонівка
Тлумацького району коли його зупинив
працівник ВДАІ та склав протокол і
постанову за перевищення швидкості
руху більш як на 20 км/год, а саме, що він
рухався зі швидкістю 87 км/год.
Показники швидкості вимірювались
приладом «Радіс», які вважає
незаконними, оскільки не можуть
встановити автентичність та
належність зафіксованої швидкості до
його автомобіля, а тому вважає, що
оспорювана постанова не містить
доказів перевищення ним швидкості руху
та підлягає скасуванню.

Також в позові зазначає, що
десятиденний строк на оскарження
постанови пропустив з поважної
причини, оскільки тривалий час
перебував за межами області й немав
можливості звернутися до суду

ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився,
суду подав заяву про розгляд справи у
його відсутності, позовні вимоги
підтримує повністю, просить їх
задовольнити.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, та не повідомив
суду про причини своєї неявки, хоча про
день, час та місце розгляду справи був
повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 128 КАС України, у
разі неприбуття відповідача, належним
чином повідомленого про дату, час і
місце судового розгляду, без поважних
причин розгляд справи може не
відкладатися і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів.

Суд, розглянувши матеріали справи,
проаналізувавши зібрані по справі
докази та враховуючи норми чинного
законодавства, прийшов до висновку, що
пропущений позивачем строк на
оскарження підлягає поновленню, а
позовні вимоги - задоволенню, виходячи
з наступних підстав.

Положеннями ч. 1 ст. 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що адміністративний позов
може бути подано в межах строку
звернення до адміністративного суду,
встановленого цим Кодексом або іншими
законами. Таким чином, правовий припис
"в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
законом" означає, що позов має
подаватися лише в тих межах часу, які
встановлені законом. Крім того,
можливість захисту прав та інтересів
залежить від дотримання строків,
встановлених на цей випадок законом.

Норма ч 1 ст. 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
є бланкетною, її зміст говорить про те,
що строк звернення до суду може бути
встановлений іншим законом. Зі змісту
частини другої цієї статті випливає, що
цей строк для звернення до суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи є шестимісячний, якщо не
встановлено інше. Тобто в цьому випадку
законодавець надав перевагу строку
звернення до суду, встановленому іншим
законом, а не КАСУ.

За положеннями статті 289 Кодексу
України про адміністративне
правопорушення скаргу на постанову у
справі про адміністративне
правопорушення може бути подано
протягом десяти днів з дня прийняття
постанови. Тобто цією нормою
встановлено саме такий строк звернення
до адміністративного суду в цій
категорії справ, і застосування цього
строку дозволяється за приписами
статті 99 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Як встановлено судом та вбачається з
матеріалів справи, предметом позову є
скасування постанови серії АБ2 № 035600
від 18 лютого 2014 про накладення
адміністративного стягнення.

Оскаржувана постанова винесена
відповідачем 18 лютого 2014 року, про що
позивачу було повідомлено у цей же
день, про що свідчить підпис позивача в
даній постанові.

Тобто строк, оскарження постанови, як
акта індивідуальної дії, починається з
дня її прийняття.

Разом з тим, позовна заява позивача
подана до Монастириського районного
суду Тернопільської області 06 березня
2014 року, про що свідчить штамп вхідної
кореспонденції, тобто за межами
строків, встановлених статтею 289
Кодексу України про адміністративне
правопорушення.

Приписами ст. 102 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що пропущений з поважних
причин процесуальний строк,
встановлений законом, може бути
поновлений, за клопотанням особи, яка
бере участь у справі.

Тобто, зазначена правова норма надає
суду процесуальну можливість на
поновлення пропущеного процесуального
строку встановленого законом лише за
клопотанням позивача, та при умові коли
такий строк пропущено з поважних
причин, тобто з причин, що об'єктивно не
залежали від волі позивача.

Пропущений позивачем процесуальний
строк на оскарження постанови, а саме,
перебування ОСОБА_1 за межами області з
не залежних від нього причин,
підтверджується матеріалами справи, а
тому суд вважає, що строк на оскарження
постанови пропущений з поважних причин
і підлягає поновленню.

В зв'язку з вищевказаним суд в судовому
засіданні ухвалив продовжити ОСОБА_1
процесуальний строк на оскарження
постанови.

Згідно ст.71 КАС України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
позову. Якщо особа, яка бере участь у
справі, без поважних причин не надасть
докази на пропозицію суду для
підтвердження обставин, на які вона
посилається, суд вирішує справу на
основі наявних доказів.

Як вбачається із постанови в справі про
адміністративне правопорушення серії
АБ 2 № 035600 від 18 лютого 2014 року, ОСОБА_1
притягнуто до адміністративної
відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та
накладено адміністративне стягнення у
вигляді штрафу в розмірі 255 грн. за те,
що останній 18 лютого 2014 року близько 14
год. 51 хв. в с.Антонівка Тлумацького
району Івано-Франківської області
керуючи транспортним засобом марки
PEUGEOT Expert державний номерний знак НОМЕР_2
перевищив встановлену швидкість руху
більш як на 20 км/год . Рухався зі
швидкістю 85 км/год. Швидкість
вимірювалась приладом «Радіс» №4889.

Нормативно-правовим актом, що регулює
дані правовідносини в справі є Наказ
№33 «Про затвердження Переліку
технічних засобів, що використовуються
в підрозділах Державтоінспекції МВС
для виявлення та фіксування порушень
правил дорожнього руху». Згідно даного
документу технічним засобом для
визначення швидкості руху є: вимірювач
швидкості руху транспортних засобів
радіолокаційний "Радис".

Відповідно до вимог процесуального
закону докази мають бути належними та
допустимими. Допустимими є ті докази,
які зібрані у відповідності до закону,
а належними - якщо вони містять
інформацію щодо предмету доказування .

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі
про адміністративне правопорушення,
також є показання технічних приладів
та технічних засобів, що мають функції
фото - і кінозйомки, відеозапису чи
засобів фото - і кінозйомки,
відеозапису, які використовуються при
нагляді за виконанням правил, норм і
стандартів, що стосуються забезпечення
безпеки дорожнього руху .

Прилад «Радіс», яким було зафіксовано
перевищення швидкості позивачем не
відноситься до технічних приладів та
технічних засобів, що мають функції
фото - і кінозйомки, відеозапису чи
засобів фото - і кінозйомки,
відеозапису, а тому немає підстав
вважати, що даним приладом була
зафіксована швидкість саме автомобіля
позивача, а не іншого більш масивного
автомобіля, або того який рухався з
більшою швидкістю .

Як слідує із змісту постанови в справі
про адміністративне правопорушення, до
неї не долучено жодних доказів того, що
позивачем було вчинене
адміністративне правопорушення.
Зокрема, суду не було представлено
пояснень свідків, показань технічних
засобів фото чи кінозйомки, які
використовуються при нагляді за
додержанням правил дорожнього руху,
які б свідчили про порушення позивачем
вимог « Правил дорожнього руху України
» .

Згідно ст. 62 Конституції України вина
особи, яка притягується до
відповідальності, має бути доведена
належними доказами, а не ґрунтуватись
на припущеннях, усі сумніви щодо
доведеності вини особи тлумачаться на
її користь .

На підставі наданих доказів та вимог
чинного законодавства, суд приходить
до висновку, що при винесенні
оскаржуваної постанови в справі про
адміністративне правопорушення,
відповідачем порушено норми чинних
нормативно-правових актів, вина особи у
вчиненні правопорушення належним
чином не доведена, твердження позивача
не спростовані, а тому постанову в
справі про адміністративне
правопорушення серії АБ2 № 035600 від 18
лютого 2014 року слід вважати незаконною.

Керуючись ст. ст. 55, 62, 124 Конституції
України , ст.ст. 122, 247, 251, 252, 280, 283, 284
КУпАП, ст.ст. 1, 10, 11, 18, 71, 158-163, 171-2 КАС
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ВДАІ
Тлумацького РВ УМВС України в
Івано-Франківській області про
скасування постанови по справі про
адміністративне правопорушення -
задовольнити.

Визнати постанову серії АБ 2 № 035600 від 18
лютого 2014 року про притягнення ОСОБА_1
до адміністративної відповідальності
за ч. 1 ст. 122 КУпАП у вигляді накладення
на нього адміністративного стягнення в
розмірі 255 грн. штрафу незаконною і
скасувати.

Постанова остаточна і оскарженню не
підлягає.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення.

Суддя І. М. Галіян