Справа № 429/269/14-а
Суддя: Казначеєв Е.Г.
Дата ухвалення: 2014-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Призенко Д.О.
Суддя-доповідач - Казначеєв Е.Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2014 року
справа №429/269/14-а
приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд колегією суддів у
складі: головуючого судді Казначеєва
Е.Г., суддів Яманко В.Г., Васильєвої І.А.,
розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2
на постанову Слов'яносербського
районного суду Луганської області від
04 березня 2014 р. у справі № 429/269/14-а
(головуючий І інстанції Призенко Д.О.)
за позовом ОСОБА_2 до Веселогірської
сільської ради Слов'яносербського
району Луганської області про
визнання протиправним та скасування
рішення ради,-

ВСТАНОВИВ:

30 січня 2013 року позивач звернулась
Слов'яносербського районного суду
Луганської області з позовом до
Веселогірської сільської ради
Слов'яносербського району Луганської
області про визнання протиправним та
скасування рішення Веселогірської
сільської ради № 31/4 від 10 січня 2014 року
«Про відмову в наданні дозволу на
розробку технічної документації на
земельну ділянку для ведення
особистого селянського господарства
ОСОБА_2»

Постановою Слов'яносербського
районного суду Луганської області від
04 березня 2014 року у задоволенні позову
відмовлено.

Позивач не погодившись з вказаною
постановою суду першої інстанції,
подав апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати вказану постанову суду та
задовольнити позов. Обгрунтовано
скаргу тим, що зазначена постанова
винесена з порушенням норм
матеріального права, висновки суду не
відповідають обставинам справи.

Всі сторони у судове засідання не
з'явились, про дату, час та місце
розгляду справи повідомлені належним
чином. Від позивача надійшла заява про
розгляд справи у її відсутність.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції
встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що рішенням
Веселогірської сільської ради від
28.01.1994 року «Про надання у приватну
власність земельної ділянки»,
позивачеві надано безкоштовно у
приватну власність земельну ділянку
для обслуговування житлового будинку
та господарський будівель площею 0,25га
за адресою АДРЕСА_1 та земельну ділянку
для ведення особистого підсобного
господарства - 0,28 га яка розташована з
цією ж адресою. Пунктом 2 цього рішення
було передбачено необхідність
оформлення та видачу необхідної
документації.

Відповідно до ст. 22 Земельного кодексу
України від 18 грудня 1990 року №561-XII (
який діяв на час прийняття радою
вищевказаного рішення), право
власності на землю або постійного
користування наданою земельною
ділянкою виникає після встановлення
землевпорядними організаціями меж
земельної ділянки в натурі ( на
місцевості) і одержання документа, що
посвідчує це право.

Відповідно до ст. 23 цього Кодексу право
власності або право постійного
користування землею посвідчується
державними актами, які видаються і
реєструються сільськими, селищними,
міськими, районними Радами народних
депутатів.

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу
України від 25 жовтня 2001року №2768-III (зі
змінами та доповненнями) право
власності на земельну ділянку, а також
право постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав.

Як вбачається з позову та матеріалів
справи, позивач не отримав
правовстановлюючого документу,
передбаченого цими нормами який би
підтверджував право власності або
право постійного користування цією
земельною ділянкою, тобто зазначене
рішення ради не виконано, тому
твердження позивача, що вона була
постійним користувачем вказаної
земельної ділянки не ґрунтується на
законі та не доведено належними
доказами.

Таким чином, з урахуванням викладеного
право власності та право постійного
користування на цю земельну ділянку у
позивача не виникло, тобто право
власності на спірну ділянку
залишилось за сільською радою.

16 грудня 2013 року позивач звернулась з
заявою до Голови Веселогірської
сільської ради Слов'яносербського
району Луганської області в якому
просила надати їй дозвіл на розробку
технічної документації для земельної
ділянки для ведення особистого
селянського господарства, площею 0,28га,
на території Веселогірської сільської
ради. Зазначена заява не містить адреси
розташування цієї земельної ділянки.

Рішенням Веселогірської сільської
ради № 31/4 від 10 січня 2014 року
позивачеві відмовлено в наданні
дозволу на розробку технічної
документації для земельної ділянки для
ведення особистого селянського
господарства, площею 0,28га, на території
Веселогірської сільської ради.

Підставою відмови в задоволенні заяви
послугувало не надання позивачем
необхідних документів, графічних
матеріалів та зазначено, що нові
земельні ділянки надаються на підставі
розробленого проекту відведення, а не
технічної документації.

Відповідно до пунктів «а», «б», «в», «г»,
«д» статті 12 Земельного кодексу
України до повноважень сільських,
селищних, міських рад у галузі
земельних відносин на території сіл,
селищ, міст належать повноваження щодо
розпорядження землями територіальних
громад, передача земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб відповідно
до цього Кодексу, надання земельних
ділянок у користування із земель
комунальної власності відповідно до
цього Кодексу, вилучення земельних
ділянок із земель комунальної
власності відповідно до цього Кодексу,
викуп земельних ділянок для суспільних
потреб відповідних територіальних
громад сіл, селищ, міст, організація
землеустрою.

Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу
України громадяни та юридичні особи
набувають права власності та права
користування земельними ділянками із
земель державної або комунальної
власності за рішенням органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування в межах їх повноважень,
визначених цим Кодексом, або за
результатами аукціону.

Відповідно до частини 6, 7 ст. 118
Земельного кодексу України громадяни,
зацікавлені в одержанні безоплатно у
власність земельної ділянки із земель
державної або комунальної власності
для ведення фермерського господарства,
ведення особистого селянського
господарства, ведення садівництва,
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд (присадибної ділянки),
індивідуального дачного будівництва,
будівництва індивідуальних гаражів у
межах норм безоплатної приватизації,
подають клопотання до відповідного
органу виконавчої влади або органу
місцевого самоврядування, який передає
земельні ділянки державної чи
комунальної власності у власність
відповідно до повноважень, визначених
статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні
зазначаються цільове призначення
земельної ділянки та її орієнтовні
розміри. До клопотання додаються
графічні матеріали, на яких зазначено
бажане місце розташування земельної
ділянки, погодження землекористувача
(у разі вилучення земельної ділянки, що
перебуває у користуванні інших осіб) та
документи, що підтверджують досвід
роботи у сільському господарстві або
наявність освіти, здобутої в аграрному
навчальному закладі (у разі надання
земельної ділянки для ведення
фермерського господарства).
Відповідний орган виконавчої влади або
орган місцевого самоврядування, який
передає земельні ділянки державної чи
комунальної власності у власність
відповідно до повноважень, визначених
статтею 122 цього Кодексу розглядає
клопотання у місячний строк і дає
дозвіл на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки або надає мотивовану відмову у
його наданні. Підставою відмови у
наданні такого дозволу може бути лише
невідповідність місця розташування
об'єкта вимогам законів, прийнятих
відповідно до них нормативно-правових
актів, генеральних планів населених
пунктів та іншої містобудівної
документації, схем землеустрою і
техніко-економічних обґрунтувань
використання та охорони земель
адміністративно-територіальних
одиниць, проектів землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку.

Відповідно до ст.122 цього Кодексу
сільські, селищні, міські ради
передають земельні ділянки у власність
або у користування із земель
комунальної власності відповідних
територіальних громад для всіх потреб.

За приписами статті 123 цього Кодексу
надання земельних ділянок державної
або комунальної власності у
користування здійснюється Верховною
Радою Автономної Республіки Крим,
Радою міністрів Автономної Республіки
Крим, органами виконавчої влади або
органами місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів
приймається на підставі проектів
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок у разі: надання земельної
ділянки із зміною її цільового
призначення; формування нової
земельної ділянки (крім поділу та
об'єднання).

Проаналізувавши встановлені обставини
справи та зазначені норми колегія
суддів зазначає, що звернення позивача
до відповідача з заявою про надання
дозволу на розробку технічної
документації для земельної ділянки для
ведення особистого селянського
господарства не відповідає вимогам
діючого законодавства щодо порядку
надання громадянам земельних ділянок,
оскільки в даному випадку йде мова про
формування нової земельної ділянки, що
передбачає розроблення проектів
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки.

Як вбачається з матеріалів справи
позивач не звертався до селищної ради з
клопотанням щодо відведення земельної
ділянки та надання дозволу на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки.

Враховуючи вищевикладене колегія
суддів дійшла до висновку, що спірне
рішення Веселогірської сільської ради
Слов'яносербського району Луганської
області є правомірним, яке прийнято в
межах повноважень та у спосіб
передбачений законом.

Посилання позивача на свідоцтво про
право на спадщину за заповітом від 11
квітня 1995 року, яке складається з
житлового будинку та господарський
будівель, розташованих за адресою:
Луганська область Слов'яносербський
район, с. Привітне, вул. Зелена, 18,
колегія суддів не приймає до уваги,
оскільки зазначене свідоцтво не
впливає на вирішення вказаного спору.

Крім того позивач в апеляційній скарзі
посилається на необгрунтовну відмову
судом першої інстанції у відводі судді
Призенко Д.О., оскільки у позивача були
сумніви у його неупередженості при
розгляді цієї справи. Дослідивши
матеріали справи колегія суддів не
вбачає підстав для відводу вказаному
судді передбачених ст.27 КАС України.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що постанова судом першої
інстанції прийнята з дотриманням вимог
матеріального та процесуального права,
доводи апеляції скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції, тому
апеляційна скарга відповідача
залишається без задоволення, а
постанова суду першої інстанції - без
змін.

Керуючись статтями 160, 167, 184, 195, 196, 197, 198,
200, 205, 211, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову
Слов'яносербського районного суду
Луганської області від 04 березня 2014 р.
у справі № 429/269/14-а залишити без
задоволення.

Постанову Слов'яносербського
районного суду Луганської області від
04 березня 2014 р. у справі № 429/269/14-а
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь в справі, та
може бути оскаржена безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий суддя
Е.Г.Казначеєв

Судді:
В.Г.Яманко

І.А. Васильєва