Справа № 2а-3873/10/1970
Суддя: Старунський Д.М.
Дата ухвалення: 2014-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2014 року
Справа №
10285/11/9104 Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Кухтея Р.В.,

за участю секретаря судового засідання
Лемцьо І.В.,

представника відповідача
Рацина Р.Р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 10 січня 2011
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Бучацької міжрайонної державної
податкової інспекції Тернопільської
області (Монастириське відділення) про
скасування податкового повідомлення
та за позовом Бучацької міжрайонної
державної податкової інспекції
Тернопільської області (Монастириське
відділення) до ОСОБА_2 про стягнення
податкового боргу,

в с т а н о в и в:

Бучацька МДПІ Тернопільської області
(Монастириське відділення) 22.11.2010 року
звернулася в суд з адміністративним
позовом до ОСОБА_2, в якому просила
стягнути заборгованість перед
бюджетом в сумі 21 393,99 грн. податку з
доходів фізичних осіб за отримання
спадщини у 2009 році від особи другого
ступеня споріднення згідно
податкового повідомлення ф. «Р»
№/0 від 07.05 2010 року.

ОСОБА_2 03.12.2010 року звернулася в суд з
адміністративним позовом до Бучацької
МДПІ Тернопільської області
(Монастириське відділення), в якому
просила скасувати податкове
повідомлення ф. «Р» №/0 від 07.05 2010
року, оскільки 10.06.2010 року
Монастириський районний суд прийняв
рішення, яким свідоцтво про право на
спадщину за заповітом видане 03.02.2010
року та витяг про реєстрацію права
власності на нерухоме майно від 14.02.2010
року видане на її ім'я визнане
недійсним.

Ухвалою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 22 грудня 2010
року вказані вище позови об»єднані в
одне провадження.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 10 січня 2011
року в задоволенні позову ОСОБА_2
відмовлено. Позов Бучацької
міжрайонної державної податкової
інспекції Тернопільської області
(Монастириське відділення) задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 21393 (двадцять одну
тисячу триста дев'яносто три) грн. 99 коп.
заборгованості перед бюджетом.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції ОСОБА_2 оскаржила його
в апеляційному порядку. В апеляційній
скарзі просить рішення суду першої
інстанції скасувати і прийняти нове
рішення, яким позов ОСОБА_2
задовольнити, а в задоволенні позову
Бучацької МДПІ Тернопільської області
(Монастириське відділення) відмовити.

Апелянт зазначає, що рішенням
Монастириського районного суду від 10
червня 2010 року свідоцтво про право на
спадщину за заповітом, видане 03 лютого
2009 року та витяг про реєстрацію права
власності на нерухоме майно від 14
лютого 2009 року, видані ОСОБА_2 визнано
недійсними. Це рішення вона надіслала
податковому органу з проханням
скасувати податкове повідомлення, але
відповіді не отримала, а тому вважає, що
виконання обов'язку зі сплати податку
за отриману спадщину припинилося.

Відповідно до ст.72 КАСУ обставини,
встановлені судовим рішенням в
цивільній справі, що набрало законної
сили, не доказуються при розгляді інших
справ, у яких бере участь особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Апелянт також погоджується з
податковим органом , що граничний строк
сплати податку минув 09 червня 2010 року,
тобто до винесення рішення районним
судом, однак вважає, що не повинна
платити цей податок.

В подальшому хоче разом з ОСОБА_4, чи
незалежно одна від одної, знову
звернутися до нотаріуса, який видав би
їм, в залежності від частки, свідоцтва
про право на спадщину з якої,
відповідно до Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб» і
будуть сплачувати податок.

При апеляційному розгляді представник
відповідача апеляційну скаргу
заперечив, вважаючи прийняту постанову
законною та обґрунтованою.

Позивач в судове засідання не прибув,
про дату, час і місце апеляційного
розгляду був повідомлений належним
чином, тому колегія суддів, у
відповідності до ст.196 КАС України,
вважає за можливе розглядати справу
без його участі.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників
судового розгляду, дослідивши наявні в
справі матеріали та доводи апеляційної
скарги у їх сукупності, колегія суддів
приходить до переконання, що подану
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення, а постанову суду першої
інстанції без змін з таких підстав.

Згідно із абз.1 п.13.4. cт. 13 Закону України
«Про податок з доходів фізичних осіб»
особами, відповідальними за сплату
(перерахування) податку до бюджету, є
спадкоємці, які отримали спадщину.

Судом першої інстанції встановлено, що
згідно представленої декларації
доходів за 2009 рік у ОСОБА_2 виник
обов'язок сплатити до бюджету податок з
доходів фізичних осіб в сумі 21393,99 грн.,
за отримання спадщини у 2009 році від
особи другого ступеня
споріднення(бабусі) по заповіту.

Задовольняючи позовні вимоги
Бучацької МДПІ (Монастириське
відділення) про стягнення податкового
боргу та відмовляючи ОСОБА_2 про
скасування оскарженого податкового
повідомлення, суд першої інстанції
виходив з узгодженості цього
податкового повідомлення платником та
спливу граничного строку сплати цього
податку до ухвалення рішення районним
судом .

Колегія суддів погоджується з таким
висновком, так як він відповідає нормам
права та обставинам справи.

Так з матеріалів справи видно, що 03.02.2009
року ОСОБА_2 отримала свідоцтво про
право на спадщину за заповітом, згідно
якого до неї перейшло спадкове майно (
житловий будинок з надвірними
спорудами АДРЕСА_1) своєї бабусі
ОСОБА_3.

На підставі цього свідоцтва КП
«Монастириське бюро технічної
інвентаризації» 14.02.2009 року прийняло
рішення про реєстрацію права
власності на нерухоме майно та видало
їй витяг про таку реєстрацію.( а.с.12)

У відповідності до cт. 1299 ЦК України
право власності на нерухоме майно
виникає у спадкоємця з моменту
державної реєстрації цього майна.

Відповідно до пп. 13.2.2. п.13.2. cт. 13 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» об'єкти спадщини
оподатковуються при отриманні
спадщини спадкоємцями, що не є членами
сім'ї спадкодавця першого ступеня
споріднення, - за ставкою податку
визначеною п. 7.2 ст. 7 цього Закону (5 % від
об'єкта оподаткування), до будь-якого
об'єкта спадщини.

Згідно вказаних вище вимог ОСОБА_2
02.03.2010 року подала податковому органу
декларацію про отримані доходи за 2009
рік. Згідно даної декларації ОСОБА_2 у
2009 році від особи другого ступеня
споріднення( бабусі) отримала спадщину
на загальну суму 427879,81 грн.( а.с.35)

У зв'язку із наведеним, відповідно до
п.6.1. cт. 6 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» 07.05.2010 року прийняте
податкове повідомлення форми «Ф»
№/0 про нарахування податку з
доходів фізичних осіб в сумі 21393,99 грн.
(427879,81 грн. х 5%), ( а.с.4) .

Згідно ст.5 вказаного вище Закону
податкове зобов»язання самостійно
визначене платником податків у
податковій декларації, вважається
узгодженим, а нараховане контролюючим
органом - з дня закінчення процедури
адміністративного оскарження. Останнє
платник податку, зокрема, зобов»язаний
сплатити протягом тридцяти
календарних днів від дня отримання
податкового повідомлення про таке
нарахування, в противному випадку
несплачена суму визнається податковим
боргом.

Оскільки ОСОБА_2 звернулась з позовом
про скасування
податкового-повідомлення тільки 03.12.
2010 року, після спливу строку
адміністративного оскарження, то судом
першої інстанції вірно визначено
оскаржену суму узгодженою .

У зв'язку з несплатою податкового боргу
ОСОБА_2 направлено першу податкову
вимогу за №1/1 від 10.06.2010 р. та другу
податкову вимогу від 14.07.2010 № 2/3.( а.с.5,6),
а 01.11.2010 року прийняте рішення № 5691 про
стягнення коштів та продаж інших
активів платника податків в рахунок
погашення його податкового боргу,
отримання яких не заперечується
ОСОБА_2 .( а.с.8)

Колегія суддів вважає, що посилання
ОСОБА_2 в позові та апеляційній скарзі
на рішення суду, як на підставу
незаконності оскарженого повідомлення
не заслуговують на увагу.

Так, рішенням Монастириського
районного суду Тернопільської області
від 10.06.2010 року по справі № 2-206/2010 року
за позовом ОСОБА_4( мати позивачки ) до
ОСОБА_2 свідоцтво про право на
спадщину за заповітом, видане 03.02. 2009
року та витяг про реєстрацію права
власності на нерухоме майно від 14.02.2009
року, видані ОСОБА_2 визнано недійсними
з підстав, передбаченої ст.1241 ЦК
України ( обов»язкової частки ОСОБА_3
незалежно від заповіту) ( а.с.9)

Судом першої інстанції вірно звернуто
увагу на те, що граничний строк сплати
податку з доходів фізичних осіб за
податковим повідомленням від 07.05.10 року
№ /0 минув 09.06.2010 року, що не
заперечується сторонами, тобто до
винесення рішення районним судом і до
вступу ним у законну силу. Відтак
обов»язок платника податку не
припинений.

Крім того, ст.1241 ЦК України визначено,
що малолітні, неповнолітні, повнолітні
непрацездатні діти спадкодавця,
непрацездатна вдова (вдівець) та
непрацездатні батьки спадкують,
незалежно від змісту заповіту,
половину частки, яка належала б кожному
з них у разі спадкування за законом
(обов'язкова частка).

Згідно зі ст. 1276 ЦК України, якщо
спадкоємець за заповітом або за
законом помер після відкриття спадщини
і не встиг її прийняти, право на
прийняття належної йому частки
спадщини, крім права на прийняття
обов'язкової частки у спадщині,
переходить до його спадкоємців
(спадкова трансмісія).

Отже, спадкова трансмісія можлива за
наявності двох умов: якщо спадщину
відкрито (спадкодавець помер) і слідом
за спадкодавцем помирає спадкоємець,
не встигнувши у встановлений законом
строк прийняти спадщину або
відмовитися від неї.

З рішення Монастириського районного
суду Тернопільської області від 10.06.2010
року по справі № 2-206/2010 року суду видно,
що ОСОБА_5-син спадкодавця та чоловік
ОСОБА_4 помер ще до смерті своє матері
-ІНФОРМАЦІЯ_2( ОСОБА_3 померла
ІНФОРМАЦІЯ_1), що виключає застосування
спадкової трансмісії.

Вищезазначеним рішенням суду не
визначено право власності на частину
жилого будинку( цілий будинок) за
ОСОБА_4, як таку, що разом з чоловіком
здійснювала його прибудову( як
стверджується в позовній заяві ), що, на
погляд колегії суддів, могло стати
підставою для визнання свідоцтва про
право на спадщину недійсним.

Крім того, як видно з матеріалів справи
рішення Монастириського районного
суду Тернопільської області від 10.06.2010
року не виконано, тобто ОСОБА_2
залишилась власником спадкового майна.

Вказані вище обставини не спростовані
в апеляційній скарзі, відтак висновок
суду першої інстанції про
обґрунтованість вимог податкового
органу про стягнення податкового
боргу є вірним.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову - без змін, якщо визнає що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції,
вирішуючи даний спір, правильно
встановив фактичні обставини справи та
ухвалив законне і обґрунтоване рішення
з дотриманням норм матеріального та
процесуального права, а доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують і така задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198 п.1, 200, 205
ч.1 п.1, 206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 10 січня 2011
року у справі №2а-3873/10 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

На ухвалу може бути подано касаційну
скаргу безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
нею законної сили, а в разі складання
ухвали в повному обсязі відповідно до
статті 160 КАС України - з дня складання
ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя
Д.М. Старунський

Судді
В.М. Багрій

Р.В. Кухтей

Ухвала у повному обсязі складена 08.04.2014
року.