Справа № 2а-1785/11/1227
Суддя: Старосуд М.І.
Дата ухвалення: 2014-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Смішлива Т.В.
Суддя-доповідач - Старосуд М.І.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2014 року справа №2а-1785/11/1227

приміщення суду за адресою: 83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького
апеляційного адміністративного суду у
складі: головуючого судді Старосуда
М.І., суддів: Гімона М.М., Гайдара А.В.,
розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
м. Сєвєродонецьку Луганської області
на постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 06 березня
2014 р. у справі № 2а-1785/11/1227 за позовом
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до
управління Пенсійного фонду України в
м. Сєвєродонецьку Луганської області
про зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернулася до суду з вказаним
позовом, в якому зазначила, що вона є
фізичною особою-підприємцем та
платником фіксованого податку, а тому
сплачує збір на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування до
Пенсійного фонду України в складі
фіксованого податку згідно зі ст 14
Розділу ІУ Декрету КМУ "Про прибутковий
податок з громадян". Відповідно до
положень Закону України "Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами" платник податків
має право подати податковий звіт за
іншою формою, якщо він вважає, що форма
податкової звітності, визначена
центральним (керівним) органом
контролюючого органу, збільшує або
зменшує його податкові зобов'язання,
всупереч нормам закону з такого
податку, збору (обов'язкового платежу).
Такий звіт за іншою формою подається
разом із поясненнями мотивів його
складення. Пункт 46.4 ст. 46 Податкового
кодексу також визначає: "якщо платник
податків вважає, що форма податкової
декларації, визначена центральним
контролюючим органом, збільшує або
зменшує його податкові зобов'язання,
всупереч нормам цього Кодексу з такого
податку чи збору, він має право
зазначити цей факт у спеціально
відведеному місці в податковій
декларації. У разі необхідності
платник податків може подати разом з
такою податковою декларацією
доповнення до такої декларації, які
складені за довільною формою, що
вважатиметься невід'ємною частиною
податкової декларації. Таке доповнення
подається з поясненнями мотивів його
подання".

У зв'язку з тим, що поданий нею звіт за №
3152 від 14.03.2011 за іншою довільною формою
з поясненнями його подачі відповідач
відмовився прийняти, позивач просила
суд зобов'язати відповідача прийняти
вказану звітність за іншою довільною
формою.

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 06 березня
2014 р. позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено
повністю. Зобов'язано відповідача
прийняти звіт про суми нарахованого
доходу застрахованих осіб та суми
нарахованих внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до органів Пенсійного
фонду України за 2010 рік, поданий ОСОБА_2
14.03.2011.

Не погодившись з таким рішенням суду,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення та прийняти нову
постанову, якою відмовити в
задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши доводи
апеляційної скарги, вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджено матеріалами справи,
ОСОБА_2 зареєстрована як суб'єкт
підприємницької діяльності фізична
особа-підприємець виконавчим
комітетом Сєвєродонецької міської
ради 21.12.1995 та перебуває на обліку в
управлінні Пенсійного фонду України в
м. Сєвєродонецьку Луганської області
як платник збору на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування.

Згідно матеріалів справи, 14.03.2011 року
ОСОБА_2 подала відповідачу звіт,
складений за довільною формою за 2010 рік
та пояснення до вказаного звіту, з яких
слідує, що вона не є платником внесків
відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» № 1058, а тому не
зобов'язана подавати «Звіт про суми
нарахованого доходу застрахованих
осіб та суми нарахованих внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування органам Пенсійного фонду
України» відповідно до додатку 5 з
таблицею 2.

Відповідач листом № 5913/05-14/1 від 16.03.2011
повідомив позивача, що поданий звіт
суперечить вимогам ст. 17 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", п. п. 1.1 та 2. 2.
Порядку формування та подання
страхувальниками звіту щодо сум
нарахованих внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, затвердженого постановою
правління Пенсійного фонду України від
05.11.2009 № 26-1, а тому вважається
неподаним. А також запропоновано
позивачу надати до 01.04.2011 звіт за 2010 рік
за формою з таблицею 2 додатку 5 Порядку.

Колегія суддів зазначає, що п.п. 4,6
частини 2 статті 17 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» №1058 встановлено, що
страхувальник зобов'язаний подавати
звітність територіальним органам
Пенсійного фонду у строки, в порядку та
за формою, встановленою Пенсійним
фондом; нараховувати, обчислювати і
сплачувати в установлені строки та в
повному обсязі страхові внески.

Пунктом 2.1 Порядку формування та
подання страхувальниками звіту щодо
сум нарахованих внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування органам Пенсійного фонду
України, затвердженого Постановою
правління Пенсійного фонду України
05.11.2009 № 26-1, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 24
листопада 2009 р. за № 1136/17152 визначено, що
страхувальники формують та подають до
органів Пенсійного фонду звіт за
формою згідно з додатком 5 цього
Порядку.

Отже, позивач повинен був надати до
управління Пенсійного фонду України в
м. Сєвєродонецьку Луганської області
звіт за 2010 рік за формою, встановленою
згідно з додатком 5 Порядку, оскільки
надання звіту за іншою формою не
передбачено даним Порядком.

Крім того, колегія суддів
зазначає, що, відповідно до преамбули
Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» № 2181-ІІІ від 21 грудня 2000 року,
який діяв до 1 січня 2011 року, цей Закон є
спеціальним законом з питань
оподаткування, який установлює порядок
погашення зобов'язань юридичних або
фізичних осіб перед бюджетами та
державними цільовими фондами з
податків і зборів (обов'язкових
платежів), включаючи збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування та внески на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, нарахування і
сплати пені та штрафних санкцій, що
застосовуються до платників податків
контролюючими органами, у тому числі за
порушення у сфері
зовнішньоекономічної діяльності, та
визначає процедуру оскарження дій
органів стягнення.

Закон України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» № 1058-ІV
від 9 липня 2003 року, який набув законної
сили з 1 січня 2004 року, визначає
принципи, засади і механізми
функціонування системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування. Відповідно до
частини 1 статті 5 Закону № 1058 цей Закон
регулює відносини, що виникають між
суб'єктами системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування. Дія інших
нормативно-правових актів може
поширюватися на ці відносини лише у
випадках, передбачених цим Законом, або
в частині, що не суперечить цьому
Закону.

Указ Президента України «Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва» № 727/98 від 3 липня 1998
року був прийнятий раніше ніж Закон №
1058 та є підзаконним нормативним актом.
Цей Указ предметом регулювання не мав
порядок та форми звітування суб'єктами
малого підприємництва - фізичними
особами до органів Пенсійного фонду.

Пунктом 4 статті 9 КАС України
передбачено, що у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

У роз'ясненні Пленуму Верховного
Суду України, яке міститься в постанові
від 1 листопада 1996 року N 9 (пункт 5),
зазначено, що судам необхідно виходити
з того, що нормативно-правові акти
будь-якого державного чи іншого органу
(акти Президента України, постанови
Верховної Ради України, постанови і
розпорядження Кабінету Міністрів
України, нормативно-правові акти
Верховної Ради Автономної Республіки
Крим чи рішення Ради міністрів
Автономної Республіки Крим, акти
органів місцевого самоврядування,
накази та інструкції міністерств і
відомств, накази керівників
підприємств, установ та організацій
тощо) підлягають оцінці на
відповідність як Конституції, так і
закону. Якщо при розгляді справи буде
встановлено, що нормативно-правовий
акт, який підлягав застосуванню, не
відповідає чи суперечить законові, суд
зобов'язаний застосувати закон, який
регулює ці правовідносини.

Виходячи з вимог пункту 4 статті 9
КАС України, у спірних правовідносинах
застосуванню підлягають приписи
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та відповідних йому
підзаконних нормативних актів, а саме
Порядку формування та подання
страхувальниками звіту щодо сум
нарахованих внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування органам Пенсійного фонду,
що спростовує посилання позивача на
різне тлумачення нормативно-правовими
актами обов'язків платників податків
(зборів) та виключає застосування в
даному спорі приписів підпункту 4.4.1
пункту 4.4 статті 4 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами».

Таким чином, оскільки, позивач
повинен був надати до управління
Пенсійного фонду України в м.
Сєвєродонецьку Луганської області
звіт за 2010 рік за формою, встановленою
згідно з додатком 5 Порядку формування
та подання страхувальниками звіту щодо
сум нарахованих внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування органам Пенсійного фонду,
позовні вимоги не можуть бути
задоволені.

З огляду на наведене, колегія суддів
приходить до висновку, що постанова
суду прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
що тягне за собою задоволення
апеляційної скарги та скасування
постанови суду першої інстанції з
ухваленням нової постанови про відмову
в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 24, 195, 197, 198, 202, 205, 206 КАС
України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м.
Сєвєродонецьку Луганської області на
постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 06 березня
2014 р. у справі № 2а-1785/11/1227 -
задовольнити.

Постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 06 березня
2014 р. у справі № 2а-1785/11/1227 - скасувати.

Прийняти нову постанову.

В задоволенні позовних вимог фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 до
управління Пенсійного фонду України в
м. Сєвєродонецьку Луганської області
про зобов'язання вчинити певні дії -
відмовити.

Постанова суду апеляційної
інстанції за наслідками апеляційного
перегляду набирає законної сили через
п'ять днів після направлення їх копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом 20 днів після набрання
законної сили.

Колегія суддів
М.І. Старосуд

М.М.Гімон

А.В. Гайдар