Справа № 2а-3481/11/0311
Суддя: Сапіга В.П.
Дата ухвалення: 2014-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2014 року № 9104/142767/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді:
Сапіги В.П.

суддів:
Левицької Н.Г., Обрізка І.М.

розглянувши в порядку письмового
провадження у місті Львові апеляційну
скаргу Управління Пенсійного Фонду
України в Маневицькому районі
Волинської області на постанову
Маневицького районного суду
Волинської області від 12 жовтня 2011 року
у справі за адміністративним позовом
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду
України в Маневицькому районі
Волинської області про зобов'язання
здійснити нарахування та виплату
підвищення до пенсії, -

В С Т А Н О В И В :

23.09.2011 року позивач звернувся в суд із
адміністративним позовом до
відповідача в якому просив зобов'язати
його провести нарахування та виплату
доплати до пенсії відповідно до вимог
ч.2 ст.56 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» із врахуванням набутого
понаднормового стажу роботи до пенсії,
що підлягає збільшенню на 1% заробітку
за кожний рік роботи понад
встановлений законом стаж для жінок - 15
років та здійснити перерахунок і
виплату додаткової пенсії за шкоду
заподіяну здоров'ю в розмірі 25 %
мінімальної пенсії за віком з серпня 2010
року.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги
позивач посилався на те, що йому як
особі, яка віднесена до 3-ої категорії
осіб, постраждалих внаслідок аварії на
ЧАЕС у відповідності до ст.ст. 51, 56
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» повинна проводитись
виплата додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, у розмірі 25
процентів мінімальної пенсії за віком,
а також збільшуватись пенсія на 1%
заробітку за кожний рік роботи понад
встановлений законом стаж. Однак, як
вказує позивач, відповідач виплату
додаткової пенсії проводив у значно
меншому розмірі, а збільшення пенсії на
1% взагалі не проводив.

Ухвалою судді першої інстанції
адміністративний позов в частині
позовних вимог за період з 01.08.2010 року
до 22.03.2011 року залишено без розгляду у
зв'язку із пропуском позивачем строку
звернення до адміністративного суду.

Оскарженою постановою прийнятою в
порядку скороченого провадження,
адміністративний позов задоволено
частково. Суд зобов'язав управління
Пенсійного фонду України в
Маневицькому районі Волинської
області провести нарахування та
виплату на користь позивача додаткової
пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю у
розмірі 25 процентів мінімальної пенсії
за віком за період з 23.03.2011р. по 22.07.2011р.
включно на підставі положень ст.ст.51,67
Закону України "Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком у
відповідності до ч.1 ст.28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", ч.3 ст. 4 Закону
України "Про прожитковий мінімум", з
урахуванням виплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з даною постановою
суду, відповідач оскаржив її в
апеляційному порядку. Вважає, що
постанова прийнята з неповним
з'ясуванням обставин справи та з
порушенням норм матеріального і
процесуального права, а тому підлягає
скасуванню з підстав викладених в
апеляційній скарзі.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги,
апелянт посилається на те, що оскільки
відповідач не є розпорядником
бюджетних коштів, то відповідно
нарахування та виплата позивачу
додаткової пенсії за шкоду заподіяну
здоров'ю, здійснювались в межах
виділених на це коштів та згідно
чинного на момент проведення виплати
бюджетного законодавства.

За результатами апеляційного розгляду
апелянт просить скасувати постанову
суду першої інстанції та прийняти нову
постанову, якою в задоволенні
адміністративного позову відмовити.

Враховуючи те, що постанова суду першої
інстанції прийнята в порядку
скороченого провадження, відповідно до
п. 3 ч. 1 ст.197 КАС України розгляд даної
справи судом апеляційної інстанції
здійснюється в порядку письмового
провадження, за наявними у справі
матеріалами.

Дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи скарги, законність
і обґрунтованість рішення суду,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає до
задоволення виходячи з наступного.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що позивач по справі є
потерпілим від Чорнобильської
катастрофи та віднесений до 3-ї
категорії, що підтверджується
відповідним посвідченням.

Згідно ч. 2 ст. 56 Закону України
„Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" право на
пенсію в повному розмірі мають
громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3,
4, за умови стажу роботи не менш як:
чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із
збільшенням пенсії на один процент
заробітку за кожний рік роботи понад
встановлений цим пунктом стаж, але не
вище 75 процентів заробітку, а
громадянам, які відпрацювали за
списком №1, чоловіки - 10 років і більше,
жінки - 7 років 6 місяців і більше - не
вище 85 процентів заробітку.

Аналізуючи вказану норму Закону
України „Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
випливає, що збільшення пенсії
встановлюється у відсотку до
заробітку. Тому, для застосування цієї
норми Закону істотне значення має та
обставина, який саме заробіток обраний
для нарахування пенсії, так як зокрема
ст. 57 Закону України „Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" визначено, за який час може
бути обрано заробіток для обчислення
пенсії, за бажанням того, хто звернувся
за пенсією. Норма ч. 2 ст. 56 Закону
України „Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
нерозривно пов'язана із обранням
заробітку для нарахування пенсії
відповідно до ст. 57 вказаного Закону,
оскільки є істотним чи було взято для
нарахування пенсії заробіток за
будь-які 12 місяців підряд роботи на
територіях радіоактивного забруднення
(чи ще більш короткі строки, визначені
цією статтею Закону) або ж було взято
заробіток відповідно до ст. 40 Закону
України „Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування". В цій
частині визначення пенсійної виплати
має зберігатися системність підходу:
застосування для нарахування
підвищення пенсії за страховий стаж
норм того Закону, за яким обрано
заробіток для нарахування основної
пенсії, так як підвищення пенсії за
страховий стаж пов'язане із заробітком,
з якого нараховано пенсію.

Згідно п. 13 Прикінцевих положень
Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" встановлено, що у разі,
якщо особа має право на отримання
пенсії відповідно до Закону України
„Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" та цього
Закону, призначається одна пенсія за її
вибором.

Як вбачається із заперечень
відповідача, що позивач отримує пенсію
за віком відповідно до норм Закону
України „Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування",
оскільки взято для розрахунку
заробіток за 115 місяців, а не за періоди,
передбачені ст. 57 Закону України „Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Таким чином суд першої інстанції
прийшов до вірного висновку, що позивач
обрав умови, норми та порядок
пенсійного забезпечення, встановлені
Законом України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", а тому до призначеної
йому основної пенсії не можуть
застосовуватись норми ст. 56 Закону
України „Про статус і соціальний
захист осіб, що постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" в частині
механізму підвищення пенсії, тому в
задоволенні позовних вимог в цій
частині суд правомірно відмовив.

Відповідно до ст. 51 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» додаткова
пенсія за шкоду заподіяну здоров'ю,
особам, віднесеним до категорії 3
призначається у розмірі 25 процентів
мінімальної пенсії за віком.

Частиною третьою ст. 67 цього ж Закону
визначено, що у разі збільшення розміру
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом, підвищується розмір пенсії,
визначений відповідно до ст. 54 цього
Закону, а також розмір додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю,
особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4,
розмір щомісячної компенсації сім'ям
за втрату годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи.
Перерахунок пенсії здійснюється з дня
встановлення нового прожиткового
мінімуму.

Враховуючи викладені положення Закону,
суд апеляційної інстанції
погоджується із висновком суду першої
інстанції про наявність у позивача
права на отримання додаткової пенсії
за шкоду заподіяну здоров'ю, у розмірі 25
процентів мінімальної пенсії за віком.

Однак, із матеріалів справи суд вбачає,
що відповідач дану пенсію позивачу
нараховував та виплачував у значно
меншому розмірі, а тому суд першої
інстанції прийшов до правильного та
обґрунтованого висновку про
протиправність дій відповідача та
зобов'язання його здійснити
нарахування та виплату позивачу
додаткової пенсії за шкоду заподіяну
здоров'ю, у розмірі 25 процентів
мінімальної пенсії за віком.

При цьому колегія суддів зазначає, що
суд першої інстанції вірно задовольнив
позовні вимоги по 22.07.2011 року з
врахуванням того, що на виконання
пункту 7 Закону України «Про внесення
змін до Закону України «Про Державний
бюджет України на 2011 рік» Кабінетом
Міністрів України 06.07.2011р. прийнято
постанову № 745 «Про встановлення
деяких розмірів виплат, що
фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету», постанова набрала
чинності з дня опублікування такої в
Урядовому кур'єрі, 2011, 23.07.2011 № 133 -
23.07.2011р. Отже з 23.07.2011 року положення
ст.ст. 39, 51 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» втратили чинність.

Також суд першої інстанції правильно
вказав, що нарахування та виплату
позивачу додаткової пенсії за шкоду
заподіяну здоров'ю, відповідачу слід
проводи з урахуванням положень ч. 1 ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», оскільки чинним
законодавством України розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими частиною першою статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування». Іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, в системі національного
законодавства немає. Відсутність
іншого мінімального розміру пенсії за
віком не є підставою для відмови в
реалізації позивачем конституційної
гарантії та права на додаткову пенсію
за шкоду заподіяну здоров'ю виходячи з
розміру мінімальної пенсії за віком, як
це встановлено статтею 51 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Суд не може взяти до уваги посилання
апелянта на те, що відповідач не є
розпорядником бюджетних коштів, а
фінансування виплат, пов'язаних із
застосуванням Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
проводиться із державного бюджету,
оскільки відсутність фінансування з
державного бюджету коштів на витрати
пов'язані із виплатою позивачу
передбачених Законом України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» виплат, не
може бути підставою для невиконання
вимог Закону.

Дана правова позиція суду,
узгоджується із практикою
Європейського суду з прав людини, який
у своєму рішенні від 08 листопада 2005
року в справі «Кечко проти України»
зазначив, що держава самостійно
визначає, які надбавки виплачувати
своїм працівникам з бюджету. Держава
може вводити, припиняти або
закінчувати виплату цих надбавок.
Проте, якщо правове положення, що діє,
передбачає виплату певних надбавок, і
дотримані всі вимоги, необхідні для
цього, органи державної влади не можуть
свідомо відмовляти в цих виплатах, поки
відповідне положення є таким, що діє (п.
23). Одночасно Європейський Суд з прав
людини не прийняв аргумент уряду
України щодо бюджетних асигнувань,
оскільки органи державної влади не
можуть посилатися на відсутність
засобів як на причину невиконання
своїх зобов'язань (п. 26).

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про
виконання рішень і застосування
практики Європейського Суду з прав
людини» суди при розгляді справ,
практику Європейського Суду з прав
людини, застосовують як джерело права.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції правильно і повно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків зроблених
судом першої інстанції, а тому відсутні
підстави для скасування чи зміни
рішення суду першої інстанції.

Керуючись п.3 ч.1 ст.155, ст.160, 183-2, ст.ст.195,
197, п.1 ч.1 ст.199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206,
254 КАС України, суд -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного Фонду України в
Маневицькому районі Волинської
області - залишити без задоволення, а
постанову Маневицького районного суду
Волинської області від 12 жовтня 2011 року
у справі № 2а-3481/11/0311 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі , є
остаточною та оскарженню не підлягає. .

Головуючий-суддя : Сапіга В.П.Судді
:Левицька Н.Г. Обрізко І.М.