Справа № 826/822/13-а
Суддя: Василенко Я.М.
Дата ухвалення: 2014-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/822/13-а ( у 2-х томах)
Головуючий у 1-й інстанції: Маруліна
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

01 квітня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого
Василенка Я.М.,

суддів
Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі
Зубрицькому Д.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 04.12.2013 у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Печерського районного відділу
Головного управління державної
міграційної служби України в м. Києві,
треті особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4, служба у
справах дітей Печерського району м.
Києва про зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду першої
інстанції із позовом, в якому, з
урахування уточнень, просила: визнати
протиправними дії Печерського
районного відділу Головного
управління державної міграційної
служби України в м. Києві щодо
реєстрації ОСОБА_3, ОСОБА_5 за адресою:
АДРЕСА_1; скасувати реєстрацію ОСОБА_3,
ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1, з моменту
внесення відомостей про них до
реєстраційного обліку та паспортного
документу; скасувати реєстрацію ОСОБА_4
на підставі не проживання його в
квартирі за адресою: АДРЕСА_1.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
04.12.2013 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним вище
судовим рішенням позивач звернувся із
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати оскаржувану постанову, як
таку, що постановлена із порушенням
норм матеріального і процесуального
права, та ухвалити нову постанову, якою
позовні вимоги задовольнити.

В судове засідання сторони не
з'явились, про день, час та місце
розгляду справи повідомлені належним
чином, у зв'язку із чим, колегія суддів,
на підставі ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 196
КАС України розглядає справу за їх
відсутності без фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що зазначена апеляційна скарга
підлягає задоволенню, виходячи з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи на
підставі договору купівлі-продажу від
17.05.2002, посвідченого державним
нотаріусом Першої Київської державної
нотаріальної контори Барановою Т.І.,
квартира АДРЕСА_1, належить на праві
власності позивачу ОСОБА_2 Договір
купівлі-продажу зареєстровано в
реєстрі нотаріальних дій за №2-944, а
22.05.2002- Київським міським бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна.

Відповідно до довідки за формою №3
Державного підприємства «ЕКО» №866 від
21.12.2012 у кв. АДРЕСА_1 зареєстровані
ОСОБА_4, ОСОБА_3; власником особового
рахунку є позивач ОСОБА_2

Листом від 08.02.2013 № 7/122 відповідач
повідомив ОСОБА_2 про відсутність
підстав для зняття з реєстраційного
обліку ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Також, Печерський районний відділ
Головного управління державної
міграційної служби в м. Києві листом
від 05.03.2013 повідомив, що за адресою:
АДРЕСА_1 зареєстровані з 20.08.2004 ОСОБА_4, з
12.07.2005 - ОСОБА_3, з 15.02. 2013 - неповнолітній
ОСОБА_5 на підставі заяви батьків.
Надати документи щодо підстав
реєстрації ОСОБА_3 неможливо, оскільки
відповідно до наказу МВС України № 519
від 04.06.2002 термін зберігання
відповідних документів становить три
роки.

Суд першої інстанції мотивував своє
рішення тим, що судом не встановлено, що
позивачем надавались відповідачу
документи, що свідчать про припинення
права користування жилим приміщенням
третіми особами, в розумінні ч. 1 ст. 7
Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні», а тому
відповідачем правомірно відмовлено у
знятті з реєстрації місця проживання
третіх осіб.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що
відповідачем в порушення вимог чинного
законодавства та без згоди позивача
зареєстровано в належній їй на праві
власності квартирі ОСОБА_3, ОСОБА_5 та
ОСОБА_4, а тому реєстрація вищезгаданих
осіб в її квартирі перешкоджає їй, як
власнику квартири, в реалізації її
прав.

Колегія суддів вважає доводи апелянта
обґрунтованими та не погоджується з
рішенням суду першої інстанції,
враховуючи наступне.

Відповідно до статті 3 Закону України
«Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні» у
цьому Законі наведені нижче терміни
вживаються в такому значенні: свобода
пересування - це право громадянина
України, а також іноземця та особи без
громадянства, які на законних
підставах перебувають в Україні,
вільно та безперешкодно за своїм
бажанням переміщатися по території
України у будь-якому напрямку, у
будь-який спосіб, у будь-який час, за
винятком обмежень, які встановлюються
законом; вільний вибір місця
проживання чи перебування право
громадянина України, а також іноземця
та особи без громадянства, які на
законних підставах перебувають на
території України, на вибір
адміністративно-територіальної
одиниці, на території якої вони хочуть
проживати чи перебувати; місце
перебування -
адміністративно-територіальна
одиниця, на території якої особа
проживає строком менше шести місяців
на рік; місце проживання -
адміністративно-територіальна
одиниця, на території якої особа
проживає строком понад шість місяців
на рік; особа - фізична особа;
реєстрація внесення відомостей до
паспортного документа про місце
проживання або місце перебування із
зазначенням адреси житла особи та
внесення цих даних до реєстраційного
обліку відповідного органу спеціально
уповноваженого центрального органу
виконавчої влади з питань реєстрації;
довідка про реєстрацію місця
проживання або місця перебування -
документ, який видається органом
реєстрації особі за її вимогою та
підтверджує реєстрацію місця
проживання або місця перебування
особи.

Згідно з ст. 6 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» громадянин
України, а також іноземець чи особа без
громадянства, які перебувають в
Україні на законних підставах,
зобов'язані протягом десяти днів після
прибуття до нового місця проживання
зареєструвати місце проживання. Для
реєстрації особа подає: письмову заяву.
Діти віком від 15 до 18 років подають
заяву особисто. У разі якщо особа з
поважної причини не може самостійно
звернутися до уповноваженого органу,
реєстрація може бути здійснена за
зверненням іншої особи на підставі
доручення, посвідченого в
установленому порядку; паспортний
документ. Якщо дитина не досягла
16-річного віку, подається свідоцтво про
народження або свідоцтво про
належність до громадянства України.
Іноземець та особа без громадянства
додатково подають посвідку на постійне
або тимчасове проживання; квитанцію
про сплату державного мита або
документ про звільнення від його
сплати; два примірники талона зняття з
реєстрації. Забороняється вимагати для
реєстрації місця проживання подання
особою інших документів. Заява особи
про реєстрацію місця проживання є
єдиною підставою для реєстрації місця
проживання особи. Зразки заяви та інших
документів, необхідних для реєстрації
місця проживання особи, затверджуються
Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України
«Про затвердження зразків документів,
необхідних для реєстрації місця
проживання в Україні» від 28.07.2004 № 985
затверджено зразок заяви про
реєстрацію місця проживання, яка
містить графу «Підставою для
реєстрації місця проживання
заявника/його неповнолітньої дитини за
зазначеною адресою є (ордер, свідоцтво
про право власності, договір найму
(піднайму, оренди) або інші документи)»
та графу «Згода власника/співвласників
житла або їх уповноважених органів,
наймача та членів його сім'ї на
реєстрацію місця проживання заявника у
разі відсутності документів,
зазначених як підстава для
реєстрації».

Отже, згода власника/співвласника
житла надається саме у разі
відсутності документів, зазначених як
підстава для реєстрації (ордеру,
свідоцтва про право власності,
договору найму (піднайму, оренди) або
інших документів).

За відсутності згоди
власника/співвласника житла органи, на
які покладені повноваження
здійснювати реєстрацію місця
проживання громадян, не мають права
здійснювати реєстрацію місця
проживання осіб, які виявили бажання
зареєструвати своє місце проживання у
жилих приміщеннях вказаних вище осіб.

Аналогічна правова позиція викладена в
ухвалі Вищого адміністративного суду
України від 15.05.2012 у справі № К/9991/10928/12.

Таким чином, для реєстрації місця
проживання ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в
розпорядженні відповідача мала б бути
заява встановленого зразка (ф.15) про
реєстрацію їх за місцем проживання,
тобто, за адресою: АДРЕСА_1, де буде
зазначений дозвіл
власника/співвласника житла на
реєстрацію.

Посилання відповідача, як на доказ
правомірності своїх дій, на наказ
Міністра внутрішніх справ України «Про
затвердження Переліку документів, що
утворюються у процесі діяльності
органів внутрішніх справ, навчальних
закладів, підприємств, установ,
організацій системи МВС України, із
зазначенням строків зберігання
документів» від 04.06.2002 № 519, яким
встановлено, що строк зберігання заяв
про реєстрацію місця проживання
становить 3 роки, а тому на час розгляду
справи зазначену заяву знищено не
беруться колегію суддів до уваги з
огляду на те, що відповідно до ч. 2 ст. 71
КАС України в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Тобто, у даному випадку, обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову. Однак, з матеріалів справи
вбачається, що відповідач в порушення
вимог ч. 2 ст. 71 КАС України не надав суду
заяву встановленого зразка (ф.15) про
реєстрацію місця проживання ОСОБА_4,
ОСОБА_3 та ОСОБА_5, в якій зазначений
дозвіл позивача, як власника житла, на
таку реєстрацію або доказів про
знищення такої заяви в передбаченому
законом порядку..

Доводи відповідача та мотиви суду
першої інстанції про те, що рішенням
Печерського районного суду м. Києва від
05.07.2013 встановлено, що посилання ОСОБА_2
про тимчасову реєстрацію ОСОБА_4 та про
незаконну реєстрацію ОСОБА_3 не знайшли
свого підтвердження при розгляді
справи не беруться колегією суддів до
уваги, оскільки ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивiльних i кримiнальних справ
від 26.03.2014 скасовано рішення
Печерського районного суду м. Києва від
05.07.2013.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів прийшла до висновку, що оскільки
наявність письмового дозволу власника
квартири на реєстрацію ОСОБА_4, ОСОБА_3
та ОСОБА_5 в квартирі за адресою:
АДРЕСА_1 матеріалами справи не
підтверджено, то у відповідача
відсутні були правові підстави для
такої реєстрації та, відповідно,
відмови позивачу у скасуванні
реєстрації ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 з
моменту внесення відомостей про неї до
реєстраційного обліку та паспортного
документу, в зв'язку з чим позовні
вимоги підлягають задоволенню в
повному обсязі.

Більш того, відповідно до ст. 71
Житлового кодексу Української РСР при
тимчасовій відсутності наймача або
членів його сім'ї за ними зберігається
жиле приміщення протягом шести
місяців. Якщо наймач або члени його
сім'ї були відсутні з поважних причин
понад шість місяців, цей строк за
заявою відсутнього може бути
продовжено наймодавцем, а в разі спору -
судом.

Колегія суддів звертає увагу, що з акту
ДП «ЕКО» від 12.11.2013 вбачається, що
ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 фактично не
проживають за адресою АДРЕСА_1, а актом
ДП «ЕКО» від 12.11.2013 та договором оренди
житла № 49 від 04.10.2013, укладеним між
ОСОБА_2 і ОСОБА_8 підтверджується, що у
вказаній квартирі проживають ОСОБА_9
та ОСОБА_8

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач не надав до суду належні
докази, що підтверджують правомірність
його дій.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст. 202
КАС України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції суд апеляційної
інстанції вирішив скасувати її та
ухвалити нове рішення, оскільки судом
першої інстанції порушено норми
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 198, 202, 205, 207, 254 КАС
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 04.12.2013 - скасувати
та ухвалити нову постанову, якою
позовні вимоги задовольнити.

Визнати протиправними дії Печерського
районного відділу Головного
управління державної міграційної
служби України в м. Києві щодо
реєстрації ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 за
адресою: АДРЕСА_1.

Скасувати реєстрацію ОСОБА_4, ОСОБА_3,
ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 з моменту
внесення відомостей про них до
реєстраційного обліку та паспортного
документу.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України в порядку та строки,
встановлені статтею 212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий:
Василенко Я.М.

Судді:
Кузьменко В.В.,

Шурко О.І.

Головуючий суддя

Василенко Я.М.

Судді:

Кузьменко В. В.

Шурко О.І.