Справа № К/9991/52436/11-С
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2014-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2014 року
м. Київ К/9991/52436/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії
суддів:Головуючий:Нечитайло
О.М.Судді:Ланченко Л.В. Пилипчук
Н.Г.,розглянувши у попередньому
судовому засіданнікасаційну скаргу
Костянтинівської об'єднаної державної
податкової інспекції Донецької
області

на постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 01.06.2011 р.

та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 26.07.2011 р.

у справі №2а-11926/10/0570

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Оріон»

до Костянтинівської об'єднаної
державної податкової інспекції
Донецької області

про скасування податкових повідомлень
рішень,

ВСТАНОВИВ :

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Оріон» (далі -
позивач) звернулося до суду з позовом
до Костянтинівської об'єднаної
державної податкової інспекції
Донецької області (далі - відповідач)
про скасування податкових повідомлень
рішень.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 01.06.2011 р.,
залишеною без змін ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 26.07.2011 р., позовні вимоги задоволено:
скасовано податкові
повідомлення-рішення від 21.04.2010 р. №
/0-11658 та № /0-11659, а також
стягнуто з Державного бюджету України
на користь позивача 3,40 грн. судового
збору.

Вважаючи, що рішення судів першої та
апеляційної інстанцій прийняті з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, відповідач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України із касаційною скаргою, в
якій просить їх скасувати та прийняти
нове судове рішення, яким у задоволенні
позовних вимог відмовити.

Позивач письмових заперечень на
касаційну скаргу відповідача до суду
касаційної інстанції не надіслав.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України, суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні та вирішувати питання
про достовірність того чи іншого
доказу.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлені такі фактичні обставини
справи.

Працівниками податкового органу
проведено планову виїзну перевірку
позивача з питань дотримання вимог
податкового законодавства за період з
01.01.2007 р. по 31.12.2009 р., валютного
та іншого законодавства за період з
01.01.2007 р. по 31.12.2009 р., про що складено акт
від 08.04.2010 р. №342/23-2-31266421, яким
встановлено порушення вимог п. 5.1, п.п.
5.2.1 п. 5.2, ч. 4 п.п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», у результаті чого
занижено податок на прибуток
підприємств у періоді, що перевірявся
на 374 074,00 грн. та п. 1.4 ст. 1, п.п. 7.4.5 п. 7.4,
п.п. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість», у
результаті чого занижено податок на
додану вартість на 299 258,00 грн.

За результатами проведеної перевірки
податковим органом прийнято податкові
повідомлення-рішення від 21.04.2010 р.
№/0-11658, яким позивачу визначено
суму податкового зобов'язання з
податку на прибуток підприємств у
розмірі 561 111,00 грн., з яких 374 074,00 грн. за
основним платежем та 187 037,00 грн.
штрафних (фінансових) санкцій, та
№/0-11659, яким визначено суму
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість у розмірі 448 887,00 грн., з
яких 299 258,00 грн. за основним платежем та
149 629,00 грн. штрафних (фінансових)
санкцій.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи,
наведені у касаційній скарзі,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
огляду на наступне.

Фактичною підставою для прийняття
спірних податкових повідомлень-рішень
слугував висновок податкового органу
про те, що позивачем включено до складу
валових витрат та податкового кредиту
з податку на додану вартість вартість
товарно-матеріальних цінностей,
отриманих від ТОВ «Відродження» за
нікчемним правочином.

Контролюючий орган в акті перевірки
зазначив, що господарські операції
позивача з вказаним контрагентом не
підтверджуються стосовно врахування
реального часу здійснення операцій,
місцезнаходження майна, наявності
трудових, виробничо-складських
приміщень на іншого майна, які
економічно необхідні для виконання
такого постачання або здійснення такої
діяльності.

Задовольняючи позовні вимоги суди
попередніх інстанцій виходили з
відсутності порушень у діях позивача
вимог податкового законодавства при
формуванні складу податкового кредиту
з податку на додану вартість та складу
валових витрат по господарським
операціям з придбання товарів у ТОВ
«Відродження».

Так, між позивачем (покупець) та ТОВ
«Відродження» (продавець) було
укладено договір купівлі-продажу від
01.02.2007 р. №2, згідно п. 1.1 якого продавець
продає, а покупець купує товари у
відповідності з доданими до цього
договору специфікаціями, які є
невід'ємною його частиною.

Фактичне виконання вказаного договору
підтверджено податковими накладними,
специфікаціями та іншими первинними
бухгалтерськими документами.

За висновками податкового органу,
понесені витрати на придбання даних
товарів не оформлені відповідними
документами, які б підтверджували
фактичне їх виконання, у зв'язку з чим
відсутнє підтвердження надання послуг
та їх зв'язок з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг), не
доведено їх використання у власній
господарській діяльності позивача, а
отже відсутня підстава для включення
вартості даних послуг до складу
валових витрат та формування на їх
підставі податкового кредиту.

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» валові витрати
виробництва та обігу (далі - валові
витрати) - це сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Підпунктом 5.2.1 ст. 5 вказаного Закону
встановлено, що до складу валових
витрат включаються: суми будь-яких
витрат, сплачених (нарахованих)
протягом звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Згідно із нормою абз. 4 п.п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» не належать до
складу валових витрат будь-які витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Отже, виходячи з положень Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», до складу валових витрат
включаються будь-які витрати, які
пов'язані з господарською діяльністю
платника податку та підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами.

Встановлення додаткових обмежень щодо
віднесення витрат до складу валових
витрат платника податку, крім тих, що
зазначені у цьому Законі не
дозволяється (п.5.10 ст.5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств»).

Частиною 1 ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» визначено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Статтею 1 цього ж Закону визначено
первинний документ як документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що витрати позивача
понесені в рамках здійснення
господарської діяльності з ТОВ
«Відродження» є документально
підтвердженими, використання
придбаних товарів підприємством у
власній господарській діяльності
доведено.

Також, рішенням Господарського суду
Донецької області від 25.08.2010 р. у справі
№39/188пд, яке набрало законної сили,
встановлено факт передачі ТОВ
«Відродження» позивачу товару за
договором від 01.02.2007 р. № 2, та вказане у
відповідності до ч.1 ст.72 КАС України, не
підлягає доказуванню у дані справі.

На підставі виписаних контрагентом
позивача податкових накладних,
останній суми податку на додану
вартість сплачені у ціні придбаного
товару включив до складу податкового
кредиту у період лютого 2007 року, квітня
- вересня 2007 року у розмір 299 258,00 грн.

Відповідно до п.1.7 ст. 1 Закону України
«Про податок на додану вартість»,
податковий кредит сума, на яку платник
податку має право зменшити податкове
зобов'язання звітного періоду,
визначена згідно з цим Законом.

Відповідно до п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно з п.п. 7.4.5 п. 7.4 вказаної статті не
підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з п.п. 7.2.6
цього пункту).

Отже, достатніми підставами для
виникнення у платника податку права на
податковий кредит є наявність
податкових накладних, виданих йому
підприємством-контрагентом,
оформлених з дотриманням вимог чинного
законодавства, встановлення судом
реальності та товарності
господарської операції.

Підпунктом 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість»
передбачено, що датою виникнення права
платника податку на податковий кредит
вважається дата здійснення першої з
подій: або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток чи комерційних чеків, або дата
отримання податкової накладної, що
засвідчує факт придбання платником
податку товарів (робіт, послуг).

Судами попередніх інстанцій
обґрунтовано встановлено, що позивачем
податковий кредит сформований у
відповідності з зазначеними
положеннями Закону України «Про
податок на додану вартість»,
підтверджено відповідними податковими
накладними, що виписані контрагентом
зареєстрованим платником податку на
додану вартість.

Отже, відповідачем не наведено жодних
доводів та не надано будь-яких доказів,
які б могли свідчити про
недобросовісність позивача як
платника податків або про наявність
обставин, що виключають
обґрунтованість включення позивачем
до складу податкового кредиту спірної
суми податку по господарським
операціям з ТОВ «Відродження».

Судами попередніх інстанцій також
обґрунтовано не взято до уваги
посилання податкового органу на
неправомірність формування позивачем
податкового кредиту по
взаємовідносинах з ТОВ «Відродження»,
оскільки виписані останнім податкові
накладні не мають обов'язкових
реквізитів.

Так, незначні недоліки податкових
накладних не є підставою для їх
неврахування в бухгалтерському обліку,
за умови, що вони не перешкоджають
можливості ідентифікувати особу, яка
видала податкову накладну, містять,
зокрема, відомості про придбані товари
(роботи, послуги), їх вартість, дату
здійснення операції та відповідну суму
податку на додану вартість.

Відтак, суд касаційної інстанції
погоджується із висновками судів
попередніх інстанцій, що накладні,
видані ТОВ «Відродження» у повній мірі
виконують функції, покладені на них
Законом України «Про податок на додану
вартість», оскільки з їх змісту можливо
ідентифікувати учасників
господарської операції, визначити їх
податкові номери, з'ясувати ставку
податку та відповідну суму податку у
цифровому значенні, а також загальну
суму коштів, що підлягають сплаті з
урахуванням податку.

Крім того, податкове законодавство не
ставить у залежність формування
позивачем податкового кредиту від
податкового обліку (стану) інших осіб і
фактичної сплати контрагентами
податку до бюджету. Питання визначення
складу податкового кредиту
поширюється тільки на окремо взятого
платника податків і не ставить цей факт
у залежність від розрахунку з бюджетом
третіх осіб.

Суди попередніх інстанцій дійшли
обґрунтованого висновку, що
встановлення факту незнаходження
контрагента за місцем реєстрації та
недостатність у нього трудових,
виробничих або інших ресурсів не є
обставинами, які самі по собі
позбавляють правового значення
виданих контрагентом підприємства
податкових накладних, що виключає
відповідальність платника податків
(позивача).

Також, судами попередніх інстанцій
обґрунтовано не взято до уваги
посилання податкового органу на
наявність вироку у кримінальній справі
№1-665/10 за обвинуваченням ОСОБА_4 і
ОСОБА_5 у скоєнні злочинів,
передбачених ч.ч. 3, 5 ст. 27, ч. 2 ст. 205, ч. 3
ст. 212 КК України, з огляду на те, що
податкові зобов'язання у позивача по
взаємовідносинам з ТОВ «Відродження»
виникли у період з лютого по вересень
2007 року, а вказаним вироком суду
встановлено, що злочинна діяльність
зазначених осіб розпочалася з 01.03.2008 р.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З огляду на викладене, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій про
протиправність спірних податкових
повідомлень-рішень 21.04.2010 р. №
/0-11658 та № /0-11659 та наявність
підстав для їх скасування.

Мотивація та докази, наведені у
касаційній скарзі, не дають
адміністративному суду касаційної
інстанції підстав для постановлення
висновків, які б спростовували правову
позицію судів попередніх інстанцій.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах
касаційної скарги порушень судом
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального права при вирішенні цієї
справи не допущено. Правова оцінка
обставин у справі дана правильно, а
тому касаційну скаргу слід відхилити, а
оскаржувані судові рішення - залишити
без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 210-231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Костянтинівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Донецької області залишити
без задоволення.

2. Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 01.06.2011 р. та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 26.07.2011 р. у
справі №2а-11926/10/0570 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута з підстав,
встановлених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.
Судді:Ланченко Л.В. Пилипчук Н.Г.