Справа № 761/4210/14-а
Суддя: Ісаєнко Ю.А.
Дата ухвалення: 2014-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Ісаєнко Ю.А.
У Х В А Л А

Іменем України

08 квітня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді Ісаєнко
Ю.А.;

суддів: Епель О.В.,
Федотова І.В.,

за участю секретаря:
Бащенко Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
ухвалу Шевченківського районного суду
м. Києва від 04 березня 2014 року у справі
за позовом ОСОБА_2 до Управління праці
та соціального захисту населення
Шевченківської районної в м. Києві
державної адміністрації, Київського
міського центру по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат, про
визнання дій неправомірними,
зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Шевченківського районного
суду м. Києва від 03 червня 2011 року, що
залишена без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 15 травня 2012 року, позовні вимоги
ОСОБА_2 задоволені, визнані
протиправними дії відповідача,
зобов'язано відповідачів здійснити
нарахування та виплату одноразової
компенсації за шкоду, заподіяну
здоров'ю особам, які стали інвалідами
внаслідок Чорнобильської катастрофи у
відповідності до ст. 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

В подальшому позивач звернувся до
Шевченківського районного суду м.
Києва з заявою, в якій просив змінити
спосіб виконання вказаної постанови
шляхом зміни зобов'язання здійснити
виплату компенсації на стягнення
нарахованої суми.

Ухвалою Шевченківського районного
суду м. Києва від 04 березня 2014 року у
задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою,
позивач подав апеляційну скаргу з
підстав порушення судом першої
інстанції норм процесуального права, в
якій просить скасувати ухвалу
Шевченківського районного суду м.
Києва від 04 березня 2014 року та
постановити нову про задоволення
заяви.

Представники сторін в судове засідання
не з'явились, про дату, час і місце
розгляду справи повідомлені належним
чином.

Неприбуття у судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час і місце апеляційного
розгляду, відповідно до ч. 4 ст. 196
Кодексу адміністративного судочинства
України не перешкоджає судовому
розгляду справи. У зв'язку з цим,
відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу
адміністративного судочинства
України, фіксування судового засідання
за допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
залишенню без задоволення, а ухвала
суду першої інстанції - без змін,
виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
05.10.2012 року Шевченківським районним
судом м. Києва було видано виконавчий
лист про зобов'язання Управління праці
та соціального захисту населення
Шевченківської районної в м. Києві
державної адміністрації та Київського
міського центру по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат
здійснити нарахування та виплату
компенсації за шкоду, заподіяну
здоров'ю особам, які стали інвалідами
внаслідок Чорнобильської катастрофи
відповідно до ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Постановою Управління державної
виконавчої служби ГУЮ у м. Києві від
08.11.2012 року відкрито виконавче
провадження №35047622 з виконання
зазначеного виконавчого листа.

Постановою державної виконавчої
служби від 17.12.2012 року виконавчий лист у
ВП №35047622 повернуто стягувану.

Згідно матеріалів справи, Управлінням
праці та соціального захисту населення
Шевченківської районної в м. Києві
державної адміністрації здійснено
нарахування компенсації. Проте,
виплата Київським міським центром по
нарахуванню та здійсненню соціальних
виплат не здійснена, оскільки
бюджетних призначень на проведення
таких виплат у Державному бюджеті
Україні на 2010 - 2013 роки не передбачено.

Відмовляючи у задоволенні заяви про
встановлення чи зміну способу і
порядку виконання рішення суду, суд
першої інстанції дійшов висновку про
відсутність підстав для її
задоволення.

З такими висновками суду першої
інстанції колегія суддів погоджується,
виходячи з наступного.

Статтею 14 Кодексу адміністративного
судочинства України встановлено, що
судове рішення, яким закінчується
розгляд справи в адміністративному
суді, ухвалюється іменем України.
Постанови та ухвали суду в
адміністративних справах, що набрали
законної сили, є обов'язковими до
виконання на всій території України.
Невиконання судових рішень тягне за
собою відповідальність, встановлену
законом.

За приписами пункту другого частини
четвертої статті 105 КАС України
адміністративний позов може містити
вимоги про зобов'язання відповідача -
суб'єкта владних повноважень прийняти
рішення або вчинити певні дії. У разі
задоволення адміністративного позову
суд може прийняти постанову про
зобов'язання відповідача вчинити певні
дії (п. 2 ч. 2 ст. 162 КАС України).

Аналіз резолютивної частини постанови
Шевченківського районного суду м.
Києва від 03 червня 2011 року та синтез
наведених процесуальних норм дають
підстави зробити висновок про те, що
зобов'язання, покладені на відповідача
цим судом, є позовними вимогами як
обраним судом видом захисту порушених
прав позивача, які суд задовольнив.

За таких обставин позивач просив
змінити не спосіб виконання постанови
суду, а судове рішення по суті позовних
вимог і вирішити додаткову позовну
вимогу про стягнення коштів, яка не
була предметом розгляду та дослідження
адміністративного суду під час
прийняття цієї постанови. Хоча в
адміністративному судочинстві
повноваження щодо зміни постанови суду
в частині задоволення позовних вимог
мають тільки адміністративні суди
апеляційної та касаційної інстанцій
(ст. 198, 223 КАС України).

Відтак суд першої інстанції,
відмовляючи у задоволенні заяви про
зміну способу і порядку виконання
рішення, правомірно звернув увагу та
врахував відмінності між позовною
вимогою як обраним судом видом захисту
порушених прав позивача від способу
виконання судового рішення як одного з
його заходів.

Крім того, частиною першою статті 263 КАС
України встановлено, що за наявності
обставин, що ускладнюють виконання
судового рішення (відсутність коштів
на рахунку, відсутність присудженого
майна в натурі, стихійне лихо тощо),
державний виконавець може звернутися
до адміністративного суду першої
інстанції, незалежно від того, суд якої
інстанції видав виконавчий лист, що
видав виконавчий лист, із поданням, а
особа, яка бере участь у справі, та
сторона виконавчого провадження - із
заявою про відстрочення або
розстрочення виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення. Питання
про відстрочення або розстрочення
виконання, зміну чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення може бути розглянуто також за
ініціативою суду.

Судом першої інстанції вірно
зазначено, що підставою для
застосування правил цієї норми є
обставини, що перешкоджають належному
виконанню судового рішення в
адміністративній справі: ускладнюють
його виконання або роблять неможливим.
Для відстрочення чи розстрочення
виконання судового рішення такою
обставиною може бути недостатність
коштів на рахунку, стихійне лихо, для
зміни способу чи порядку виконання
судового рішення - неможливість
виконання судового рішення внаслідок
відсутності, пошкодження або знищення
об'єкта стягнення або з інших причин.

Таким чином, для відстрочення,
розстрочення виконання рішення та
зміни способу його є такі підстави: для
розстрочення та відстрочення -
обставини, що ускладнюють виконання, а
для зміни способу і порядку виконання -
обставини, які роблять виконання
неможливим.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
виконання постанови суду першої
інстанції неможливе через відсутність
коштів, виплата яких буде здійснена за
наявності відповідного фінансування з
Державного бюджету України.

Отже, виконання постанови суду
фактично можливе, хоча й за певних умов,
тому відсутні підстави для зміни
способу виконання рішення суду першої
інстанції.

Також, «захист порушеного права у
судовому рішенні» і «спосіб виконання
судового рішення» не є тотожними
поняттями (процесуальними
інститутами).

Вирішення питання про стягнення коштів
як заборгованості невиплаченої
одноразової компенсації, яка
нарахована у разі виконання рішення
адміністративного суду, відноситься до
юрисдикції цивільних судів.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції
обґрунтовано відмовив у задоволенні
заяви.

Відповідно до частини 1 статті 200 КАС
України суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм процесуального права.

Виходячи з наведеного, колегія суддів
дійшла висновку, що ухвала суду першої
інстанції постановлена з дотриманням
норм процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновки суду першої інстанції, у
зв'язку з чим будь - які підстави для її
скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 41, 160, 199, 200, 205, 206 КАС
України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, ухвалу Шевченківського
районного суду м. Києва від 04 березня 2014
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

(Ухвалу у повному обсязі складено
14.04.2014 року)

Головуючий суддя:
Ю.А. Ісаєнко

Суддя:
О.В. Епель

Суддя:
І.В.
Федотов

Головуючий суддя
Ісаєнко Ю.А.

Судді:
Епель О.В.

Федотов І.В.